Справа № 826/17620/14
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2014-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 грудня 2014 року 15:00
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Кузьменка В.А., за
участю секретаря Калужського Д.О.,
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовомОСОБА_1 доВідділу державної
виконавчої служби Солом'янського
районного управління юстиції у місті
Києві прозняття арешту
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач,
ОСОБА_1.) звернулась до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративними позовом до Відділу
державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції у місті Києві (далі по тексту -
відповідач, ВДВС Солом'янського РУЮ), в
якому просить зняти арешт з квартири
АДРЕСА_1, накладений згідно постанови
державного виконавця ВДВС
Солом'янського РУЮ від 06 грудня 2004 року.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 14 листопада 2014
року відкрито провадження в
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового
В судовому засіданні 24 листопада 2014
року позивач позовні вимоги підтримав,
представники відповідача проти
задоволення позовних вимог заперечив;
сторонами заявлено спільне клопотання
про розгляд справи у письмовому
Відповідно до частини четвертої статті
122 Кодексу адміністративного
судочинства України особа, яка бере
участь у справі, має право заявити
клопотання про розгляд справи за її
відсутності. Якщо таке клопотання
заявили всі особи, які беруть участь у
справі, судовий розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження за наявними у справі
Враховуючи викладене, суд ухвалив
здійснити розгляд справи у порядку
письмового провадження.
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
ОСОБА_1, яка до 05 травня 2011 року носила
прізвище ОСОБА_2, 05 листопада 2014 року
звернулась до ВДВС Солом'янського РУЮ
із заявою про надання інформації про
хід виконавчого провадження, у якій
просила повідомити про причини
порушення виконавчого провадження, у
межах якого накладено арешт на
квартиру АДРЕСА_1, про хід та результати
такого виконавчого провадження.
За результатами розгляду звернення
позивача ВДВС Солом'янського РУЮ
повідомило, що на даний час на
виконанні у ВДВС Солом'янського РУЮ не
перебувають виконавчі провадження
щодо боржника ОСОБА_1; виконавче
провадження щодо позивача перебувало
на виконанні у 2004 році, однак матеріали
такого виконавчого провадження були
знищені відповідно до пункту 9.9 Порядку
роботи з документами в органах
державної виконавчої служби,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 25 грудня 2008 року
№2274/5; та зазначило про відсутність
підстав для звільнення майна з-під
арешту на підставі знищеного
виконавчого провадження.
Сторонами визнається, що арешт на
квартиру АДРЕСА_1 накладено на підставі
постанови державного виконавця ВДВС
Солом'янського РУЮ від 06 грудня 2004 року
Позивач зазначає, що за даними
електронної бази Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно на
квартиру АДРЕСА_1 накладено арешт
згідно з постановою державного
виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ від 06
грудня 2004 року АЕ 665601; однак, ОСОБА_1, як
власник спірної квартири, не володіє
інформацією про існуючі відносно неї
виконавчі провадження та підстави для
накладення арешту на майно; а тому
вважає, що накладений арешт має бути
знято у судовому порядку.
Відповідач письмового заперечення
проти позову та відповідних доказів до
суду не надав.
Окружний адміністративний суд міста
Києва, виходячи зі змісту пред'явлених
позовних вимог, звертає увагу на
Матеріали справи підтверджують, що
відповідно до договору від 19 травня 2004
року ОСОБА_2 купила у ОСОБА_3 квартиру
АДРЕСА_1; про належність вказаної
квартири на праві власності за ОСОБА_2
внесено КП "Київське міське бюро
технічної інвентаризації" в реєстрову
книгу 26 травня 2004 року за №3217.
Таким чином, беручи до уваги, що позивач
змінила прізвище ОСОБА_2 на ОСОБА_1,
вбачається, що квартира АДРЕСА_1
належить на праві власності ОСОБА_1
Частина перша статті 52 Закону України
"Про виконавче провадження" визначає,
що звернення стягнення на майно
боржника полягає в його арешті,
вилученні та примусовій реалізації.
Відповідно до частин першої-третьої
статті 57 Закону України "Про виконавче
провадження" арешт майна боржника
застосовується для забезпечення
реального виконання рішення.
Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом: винесення постанови про арешт
коштів та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах; винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.
Постановами, передбаченими частиною
другою цієї статті, може бути
накладений арешт у розмірі суми
стягнення з урахуванням виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій та застосованих
державним виконавцем штрафів, на все
майно боржника або на окремі предмети.
Копії постанови, якою накладено арешт
на майно боржника та оголошено
заборону на його відчуження, державний
виконавець надсилає органам, що
здійснюють реєстрацію майна або ведуть
реєстр заборони на його відчуження.

