Справа № 804/15143/14
Суддя: Потолова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2014 р. Справа № 804/15143/14

Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Потолової Г.В.

при секретарі - Корсун М.О.

за участю: представників позивача -
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача -
Кравченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_4 до Квартирно-експлуатаційного
відділу м.Дніпропетровська, про
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою про:

- зобов'язання начальника КЕВ м.
Дніпропетровська, як керівника органу
приватизації, розглянути заяву ОСОБА_4
від 01.09.2014р. вх. № 2166 щодо приватизації
квартири, яку останній займає спільно з
членами своєї родини на підставі
ордеру №512 від 03 березня 1992 року на
території відкритого військового
містечка за адресою: АДРЕСА_1, та яка
використовується ним і членами його
сім'ї на умовах найму; та прийняти
рішення згідно Закону України "Про
приватизацію державного житлового
фонду" та «Положенням про порядок
передачі квартир (будинків), жилих
приміщень у гуртожитках у власність
громадян», яке затверджене Наказом
МЖКГ № 396 від 16.12.2009 р.;

- зобов'язання начальника КЕВ м.
Дніпропетровська, як керівника органу
приватизації, безоплатно передати у
спільну часткову власність
(приватизувати) квартиру по заяві
ОСОБА_4 на приватизацію квартири, яку
останній займає спільно з членами
своєї родини на підставі ордеру №512 від
03 березня 1992 року на території
відкритого військового містечка за
адресою: АДРЕСА_1 на умовах найму згідно
Закону України "Про приватизацію
державного житлового фонду" та
«Положення про порядок передачі
квартир (будинків), жилих приміщень у
гуртожитках у власність громадян», яке
затверджене Наказом МЖКГ № 396 від 16.12.2009
р.

Представники позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримали,
просили суд задовольнити їх в повному
обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти адміністративного
позову заперечував, посилаючись на
законодавчі підстави своїх дій,
діяльність в межах закону та наданих
повноважень, просив суд у задоволенні
позовних вимог відмовити.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, розглянувши
подані документи і матеріали, вивчивши
матеріали справи та оцінивши їх у
сукупності, при розгляді справи
виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, що
гр. ОСОБА_4 проживає в АДРЕСА_1
(військове містечко №4).

Вселення в квартиру відбулося на
підставі ордеру №5121 від 03.03.1992 р.,
виданого Гвардійською КЕЧ району.

Так, ОСОБА_4, керуючись ст.ст.40, 47
Конституції України, Законом України
"Про приватизацію державного житлового
фонду", Наказом Міністра оборони
України №1 від 03.01.1993 р, Наказом
Міністра оборони України № 215 від
21.04.2011р. та Наказом Міністра оборони
України № 448 від 03.07.2013р., Наказом
Міністра оборони України №569 від
15.09.2011р., подав заяву до КЕВ
м.Дніпропетровська 01.09.2014р. вх. №2166 про
передачу в приватну власність
квартири, що позивач займає спільно з
членами своєї родини на підставі
ордеру №5121 від 03.03.1992р.

Позивачем отримано відповідь від
04.09.2014р. №2500, що військове містечко
смт.Гвардійське включено до числа
«закритих» і які не підпадають під
приватизацію житлового фонду.

Не погоджуючись з відповіддю та діями
КЕВ м.Дніпропетровська, позивач
звернувся до суду за захистом своїх
прав, свобод та інтересів з відповідним
адміністративним позовом.

В обґрунтування своїх вимог, позивач
посилається на наступне.

З 1977р. життєдіяльність смт.Черкаське та
Гвардійське Новомосковського району
Дніпропетровської області
регулювалась Наказом Міністра оборони
СРСР №75 від 22.02.1977р. Цим наказом
визначалося поняття «військове
містечко» та «закрите військове
містечко».

Наказом Міністра оборони України №215
визначено, що Наказ Міністра оборони
СРСР №75 від 22.02.1977р. вважається таким,
що не застосовується в Збройних силах
України.

Відповідно Положенню, затвердженому
Наказом Міністра оборони України №215
від 21.04.2011р., визначення «закрите
військове містечко» та коло осіб, які
мають право затверджувати перелік
закритих військових містечок
виключені.

03.09.2010р. Начальником Генерального штабу
- Головнокомандувачем Збройних сил
України Педченко Г.М. затверджено
«Перелік закритих військових містечок,
які мають в своєму складі житловий
фонд», смт.Гвардійське та Черкаське
Новомосковського району
Дніпропетровської області (військове
містечко №3,4) не були включені до цього
переліку.

