Справа № 872/12287/13
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

20 травня 2014 рокусправа № 804/6572/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Дадим Ю.М.

суддів:
Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового
засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Дніпропетровську Міжрегіонального
головного управління Міндоходів на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 30
травня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Державного
підприємства "Науково-виробниче
об'єднання "Павлоградський хімічний
завод" до Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у м.
Дніпропетровську Державної податкової
служби про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 30
травня 2013 року адміністративний позов
Державного підприємства
"Науково-виробниче об'єднання
"Павлоградський хімічний завод" до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м.
Дніпропетровську Державної податкової
служби про скасування податкового
повідомлення-рішення - задоволено
повністю: скасовано податкове
повідомлення-рішення СДПІ по роботі з
великими платниками податків у м.
Дніпропетровську ДПС від 15.01.2013р. №
.

Не погодившись з постановою суду,
Спеціалізована державна податкова
інспекція з обслуговування великих
платників у м. Дніпропетровську
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів (правонаступник -
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м.
Дніпропетровську Державної податкової
служби) подала апеляційну скаргу, в
якій просила скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог позивача.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
оскарження та доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що на підставі п.п.
75.1.2 ст. 75, п.п.78.1.1 п.78. ст. 78 та ст. 79 ПК
України, наказу Західно-Донбаської
ОДПІ Дніпропетровської області ДПС від
11.12.2012р. за № 975, уповноваженою особою
Західно-Донбаської ОДПІ
Дніпропетровської області ДПС
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку Державного
підприємства "Науково-виробниче
об'єднання "Павлоградський хімічний
завод" щодо реальності здійснення
господарських операцій та з питань
дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість по взаємовідносинах з ТОВ "ТД
"Благоустрій" у серпні 2011 року, за
результатами якої складено акт від
24.12.2012р. за №224/22/5-14310112.

В Акті перевірки зроблені висновки про
порушення ДП "Науково-виробниче
об'єднання "Павлоградський хімічний
завод" :

- відображення у податковому обліку
операцій з отримання послуг від
підрядника ТОВ "ТД "Благоустрій" у
серпні 2011 року суму ПДВ у розмірі 49991,67
грн. та у квітні 2012 року на суму ПДВ у
розмірі 409,49 грн.;

- не підтверджено реальність
здійснення господарських операцій
Державного підприємства
"Науково-виробниче об'єднання
"Павлоградський хімічний завод" з ТОВ
"ТД "Благоустрій" у серпні 2011 року на
суму 49582,18 грн. (з урахуванням
коригування суми ПДВ у розмірі 409,49 грн.
зі знаком "мінус", проведеного у квітні
2012 року);

- відсутність обєктів оподаткування,
які підпадають під визначення п.198.1 ст.
198, п.198.2 ст.198, п.198.3 ст.198,п.198.6 ст.198 ПК
України при отриманні послуг у серпні
2011 року від ТОВ "ТД "Благоустрій" (з
урахуванням коригування у квітні 2012
року) на суму ПДВ у розмірі 49582,18 грн.,
чим занижено податкове зобов'язання з
ПДВ у розмірі 49991,67 грн. за серпень 2011
року та завищено податкове
зобов'язання з ПДВ у розмірі 409,49 грн. за
квітень 2012 року.

На підставі акту перевірки
відповідачем прийняте податкове
повідомлення-рішення за № від
15.01.2013р., яким за порушення позивачем
п.198.1 ст. 198, п.198.2 ст.198, п.198.3 ст.198,п.198.6
ст.198ПК України збільшено зобов'язання
по податку на додану вартість у розмірі
49582,18 грн. та нараховано штрафні санкції
у розмірі 24791,09 грн..

Правомірність та обґрунтованість
податкового повідомлення-рішення,
прийнятого на підставі акту перевірки,
є предметом спору, переданого на
вирішення суду.

З огляду на фактичні обставини справи
та норми законодавства, що регулюють
спірні правовідносини, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції
про необгрунтованість висновків
податкового органу викладених в акті
перевірки та неправомірність
прийнятого податковим органом
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення, виходячи з
наступного.

Відповідно до вимог п. 44.1 ст. 44
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством. Платникам податків
забороняється формування показників
податкової звітності, митних
декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України від 16.07.99р.
№996-XIV "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
передбачено, що первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Таким чином, будь-які документи (у тому
числі договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції. Якщо ж
фактичного здійснення господарської
операції не було, відповідні документи
не можуть вважатися первинними
документами для цілей ведення
податкового обліку навіть за наявності
всіх формальних реквізитів таких
документів, що передбачені чинним
законодавством.