Аналіз наведених правових норм
свідчить, що з метою забезпечення
реального виконання рішення державний
виконавець наділений повноваженнями
щодо накладення арешту на майно
боржника шляхом винесення відповідної
постанови.

Разом з тим, відповідачем не надано
доказів існування на момент розгляду
спору у суді виконавчих проваджень, у
межах яких ОСОБА_1 виступає боржником
та накладено арешт на її майно.

Стаття 41 Конституції України
встановлює, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності; ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності; право приватної власності є
непорушним.

Відповідно до положень пунктів 9.9, 9.10
Порядку роботи з документами в органах
державної виконавчої служби,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 25 грудня 2008 року
№2274/5, передбачено, що строк зберігання
завершених виконавчих проваджень,
переданих на зберігання, становить 3
(три) роки, крім виконавчих проваджень,
завершених за постановами про
накладення адміністративного
стягнення, строк зберігання яких
становить 1 (один) рік. Обчислення
строків зберігання документів
проводиться з 1 січня року, який іде за
роком завершення їх діловодством.
державному виконавцеві.

Завершені виконавчі провадження
включаються в акт про вилучення
виконавчих проваджень для знищення,
якщо передбачений для них строк
зберігання закінчився до 1 січня року, в
якому складений акт.

Виконавчі провадження, строки
зберігання яких закінчилися,
підлягають знищенню після
затвердження акта про вилучення
виконавчих проваджень для знищення
керівником органу державної
виконавчої служби, підпис якого
скріплюється печаткою.

Як встановлює статті 38 Закону України
"Про виконавче провадження" в редакція,
що діяла на момент існування
виконавчого провадження відносно
ОСОБА_2 у 2004 році, у разі закінчення
виконавчого провадження згідно із
статтею 37 цього Закону, крім
направлення виконавчого документа за
належністю до іншого органу державної
виконавчої служби; повернення
виконавчого документа стягувачу
згідно із статтею 40 цього Закону;
повернення виконавчого документа до
суду або іншого органу (посадовій
особі), який його видав, згідно із
статтею 40-1 цього Закону, припиняється
чинність арешту майна боржника,
скасовуються інші здійснені державним
виконавцем заходи примусового
виконання рішення, а також провадяться
інші дії, необхідні у зв'язку з
завершенням виконавчого провадження.
Завершене виконавче провадження не
може бути розпочате знову, крім
випадків, передбачених цим Законом.

Якщо у виконавчому провадженні
державним виконавцем був накладений
арешт на майно боржника, у постанові
про закінчення виконавчого
провадження, повернення виконавчого
документа стягувачу або повернення
виконавчого документа до суду або
іншого органу (посадовій особі), який
його видав, державний виконавець
зазначає про скасування арешту,
накладеного на майно боржника.

Аналогічні норми містить й чинна
редакція Закону України "Про виконавче
провадження".

Так, відповідно до статті 50 Закону
України "Про виконавче провадження"
визначено, що у разі закінчення
виконавчого провадження (крім
направлення виконавчого документа за
належністю іншому органу державної
виконавчої служби, офіційного
оприлюднення повідомлення про
визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури,
закінчення виконавчого провадження за
рішенням суду, винесеним у порядку
забезпечення позову чи вжиття
запобіжних заходів, а також крім
випадків нестягнення виконавчого
збору або витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій), повернення
виконавчого документа до суду або
іншого органу (посадовій особі), який
його видав, арешт, накладений на майно
боржника, знімається, скасовуються
інші вжиті державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а також
провадяться інші дії, необхідні у
зв'язку із завершенням виконавчого
провадження.