15.09.2011р. виданий Наказ Міністра оборони
України № 569 "Про безоплатну передачу
військового майна в комунальну
власність територіальних громад" з
Переліком майна, що безоплатно
передається у комунальну власність
територіальної громади смт.Черкаське
та смт.Гвардійське, в який включений
тому числі і житловий фонд.

Рішеннями сесії Гвардійської селищної
ради №1 від 31.03.2011 р.;№1-9 від 15.12.2011р; №1-12
від 19.04.2012р надавалася згода на
прийняття у комунальну власність
територіальної громади об'єктів
житлово-комунального фонду та
соціальної сфери.

19.08.2013р. Начальником Генерального
Штабу-Головнокомандувачем Збройних
сил України був підписаний "Перелік
закритих військових містечок" № 14492/С.

Позивач зазначає, що згідно ст. 1 Закону
України "Про правовий режим майна у
Збройних силах України", військове
майно - це державне майно, а тому
житловий фонд у військовому містечку №
3, 4 смт.Черкаське, та смт.Гвардійське
Новомосковського району
Дніпропетровської області (квартира, в
якій проживає (ОСОБА_4,) підпадає під дію
Закону України "Про приватизацію
державного житлового фонду".

Також позивач вказує, що оскільки
визначення поняття "закрите військове
містечко" зникло з нормативно-правової
бази Міністерства оборони України, а у
"військовому містечку" приватизація
квартир законодавством України не
заборонена, ОСОБА_4, має право на
приватизацію квартири АДРЕСА_1 51270 яку
він займає за адресою на підставі
ордеру № 5121 від 03.03.1992 p., та типового
договору найма житла в військовому
містечку № 4.

Крім того, позивач звертає увагу, що
аналогічні позовні заяви розглянуто
Дніпропетровським окружним
адміністративним судом та прийнято
рішення на користь позивачів по
справах. А саме, справи: № 804/10277/13а;
№804/10695/13а; №804/10697/13а; №804/16178/13а;
№804/10699/13а; №804/617/14; №804/3852/14.

Відповідач проти позовних вимог
заперечує. Письмові заперечення
долучені до матеріалів справи.

В судовому засіданні представник
Квартирно-експлуатаційного відділу
м.Дніпропетровська, заперечуючи на
адміністративний позов, посилається на
ч.2 ст.2 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», згідно якої не підлягають
приватизації: квартири-музеї; квартири
(будинки), житлові приміщення у
гуртожитках, розташовані на територіях
закритих військових поселень,
підприємств, установ та організацій,
природних та біосферних заповідників,
національних парків, ботанічних садів.
дендрологічних, (оологічних,
регіональних ландшафтних парків,
парків-пам'яток садово-паркового
мистецтва, історико-культурних
заповідників, музеїв; квартири
(будинки), житлові приміщення у
гуртожитках, що перебувають в
аварійному стані (в яких неможливо
забезпечити безпечне проживання
людей): квартири (кімнати, будинки),
віднесені у встановленому порядку до
числа службових, а також квартири
(будинки), житлові приміщення у
гуртожитках, розташовані в зоні
безумовного (обов'язкового) виселення,
забрудненій внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС.

Також, відповідач зазначає, що
начальником Генерального штабу
Головнокомандувачем Збройних Сил
України генерал-полковником Замана В.М.
в серпні 2013 року був затверджений
перелік закритих військових містечок,
які мають у своєму складі житловий
фонд.

В даний перелік увійшли смт.Черкаське
та смт.Гвардійське.

До того у примітках до цього переліку
зазначено, що житловий фонд зазначених
військових містечок не підлягає
передачі органам місцевого
самоврядування та приватизації.

Відповідач вказує, що згідно листа
Начальника Головного
квартирно-експлуатаційного управління
Збройних Сил України №303/4/17/418 від 28.07.2014
року з метою захисту інтересів
Міністерства оборони України,
заступником Міністра оборони України
прийнято рішення від 22.07.2014 №180/дск, за
змістом якого передбачено залишення
військових містечок №3 смт.Черкаське
та №4 смт.Гвардійське в Переліку
закритих військових містечок, які
мають в своєму складі житловий фонд.

Згідно рішення заступника Міністра
оборони України питання приватизації
житла та передачі житлових будинків до
комунальної власності територіальних
громад розглянути після закінчення АТО
та затвердження комплексної програми
розвитку і реформування Збройних Сил.

Крім того, відповідач зазначає що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню також з тих підстав, що
відповідь на заяву позивача про
передачу в приватну власність
квартири, що займає позивач на підставі
ордеру №5121 від 03.03.92 р. та прийняття
рішення по суті заяви щодо
приватизації цієї квартири згідно
процедури, передбаченої Положенням про
порядок передачі квартир (будинків),
жилих приміщень у гуртожитках у
власність громадян, затвердженого
наказом МЖКХ №396 від 16.12.2009р. було
надано КЕВ м.Дніпропетровська вих. №2500
від 01.09.2014 року.

