Справа № 2а-1970/2087/12
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року м.
Львів
Справа № 9104/129728/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді - Рибачука А.І.,

суддів - Качмара В.Я., Старунського Д.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 15 червня 2012
року по справі № 2а-2087/12/1970 за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Шумському районі Тернопільської
області про скасування вимог про
сплату боргу,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся до суду з адміністративним
позовом до управління Пенсійного фонду
України в Шумському районі
Тернопільської області, в якому просив
скасувати вимоги відповідача про
сплату боргу від 04 травня 2012 року
№ 1646/02 та № 1647/02.

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що відповідач протиправно
надіслав йому оскаржувані вимоги, не
перевіривши при цьому факту отримання
ним коштів на оплату праці (виплату
доходу) та без узгодження з ним суми
боргу у встановленому порядку, що в
свою чергу виключало можливість
накладення штрафу та нарахування пені.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 15 червня
2012 року в задоволенні позову
відмовлено.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
оскаржив зазначену постанову суду,
посилаючись на те, що вона прийнята з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, просить її
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позов.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує
посиланням на обставини, викладені в
позовній заяві.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання не з'явилися, хоча
були належним чином повідомлені про
дату, час та місце судового засідання,
що у відповідності до частини 4 статті
196 Кодексу адміністративного
судочинства України не перешкоджає
апеляційному розгляду справи у їх
відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
на підставі облікових даних з карток
особових рахунків позивача
управлінням Пенсійного фонду України в
Шумському районі Тернопільської
області 04 травня 2012 року було
сформовано вимоги про сплату боргу №
1646/02, згідно з якою у фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 станом на 01
травня 2012 року наявна заборгованість
зі сплати страхових внесків, штрафів
(фінансових санкцій) та пені в розмірі
67229.71 грн., а також № 1647/02, згідно з якою у
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
станом на 01 травня 2012 року наявна
заборгованість зі сплати єдиного
внеску, штрафів (фінансових санкцій) та
пені в розмірі 14243.37 грн. Вказані вимоги
направлено позивачу у встановленому
законом порядку.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскаржувані вимоги про сплату боргу
сформовані та направлені управлінням
Пенсійного фонду України в Шумському
районі Тернопільської області в
порядку і строки визначені Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування».

Суд апеляційної інстанції
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до абзацу 6 пункту 7 розділу
VIII «Прикінцеві та Перехідні положення»
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» на
період до повного стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Відтак, суд першої інстанції вірно
виходив з того, що до правовідносин, що
є предметом розгляду в даній
адміністративній справі, повинно
застосовуватися законодавство, що
діяло на момент виникнення такої
заборгованості.

Порядок обчислення та сплати страхових
внесків в період до 01 січня 2011 року
визначався статтею 20 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та Інструкцією
про порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженої
постановою правління Пенсійного фонду
України від 19 грудня 2003 року № 21-1 (далі -
Інструкція).

Відповідно до частини 2 статті 17 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
страхувальник зобов'язаний
нараховувати, обчислювати і сплачувати
в установлені строки та в повному
обсязі страхові внески.

Згідно з частиною 6 статті 20 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
страхувальники зобов'язані сплачувати
страхові внески, нараховані за
відповідний базовий звітний період, не
пізніше ніж через 20 календарних днів із
дня закінчення цього періоду.

Згідно з підпунктом 5.1.4 пункту 5.1
Інструкції нараховані за відповідний
базовий звітний період страхові внески
сплачуються платниками (крім гірничих
підприємств) шляхом перерахування
безготівкових сум з їх банківських
рахунків не пізніше ніж через 20
календарних днів із дня закінчення
цього періоду незалежно від виплати
заробітної плати (доходу), на суми яких
нараховуються страхові внески.

Тобто остаточний розрахунок за базовий
звітний період здійснюється платником
страхових внесків не пізніше ніж через
20 календарних днів із дня закінчення
цього періоду незалежно від виплати
заробітної плати (доходу), на суми яких
нараховуються страхові внески, що
узгоджується з положеннями статті 19
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Наведені норми права не дають підстав
вважати, що положення абзацу 6 частини 6
статті 20 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», відповідно до якого
перерахування страхових внесків
здійснюється страхувальниками
одночасно з одержанням
(перерахуванням) коштів на оплату праці
(виплати доходу), звільняють
страхувальника від обов'язку сплати
страхових внесків у 20-денний строк із
дня закінчення звітного періоду у
зв'язку з неодержанням останнім цих
коштів.

Згідно з пунктами 8.1, 8.2 Інструкції суми
страхових внесків, своєчасно не
нараховані та/або не сплачені
страхувальниками у строки, визначені
пунктами 5.1, 5.2, 5.3 цієї Інструкції, у
тому числі обчислені органами
Пенсійного фонду, уважаються
простроченою заборгованістю із сплати
страхових внесків (далі - недоїмка) і
стягуються з нарахуванням пені та
застосуванням фінансових санкцій.