У разі якщо у виконавчому провадженні
державним виконавцем накладено арешт
на майно боржника, у постанові про
закінчення виконавчого провадження
або повернення виконавчого документа
до суду або іншого органу (посадовій
особі), який його видав, державний
виконавець зазначає про зняття арешту,
накладеного на майно боржника.

З наведених норм законодавства
випливає, що знищенню підлягають
тільки завершені виконавчі
провадження, строки зберігання яких
закінчились, а тому, з урахуванням
повідомлення відповідача про знищення
виконавчого провадження відносно
ОСОБА_2, таке виконавче провадження є
завершеним, що мало стати наслідком для
зняття накладеного на спірну квартиру
арешту .

Відповідно до частин першої-четвертої
статті 60 Закону України "Про виконавче
провадження" особа, яка вважає, що
майно, на яке накладено арешт, належить
їй, а не боржникові, може звернутися до
суду з позовом про визнання права
власності на це майно і про зняття з
нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про
зняття арешту з майна арешт з майна
знімається за постановою державного
виконавця не пізніше наступного дня,
коли йому стало відомо про такі
обставини. Копія постанови про зняття
арешту з майна надсилається боржнику
та органу (установі), якому була
надіслана для виконання постанова про
накладення арешту на майно боржника.

З майна боржника може бути знято арешт
за постановою начальника відповідного
відділу державної виконавчої служби,
якому безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, якщо виявлено
порушення порядку накладення арешту,
встановленого цим Законом. Копія
постанови начальника відділу
державної виконавчої служби про зняття
арешту з майна боржника не пізніше
наступного дня після її винесення
надсилається сторонам та відповідному
органу (установі) для зняття арешту.

У разі наявності письмового висновку
експерта, суб'єкта оціночної
діяльності - суб'єкта господарювання
щодо неможливості чи недоцільності
реалізації арештованого майна
боржника у зв'язку із значним ступенем
його зносу, пошкодженням або в разі
якщо витрати, пов'язані із зверненням
на таке майно стягнення, перевищують
грошову суму, за яку воно може бути
реалізовано, арешт з майна боржника
може бути знято за постановою
державного виконавця, що
затверджується начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований. Копії постанови
державного виконавця про зняття арешту
з майна надсилаються не пізніше
наступного робочого дня після її
винесення сторонам та відповідному
органу (установі) для зняття арешту.

Частина п'ята статті 60 Закону України
"Про виконавче провадження" передбачає,
що у всіх інших випадках незавершеного
виконавчого провадження арешт з майна
чи коштів може бути знятий за рішенням
суду.

Відповідно до підпункту 4.2.12 пункту 4.2
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 02
квітня 2012 року №512/5, у випадках,
передбачених частиною п'ятою статті 60
Закону, державний виконавець виносить
постанову про зняття арешту з майна чи
коштів не пізніше наступного дня з
моменту надходження належним чином
завіреної копії рішення суду до органу
ДВС.

Таким чином, способом захисту права
власника арештованого майна, є зняття
арешту з майна та прийняття державним
виконавцем відповідної постанови; при
цьому право на звернення до суду з
позовом про зняття арешту з майна, не
пов'язано з правомірністю такого
арешту.

Аналогічна правова позиція висловлена
в ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 22 квітня 2014 року №К/800/18629/13.

Оскільки ОСОБА_1 є власником квартири
АДРЕСА_1, на яку накладено згідно з
постановою державного виконавця ВДВС
Солом'янського РУЮ від 06 грудня 2004 року
АЕ 665601, з метою захисту її права
приватної власності, суд приходить до
висновку про обґрунтованість позовних
вимог про зняття арешту.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного
суду міста Києва, відповідачем не
доведено правомірність своєї
бездіяльності щодо зняття арешту зі
спірного майна вимогам, встановленим
частиною другою статті 19 Конституції
України та частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, в той же час, позивачем
доведено обставини, на яких
ґрунтуються його вимоги про зняття
арешту з майна, а тому, виходячи з меж
заявлених позовних вимог,
адміністративний позов ОСОБА_1
підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити повністю.

2. Зняти арешт з квартири АДРЕСА_1,
накладений згідно постанови
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції у місті Києві від 06 грудня 2004
року.

3. Присудити з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1 понесені нею
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 73,08 грн. (сімдесят три гривні
вісім копійок).

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
В.А. Кузьменко