Також, відповідач пояснює, що згідно
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду» не
передбачено «розгляд заяв» фізичних
осіб та не містяться положення щодо
розгляду заяв, тим більше не міститься
«обов'язку» в примусовому порядку
розглядати які-небудь заяви. Розгляд
заяв громадян, розглядається у
відповідності до норм встановлених
законодавством України, однак таких
норм Закон України «Про приватизацію
державного житлового фонду» не
містить.

З посиланням на ст.3 Закону України «Про
звернення громадян», відповідач
зазначає, що під зверненнями громадян
слід розуміти викладені в письмовій
або усній формі пропозиції
(зауваження), заяви (клопотання) і
скарги. А ст.20 Закону України «Про
звернення громадян» встановлює
місячний термін для надання відповіді
на звернення громадян.

Дослідивши матеріали справи та надані
докази, заслухавши пояснення
представників сторін, суд виходить з
наступного.

Згідно із ст.41 Конституції України
право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом.
Правовий режим власності визначається
виключно законами (п. 7 ч.1 ст.92
Конституції України).

Правові основи приватизації житла, що
знаходиться в державній власності,
визначені у Законі України "Про
приватизацію державного житлового
фонду", який прийнято 19.06.1992 р. за №2482-XXII
(далі - Закон України №2482-XXII).

Закон України №2482-XXII передбачає
порядок набуття права власності на
житло громадянами України, які
користуються державним житловим
фондом на законних підставах, з
обмеженням на приватизацію, визначеним
п.2 ст.2 цього Закону.

Згідно п.2 ст.2 Закону України №2482-XXII не
підлягають приватизації:
квартири-музеї; квартири (будинки),
житлові приміщення у гуртожитках,
розташовані на територіях закритих
військових поселень.

На підтвердження відкритості
військового містечка №4 позивач
послався на Наказ Міністра оборони
України №569 від 15.09.2011 р. "Про безоплатну
передачу військового майна в
комунальну власність територіальних
громад", копію якого додано до позовної
заяви.

Відповідач не заперечує існування
такого Наказу.

Додатком №1 зазначеного наказу
затверджено Перелік військового майна
(військове містечко №4, №1), що
безоплатно передається в комунальну
власність територіальної громади
с.Гвардійське Новомосковського району
Дніпропетровської області.

З доданих до матеріалів справи
документів вбачається, що частину
об'єктів нерухомого майна військового
містечка №1, №2, №3, №4 передано в
комунальну власність смт.Гвардійське
та смт.Черкаське.

Таким чином, суд погоджується з
доводами позивача про те, що військове
містечко, в якому знаходиться квартира
де він мешкає з сім'єю, не може бути
закритим, адже статус закритого
виключає можливість перебування на
території містечка цивільних громадян.

Аналізуючи норми діючого
законодавства України, судом
встановлено, що визначення "закрите
військове містечко" відсутнє. Тому,
керуючись ч.7 ст.9 КАС України, суд
виходить із конституційних принципів і
загальних засад права.

Так, визначення правового режиму майна,
закріпленого за військовими частинами,
закладами, установами та організаціями
Збройних Сил України, і повноваження
органів військового управління та
посадових осіб щодо управління цим
майном, містяться в Законі України "Про
правовий режим майна у Збройних Силах
України"

Згідно ст.1 зазначеного Закону,
військове майно - це державне майно,
закріплене за військовими частинами,
закладами, установами та організаціями
Збройних Сил України (далі - військові
частини). До військового майна належать
будинки, споруди, передавальні
пристрої, всі види озброєння, бойова та
інша техніка, боєприпаси,
пально-мастильні матеріали,
продовольство, технічне, аеродромне,
шкіперське, речове,
культурно-просвітницьке, медичне,
ветеринарне, побутове, хімічне,
інженерне майно, майно зв'язку тощо.

Однак процедуру вилучення військового
майна з оперативного управління
військових частин, закладів, установ та
організацій Збройних Сил (далі -
військові частини), та його безоплатної
передачі до сфери управління
центральних або місцевих органів
виконавчої влади, інших органів,
уповноважених управляти державним
майном (далі - органи, уповноважені
управляти державним майном),
самоврядним установам і організаціям,
які провадять свою діяльність в
інтересах національної безпеки і
оборони (далі - самоврядні установи і
організації), та у комунальну власність
територіальних громад сіл, селищ, міст
або у їх спільну власність регулює
Порядок вилучення і передачі
військового майна Збройних Сил
України, який затверджено Постановою
Кабінету Міністрів України №1282 від
29.08.2002 р. (далі - Порядок). Лише в
зазначеному Порядку є визначення
військового містечка.