Органи Пенсійного фонду надсилають
страхувальникам вимогу про сплату
недоїмки, зокрема, у випадку якщо
страхувальник має на кінець звітного
базового періоду недоїмку зі сплати
страхових внесків, яка надсилається
щомісяця протягом п'яти робочих днів,
наступних за звітним базовим періодом.
Вимога формується на підставі даних
особових рахунків платників на всю
суму боргу.

Відповідно до пункту 10.11 Інструкції
сплата (погашення) пені здійснюється у
тому самому порядку, що і недоїмка та
фінансові санкції. У разі, коли
страхувальник має несплачені суми
недоїмки, пені та фінансових санкцій та
здійснює сплату поточних сум страхових
внесків, ці суми зараховуються шляхом
перерозподілу такої сплаченої суми в
рахунок сплати недоїмки, пені та
фінансових санкцій у порядку
календарної черговості їх виникнення.

Враховуючи те, що дана Інструкція
прийнята відповідно до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», відповідачем
правомірно було застосовано її норми
при визначенні розміру недоїмки та
формуванні вимоги про сплату боргу.

Виходячи з вищенаведеного, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що вимога про сплату боргу
від 04 травня 2012 року № 1646/02 управлінням
Пенсійного фонду України в Шумському
районі Тернопільської області
сформована та надіслана з дотриманням
вимог Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та Інструкції про порядок
обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, що свідчить про відсутність
підстав для її скасування.

З 01 січня 2011 року набрав чинності Закон
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», яким
запроваджено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування як
консолідований страховий внесок, збір
якого здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, та визначені
правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
платниками єдиного внеску є, зокрема,
фізичні особи - підприємці, в тому числі
ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Пунктом 3 частини 1 статті 7 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» встановлено, що
єдиний внесок нараховується для
платників, зазначених у пункті 4
частини 1 статті 4 цього Закону, які
обрали спрощену систему оподаткування,
- на суми, що визначаються такими
платниками самостійно для себе та
членів сім'ї, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності, але не більше максимальної
величини бази нарахування єдиного
внеску, встановленої цим Законом. При
цьому сума єдиного внеску не може бути
меншою за розмір мінімального
страхового внеску за кожну особу.

Відповідно до частини 8 статті 9 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» платники
єдиного внеску зобов'язані сплачувати
єдиний внесок, нарахований за
відповідний базовий звітний період, не
пізніше 20 числа місяця, що настає за
базовим звітним періодом.

Відповідно до частини 4 статті 25 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» територіальний
орган Пенсійного фонду у порядку, за
формою і в строки, встановлені
Пенсійним фондом за погодженням з
центральним органом виконавчої влади у
сфері праці та соціальної політики,
надсилає платникам єдиного внеску, які
мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний
протягом десяти робочих днів з дня
надходження вимоги про сплату недоїмки
сплатити суми недоїмки та штрафів
разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми
недоїмки платник єдиного внеску
узгоджує її з органом Пенсійного фонду
в порядку, встановленому Пенсійним
фондом за погодженням з центральним
органом виконавчої влади у сфері праці
та соціальної політики.

У разі якщо згоди з органом Пенсійного
фонду не досягнуто, платник єдиного
внеску зобов'язаний сплатити суми
недоїмки та штрафів разом з
нарахованою пенею протягом десяти
робочих днів з дня надходження рішення
відповідного органу Пенсійного фонду
або оскаржити вимогу до органу
Пенсійного фонду вищого рівня чи в
судовому порядку.

Пунктом 2 частини 11 статті 25 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» передбачено, що
територіальний орган Пенсійного фонду
застосовує до платника єдиного внеску
штрафні санкції, серед іншого, за
несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску
накладається штраф у розмірі 10
відсотків своєчасно не сплачених сум.

Згідно з частиною 10 статті 25 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» на суму
недоїмки нараховується пеня з
розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати
за кожний день прострочення платежу.

Враховуючи наявність заборгованості у
позивача по сплаті єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку про правомірність дій
управління Пенсійного фонду України в
Шумському районі Тернопільської
області щодо направлення на адресу
позивача вимоги від 04 травня 2012 року
№1647/02 про сплату 14243.37 грн. боргу, у тому
числі недоїмки зі сплати єдиного
внеску у розмірі 13796.68 грн., штрафу у
розмірі 146.78 грн. та пені у розмірі 299.91
грн., що повністю узгоджується з
вимогами Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

За наведених обставин, суд приходить до
висновку, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, що відповідно до
частини 1 статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для залишення апеляційної
скарги без задоволення, а постанови
суду - без змін.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 15 червня 2012
року по справі № 2а-2087/12/1970 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
А.І. Рибачук

Судді
В.Я. Качмар

Д.М. Старунський