Враховуючи викладене, для
підтвердження даних податкового
обліку необхідно брати до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Відповідно до ст. 1 Закону України від
16.07.99р. №996-XIV "Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні"
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Відповідно до ст. 134 ПК України об'єктом
оподаткування податком на прибуток є:
прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу,
на собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно зі статтями
138-143 цього Кодексу, з урахуванням
правил, встановлених статтею 152 цього
Кодексу; дохід (прибуток) нерезидента,
що підлягає оподаткуванню згідно зі
статтею 160 цього Кодексу, з джерелом
походження з України.

Згідно пп. 138.1.1. п. 138.1, п. 138.2 ПК України
витрати операційної діяльності
включають: собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей
142 і 143 та інших статей цього Кодексу,
які прямо визначають особливості
формування витрат платника податку.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України не включаються до складу
витрат: витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Згідно п.п. 198.1., 198.2. ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Таким чином, вказаними нормами права
визначено підстави за яких платник
податків має право на віднесення
понесених витрат, у зв'язку з
придбавання товарів (робіт, послуг), до
складу витрат операційної діяльності
та сплачених сум ПДВ, у вартості
товарів (робіт, послуг), до складу
податкового кредиту підприємства. До
таких підстав віднесено: наявність
господарської операції, наслідком якої
є поставка товарів (робіт, послуг),
понесення витрат, у зв'язку з
господарською діяльністю платника,
сплата (нарахування) податку на додану
вартість у вартості товарів (робіт,
послуг), факт сплати податку на додану
вартість має підтверджуватися
відповідними податковими накладними.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що 18.08.2011р. між
Державним підприємством
"Науково-виробниче об'єднання
"Павлоградський хімічний завод"
(замовник) та ТОВ "ТД "Благоустрій"
(підрядник) укладено договір підряду за
№ 11-76П-570011, відповідно до п. 1.1 якого
замовник доручає, а підрядник приймає
на себе зобов'язання по виконанню робіт
на території Державного підприємства
"Науково-виробниче об'єднання
"Павлоградський хімічний завод" -
ремонт майданчика та підїзду під'їздів
до УТОС.

Факт укладення правочину і його
виконання обома сторонами
підтверджується фактичними
обставинами по справі, зокрема,
первинними документами, які фіксують
здійснення господарських операцій на
виконання умов договору, зокрема:

-копією договору підряду за № 11-76П-570011
від 18.08.2011р.;

-копією платіжного доручення від
19.08.2011р. (призначення платежу - за
виконання робіт по договору підряду за
№ 11-76П-570011 від 18.08.2011р.);

-копією виписки із банківського
рахунку за 19.08.2011р.;

-копією податкової накладної від
19.08.2011р.;

-копією довідки про вартість виконаних
робіт за серпень 2011р., за вересень 2011
року та за квітень 2012 року;

-копією актів приймання виконаних
робіт будівельних робіт за серпень 2011
року за № 34, за вересень 2011 року, за
квітень 2012 року;

-копіями відомості по ресурсам (витрати
по прийнятим нормам) по об'єкту "Ремонт
майданчика та підїзду під'їздів до
УТОС";

-копією розрахунку загальновиробничих
витрат до акту приймання виконаних
робіт будівельних робіт за серпень 2011
року за № 34 по об'єкту "Ремонт
майданчика та підїзду під'їздів до
УТОС";

-копіями оборотної відомості по
рахунку 6345 за серпень 2011 року, за
вересень 2011 року, за квітень 2012 року (по
контрагенту ТОВ "ТД "Благоустрій");

-копіями загальновиробничих витрат за
серпень 2011 року та за вересень 2011 року;

-копією розрахунку коригування
кількісних і вартісних показників до
податкової накладної від 19.08.2011р.;

-копією листа від 17.12.2012р. за № 2012р. за №
18/157-175 із переліком персоналу та
техніки ТОВ "ТД "Благоустрій", які
виконували будівельні роботи на
території державного підприємства
"Науково-виробниче об'єднання
"Павлоградський хімічний завод" у 2011
році.

Дослідивши дані матеріали справи,
колегія суддів робить висновок про те,
що всі первинні документи
бухгалтерського та податкового обліку
позивача, які надані ним в
підтвердження формування валових
витрат відповідають вимогам Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні",
виписані підприємством, яке станом на
момент спірних правовідносин є
платником ПДВ, що не заперечується
відповідачем, під час здійснення
господарських операцій перебувало на
обліку в органах ДПІ. Доказів
зворотного судовим розглядом справи не
встановлено і актом перевірки не
заперечується та не спростовано.