Згідно абз.3 п.2 Порядку військове
містечко - майновий комплекс будівель,
споруд, іншого нерухомого військового
майна разом із житловим фондом,
об'єктами соціальної та інженерної
інфраструктури, які використовуються
для його обслуговування, розміщений на
відокремленій земельній ділянці, яка
належить до категорії земель оборони.

Відповідно до 2-1 Порядку об'єктами
передачі є:

1) військові містечка, що вивільняються
в процесі реформування Збройних Сил і
не плануються до використання за
цільовим призначенням;

2) нерухоме майно (будівлі, споруди,
об'єкти незавершеного будівництва,
приміщення, інше нерухоме майно);

3) інше окреме індивідуально визначене
(рухоме) майно;

4) житловий фонд, інші об'єкти
соціальної та інженерної
інфраструктури, що перебувають в
оперативному управлінні військових
частин і передаються не у складі
майнових комплексів.

Повноваження для передачі військового
майна передбачено пунктом 4 Порядку,
згідно якого передача військового
майна органам, уповноваженим управляти
державним майном, самоврядним
установам і організаціям та у
комунальну власність територіальних
громад сіл, селищ, міст або у їх спільну
власність проводиться за рішенням:

1) Кабінету Міністрів України - щодо
об'єктів, визначених у підпунктах 1 і 2
пункту 2-1 цього Порядку;

2) Міноборони - щодо об'єктів, визначених
у підпунктах 3 і 4 пункту 2-1 цього
Порядку.

Отже право передати житловий фонд, інші
об'єкти соціальної та інженерної
інфраструктури (військове містечко №4)
в комунальну власність має Міноборони.

Відповідно до абз.4 п.9 Положення про
Міністерство оборони України,
затвердженого Указом Президента
України №406/2011 від 06.04.2011 р. Міністр у
межах повноважень, на основі та на
виконання Конституції і законів
України, актів та доручень Президента
України, актів Кабінету Міністрів
України видає накази, організовує і
контролює їх виконання.

Накази Міноборони України, прийняті в
межах його повноважень, обов'язкові для
виконання центральними органами
виконавчої влади, їх територіальними
органами та місцевими державними
адміністраціями, органами влади
Автономної Республіки Крим, органами
місцевого самоврядування,
підприємствами, установами та
організаціями всіх форм власності і
громадянами.

З огляду на зазначену норму Наказ
Міністра оборони України №569 від 15.09.2011
р. "Про безоплатну передачу військового
майна в комунальну власність
територіальних громад" та Додаток №1
яким затверджено Перелік військового
майна (військове містечко №4, №1), що
безоплатно передається в комунальну
власність територіальної громади
с.Гвардійське Новомосковського району
Дніпропетровської області, є
обов'язковим для виконання КЕВ
м.Дніпропетровська.

Враховуючи, що Наказ Міністра оборони
України №569 від 15.09.2011 р. "Про безоплатну
передачу військового майна в
комунальну власність територіальних
громад" має вищу юридичну силу та є
чинним, порівняно з Переліком закритих
військових містечок, які мають у своєму
складі житловий фонд від 03.09.2013 р.,
затвердженим Начальником Генерального
штабу - Головнокомадувачем Збройних
Сил України (до якого увійшло військове
містечко №4 смт.Гвардійське
Новомосковського району), на який, до
того ж, посилається відповідач, суд не
бере до уваги при розгляді справи
зазначений Перелік.

За викладених обставин, суд приймає
Наказ Міністра оборони України №569 від
15.09.2011 р. як належний доказ відкритості
військового містечка №4
смт.Гвардійське Новомосковського
району.

Одночасно, суд звертає увагу, що
обставини, викладені у позові та
запереченнях по адміністративній
справі №804/15143/14, вже досліджені в межах
адміністративних справ №804/10277/13а;
№804/10695/13а; №804/10697/13а; №804/16178/13а;
№804/10699/13а; №804/617/14; №804/3852/14, судові
рішення у яких, станом на час розгляду
справи, набрали законної сили.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням, в тому числі, в
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, викладені позивачем
обставини знайшли підтвердження в ході
судового розгляду адміністративної
справи, а заперечення відповідача
спростовані наявними у справі
матеріалами.

Проте, розглядаючи позовні вимоги у
заявленій редакції, суд виходить з
наступного.

