Справа № 206/961/14-а
Суддя: Винокуров К.С.
Дата ухвалення: 2014-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

01 грудня 2014 року
м. Київ В/800/5132/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Винокурова К.С. (доповідач)

Заїки М.М.

Кобилянського М.Г.

Кочана В.М.

Ліпського Д.В.

розглянувши заяву ОСОБА_6 про перегляд
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 28 жовтня 2014 року, прийнятої
за результатами касаційного розгляду
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_6 до Управління Пенсійного фонду
України в Самарському районі м.
Дніпропетровська про визнання
протиправними дій та зобов'язання
вчинити певні дії,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ОСОБА_6 звернувся до
Самарського районного суду
м. Дніпропетровська з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Самарському районі м.
Дніпропетровська, в якому просив
зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок та виплату державної
пенсії за віком із застосуванням
показника середньої заробітної плати
працівників за три календарні роки, що
передує року призначення пенсії, тобто
за 2010, 2011, 2012 роки, що передбачено ст. 40
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 10 липня 2003 року № 1058-IV
(далі - Закон № 1058-IV), починаючи з часу
звернення з заявою про призначення
пенсії та в подальшому.

Постановою Самарського районного суду
м. Дніпропетровська позов задоволено.
Визнано протиправними дії відповідача
та зобов'язано останнього здійснити з 11
липня 2013 року розрахунок та виплату
пенсії ОСОБА_6 виходячи з показника
середньої заробітної плати за три
календарних роки, що передують року
призначення пенсії, з урахуванням
раніше призначеної пенсії.

07 жовтня 2014 року Дніпропетровський
апеляційний адміністративний суд,
керуючись ст. ст. 40, 45 Закону № 1058-IV,
скасував рішення суду першої інстанції
та ухвалив нову постанову про відмову в
задоволенні позову.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 28 жовтня 2014 року відмовлено
у відкритті касаційного провадження за
касаційною скаргою ОСОБА_6.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою,
ОСОБА_6 22 листопада 2014 року надіслав до
суду заяву про перегляд Верховним
Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 28
жовтня 2014 року.

У заяві про перегляд Верховним Судом
України вказаного рішення Вищого
адміністративного суду України
скаржник ставить питання про його
скасування, посилаючись на неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Предметом позову у даній справі є
оспорюване право позивача на
застосування при перерахунку та
виплаті пенсії показника середньої
заробітної плати працівників за три
календарні роки, що передує року
призначення пенсії, тобто за 2010, 2011, 2012
роки, що передбачено ст. 40 Закону № 1058-IV.

Статтею 237 КАС України наведено перелік
підстав для подання сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі, заяви про перегляд судових
рішень в адміністративних справах
Верховним Судом України.

Відповідно до пункту 1 частини першої
цієї статті заява про перегляд судових
рішень в адміністративних справах може
бути подана виключно з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

При цьому, під неоднаковим
застосуванням одних і тих самих норм
матеріального права розуміється,
зокрема, таке:

різне тлумачення змісту і сутності
правових норм, на підставі якого
зроблено висновок про різний зміст
суб'єктивних прав і обов'язків
учасників відповідних правовідносин, у
тому числі про наявність та обсяг прав
і/або обов'язків осіб, які беруть участь
у справі;

різне застосування правил конкуренції
правових норм при вирішенні колізій
між ними з урахуванням ієрархії цих
правових норм, а також дії норм у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню;

різне визначення предмета регулювання
правових норм, зокрема застосування
різних правових норм для регулювання
одних і тих самих відносин або
поширення дії норми на певні
правовідносини в одних випадках і
незастосування цієї самої норми до
аналогічних відносин в інших випадках,
тобто різне застосування закону, який
не підлягав застосуванню;

різне застосування правил аналогії
права чи закону в подібних
правовідносинах.

Доводи, викладені в заяві, дають
підстави вважати, що судами касаційної
інстанції у подібних правовідносинах
неоднаково застосовані одні й ті самі
норми матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень.

В ухвалі від 28 жовтня 2014 року, яка є
предметом оскарження, суддя
касаційного суду, відмовляючи у
відкритті касаційного провадження за
пунктом 5 частини п'ятої статті 214 КАС
України, виходив з того, що касаційна
скарга є необґрунтованою і викладені в
ній доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи.
Відповідно суддя погодився, що
перерахунок пенсії на підставі частини
четвертої статті 42 Закону № 1058-ІV
здійснюється із застосуванням
показника середньої заробітної плати
працівників, зайнятих у галузях
економіки України та розраховується за
формулою, наведеною в частині другій
статті 40 цього Закону. При такому
перерахунку зазначений показник
середньої заробітної плати
залишається незмінним, тобто таким,
яким він був на час призначення пенсії.

В той же час в судовому рішенні від 10
грудня 2013 року (справа № К/800/38624/13),
касаційний суд прийшов до висновку, що
для визначення заробітної плати при
перерахунку пенсії застосовується
показник середньої заробітної плати
працівників, зайнятих у галузях
економіки України, за календарний рік,
що передує року звернення за
перерахунком пенсії.

Крім того, слід зазначити, що суди по
різному трактують правовідносини, що
виникли між сторонами справи по
відношенню до однакових обставин, що
тягне за собою відповідно різне
застосування положень ст. ст. 40, 42
Закону № 1058-ІV.

Так, позивач та особа, рішення стосовно
якої подано для порівняння, отримували
пенсію за вислугу років відповідно до
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, і деяких інших осіб»
від 09 квітня 1992 року № 2262-XII та,
досягнувши пенсійного віку, звернулись
до Управління Пенсійного фонду України
з заявою про призначення пенсії за
віком.

Однак, в постанові суду апеляційної
інстанції від 07 жовтня 2014 року, з яким
погодився суд касаційної інстанції в
ухвалі від 28 жовтня 2014 року зазначено,
що правовідносини виникли з приводу
переведення з одного виду пенсії на
інший, а не призначення нової пенсії, як
вважає позивач.

Протилежну думку суд виклав в ухвалі
Вищого адміністративного суду України
від 10 грудня 2013 року, зазначивши,
що в подібних правовідносинах має
місце призначення іншої пенсії за
іншим Законом, а не переведення з
одного виду пенсії на інший вид пенсії
в межах одного Закону.

Таким чином, судом касаційної
інстанції у подібних правовідносинах
неоднаково застосовані одні і ті ж
норми матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень.

На підставі наведеного, керуючись
статтями 102, 236 - 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Допустити до провадження Верховного
Суду України адміністративну справу за
позовом ОСОБА_6 до Управління
Пенсійного фонду України в Самарському
районі м. Дніпропетровська про
визнання протиправними дій та
зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Судді:
К.С. Винокуров

Заїка М.М.

Кобилянський М.Г.

Кочан В.М.

Ліпський Д.В.