Згідно зі ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підставою для
бухгалтерського обліку господарської
операції є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій і повинні мати
такі обов'язкові реквізити: назву
документа; дату і місце складання;
назву підприємства від імені якого
складений документ; зміст та обсяг
господарської операції, одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

У акті перевірки відсутні будь-які
посилання на дефекти форми, змісту або
походження первинних і розрахункових
документів, які, в силу ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні", Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств", Податкового кодексу
України, п. 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів
бухгалтерському обліку (затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. за № 88) спричиняють втрату
первинними документами юридичної сили
і доказовості.

Отже, виходячи з вищевикладеного,
колегія суддів зазначає, що оглянуті
вищезазначені первинні документи
позивача та контрагента ТОВ "ТД
"Благоустрій" відповідають вище
переліченим вимогам, містять всі
необхідні реквізити (печатки
підприємств, підписи уповноважених
осіб тощо) як наслідок - вони є такими,
які підлягають обов'язковому
врахуванню як в бухгалтерському, так і
в податковому обліку.

Таким чином, колегія суддів робить
висновок про те, що позивач виконав
вимоги чинного законодавства України і
правомірно на підставі даних
бухгалтерського обліку (первинних
бухгалтерських документів) відобразив
у даних податкового обліку операції із
зазначеними контрагентами.

Щодо висновку відповідача про
нікчемність правочину укладеного між
позивачем та його контрагентом,
колегія суддів вважає даний висновок
цілком необґрунтованим, з огляду на
наступне.

Як вбачається з Акту перевірки,
нікчемність укладеного правочину
податковий орган пов'язує з тим, що
сторонами укладено угоду, яка не
спрямована на настання реальних
наслідків, що такою угодою обумовлені.

Тобто, відповідачем вказано на ознаки
фіктивних правочинів, які, згідно зі
ст.234 ЦК України, вчинюються без наміру
створення правових наслідків, що
обумовлюються цими правочинами.

Відповідно до ч.2 ст.234 ЦК України
фіктивний правочин визнається судом
недійсним.

Доказів того, що вищезазначений
договір визнано судом недійсним,
відповідачем суду не надано.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне зазначити й те, що
формування підприємством податкового
кредиту не може ставитись у пряму
залежність від додержання податкової
дисципліни третіми особами.

Якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, це тягне відповідальність та
негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість у разі, якщо останній
виконав усі передбачені законом умови
щодо включення сум податку, сплачених
ним в ціні придбаних товарів (робіт,
послуг), до складу податкового кредиту
та має всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Вищенаведене узгоджується з практикою
Європейського суду з прав людини у
справі "Булвес" АД проти Болгарії"
(заява № 3991/03). Європейський суд з прав
людини у своєму рішенні від 22 січня 2009
року зазначив, що платник податку не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати податок на додану вартість
вдруге, а також сплачувати пеню. На
думку Суду, такі вимоги стали надмірним
тягарем для платника податку, що
порушило справедливий баланс, який
повинен підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

А згідно з ст. 17 Закону України "Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського Суду з прав
людини" суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію і практику Суду як
джерело права.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України,
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Дослідивши вищевикладені обставини
справи, колегія суддів робить висновок
про те, що у діях платника податків
(позивача) немає порушень тих норм
законів, на які посилається відповідач,
і приходить до висновку, що твердження
податкового органу про наявність таких
порушень ґрунтуються на припущеннях та
належним чином не доведені, доводи
відповідача не ґрунтуються на законі
та спростовуються наявними у
матеріалах справи доказами.

Згідно до п. 1,3 ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; обґрунтовано, тобто з
урахуванням обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії).

Отже, проаналізувавши вищевикладені
обставини справи та правовідносини, що
їм відповідають та оцінивши докази
надані сторонами по справі у їх
сукупності, колегія суддів приходить
до висновку, що податкове повідомлення
- рішення № від 15.01.2013р. прийняте
СДПІ по роботі з великими платниками
податків у м. Дніпропетровську ДПС, не
відповідає п.п. 1,3 ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, оскільки винесене
відповідачем на підставі, у межах
повноважень, але не у спосіб,
передбачений законодавством та без
урахування усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення, отже
тому є протиправними та підлягають
скасуванню, а позовні вимоги позивача є
цілком обгрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції
викладене достатньо повно,
обґрунтовано та мотивовано з
посиланням на конкретні пункти законів
України, які регулюють спірні
правовідносини, що свідчить про
відсутність підстав для його
скасування.

З огляду на встановлені судом першої
інстанції фактичні обставини справи та
обрану правову позицію, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Керуючись ч.1 ст.198, ст.200, ст. 205, ст.206, ч.2
ст.212 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Дніпропетровську Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 30
травня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
постановлення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Ю.М. Дадим

Суддя:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
С.А. Уханенко