Розгляд КЕВ м.Дніпропетровська заяв
(звернень тощо), які до нього надходять,
є дискреційними повноваженнями
останнього.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем заява позивача
розглянута (а.с.23), але не за приписами
Закону України "Про приватизацію
державного житлового фонду" та з
урахуванням Положення про порядок
передачі квартир (будинків), жилих
приміщень у гуртожитках у власність
громадян, затвердженого Наказом МЖКГ №
396 від 16.12.2009 р., а згідно Закону України
«Про звернення громадян», як загальне
звернення.

Такі дії з боку відповідача є
порушенням зазначених вище приписів
Закону України "Про приватизацію
державного житлового фонду" та
Положення про порядок передачі квартир
(будинків), жилих приміщень у
гуртожитках у власність громадян,
оскільки позивачем 06.08.2014 р. подана
заява встановленого зразка, а не у
довільній формі (а.с.15).

Щодо позовної вимоги про зобов'язання
начальника КЕВ м.Дніпропетровська, як
керівника органу приватизації,
безоплатно передати у спільну часткову
власність (приватизувати) квартиру по
заяві ОСОБА_4 на приватизацію квартири,
стосовно якої точиться спір, суд також
звертає увагу на дискреційні
повноваження відповідача.

Суд не може своїм рішенням підмінювати
рішення (компетенцію) державного
органу (суб'єкта владних повноважень),
який наділений, згідно діючого
законодавства України, відповідними
правами та обов'язками.

У зв'язку з чим, позовні вимоги не
підлягають задоволенню у заявленій
редакції.

Проте, в ході судового розгляду
адміністративної справи судом
встановлені порушення прав, свобод та
інтересів позивача в частині
неналежного розгляду заяви ОСОБА_4 від
06.08.2014 р., яка зареєстрована КЕВ
м.Дніпропетровська за вхідним № 2166 від
01.09.2014р.

Згідно ч.2 ст.11 КАС України суд може
вийти за межі позовних вимог тільки в
разі, якщо це необхідно для повного
захисту прав, свобод та інтересів
сторін чи третіх осіб, про захист яких
вони просять.

За викладених обставин, враховуючи, що
протиправність дій відповідача
обґрунтована вище та має очевидний
характер, суд вважає за можливе
задовольнити заявлені позовні вимоги в
частині, шляхом:

- визнання протиправною бездіяльності
КЕВ м.Дніпропетровська, яка виразилась
в не розгляді заяви ОСОБА_4 в порядку,
передбаченому Законом України "Про
приватизацію державного житлового
фонду", та не вжитті заходів,
передбачених Законом України "Про
приватизацію державного житлового
фонду", щодо приватизації квартири, яку
займає на підставі ордеру №5121 від
03.03.1992 р.;

- зобов'язання КЕВ м.Дніпропетровська
розглянути заяву ОСОБА_4 в порядку,
передбаченому Законом України "Про
приватизацію державного житлового
фонду", та вжити заходів передбачених
Законом України "Про приватизацію
державного житлового фонду", щодо
приватизації квартири, яку він займає
на підставі ордеру №5121 від 03.03.1992р.

У задоволенні решти позовних вимог
належить відмовити.

Керуючись ст.ст.11, 86, 94, 158-163, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_4 до
Квартирно-експлуатаційного відділу
м.Дніпропетровська, про зобов'язання
вчинити певні дії - задовольнити
частково.

Визнати протиправною бездіяльність
Квартирно-експлуатаційного відділу
м.Дніпропетровська, яка виразилась в не
розгляді заяви ОСОБА_4 в порядку,
передбаченому Законом України "Про
приватизацію державного житлового
фонду", та не вжитті заходів,
передбачених Законом України "Про
приватизацію державного житлового
фонду", щодо приватизації квартири, яку
займає на підставі ордеру №5121 від
03.03.1992 р.

Зобов'язати Квартирно-експлуатаційний
відділ м.Дніпропетровська розглянути
заяву ОСОБА_4 в порядку, передбаченому
Законом України "Про приватизацію
державного житлового фонду", та вжити
заходів передбачених Законом України
"Про приватизацію державного житлового
фонду", щодо приватизації квартири, яку
він займає на підставі ордеру №5121 від
03.03.1992 р.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку апеляційного
оскарження, а у разі її апеляційного
оскарження - з моменту проголошення
судового рішення суду апеляційної
інстанції.

Постанову може бути оскаржено в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у десятиденний
строк з дня отримання копії постанови,
виготовленої у повному обсязі.

Текст постанови у повному обсязі
виготовлений 21.10.2014 р.

Суддя
Г. В. Потолова