Справа № 2а/0570/3752/11
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/64284/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

розглянула у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Артемівської об'єднаної держаної
податкової інспекції у Донецькій
області на постанову Донецького
окружного адміністративного суду від
14.06.2011 та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 06.09.2011 по справі №2а/0570/3752/2011 позовом
Публічного акціонерного товариства
«Часівоярський вогнетривкий комбінат»
до Артемівської об'єднаної держаної
податкової інспекції, Головного
управління Державного казначейства
України в Донецькій області про
визнання неправомірними дій, визнання
недійсним акта перевірки, скасування
податкових повідомлень-рішень,
стягнення суми.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної
Т.М., перевіривши доводи касаційної
скарги щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 14.06.2011,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 06.09.2011, позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства
«Часівоярський вогнетривкий комбінат»
до Артемівської об'єднаної держаної
податкової інспекції, Головного
управління Державного казначейства
України в Донецькій області про
визнання неправомірними дій, визнання
недійсним акта перевірки, скасування
податкових повідомлень-рішень,
стягнення суми - задоволено частково.
Скасовано податкові повідомлення
рішення від 20.08.2010 №/0, від 03.11.2010
№/1 та від 13.01.2011 №/2,
зобов'язано Артемівську об'єднану
державну податкову інспекцію
зарахувати сплачені Публічним
акціонерним товариством
«Часівоярський вогнетривкий комбінат»
платіжними дорученнями від 02.03.2011 №1413
та від 02.03.2011 №1383 суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 64059,00грн. та штрафних
(фінансових) санкцій в розмірі 23490,00грн.
в рахунок майбутніх платежів. У
задоволені позовних вимог про визнання
неправомірними дій, визнання недійсним
акту перевірки відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
Артемівська об'єднана держана
податкова інспекція у Донецькій
області 28.09.2011 звернулась з касаційною
скаргою до Вищого адміністративного
суду України, який ухвалою від 06.10.2011
прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати постанову Донецького
окружного адміністративного суду від
14.06.2011 та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 06.09.2011, прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування своїх вимог
Артемівська об'єднана держана
податкова інспекція у Донецькій
області посилається на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, зокрема,
підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», статей 86 та 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Перевіривши матеріалами справи
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Артемівською
об'єднаною державною податковою
інспекцією у Донецькій області
проведено документальну невиїзну
перевірку позивача щодо підтвердження
відомостей, отриманих від особи, яка
мала правові відносини з платником
податків Товариством з обмеженою
відповідальністю «Оіл-постач» за
період з 01.04.2010 по 31.05.2010.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», внаслідок чого
занижено податок на додану вартість в
розмірі 64059,00грн.

Висновок податкового органу про
порушення Публічним акціонерним
товариством «Часівоярський
вогнетривкий комбінат» вимог
податкового законодавства ґрунтується
на неправомірності формування
позивачем податкового кредиту за
операціями з Товариством з обмеженою
відповідальністю «Оіл-постач» з огляду
на відсутність реального здійснення
господарських операцій між ними.

За результатами перевірки
Артемівською об'єднаною державною
податковою інспекцією у Донецькій
області складено акт від 29.07.2010
№1444/15/00191773 та прийнято податкове
повідомлення-рішення від 20.08.2010
№/0, яким позивачу нараховане
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість в загальному розмірі
87549,00грн., в тому числі за основним
платежем 64059,00грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями 23490,00грн.

За результатами адміністративного
оскарження спірних податкових
повідомлень-рішень скарги позивача
були залишені без задоволення, у
зв'язку з чим Артемівською об'єднаною
державною податковою інспекцією у
Донецькій області було прийнято
податкові повідомлення-рішення від
03.11.2010 №/1 та від 13.01.2011 №/2.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 зазначеного Закону не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З наведених законодавчих положень
випливає, що умовами реалізації права
платника на податковий кредит є
фактичне придбання товарів (робіт,
послуг) та наявність первинних
документів (зокрема, податкових
накладних), оформлених у відповідності
з вимогами чинного законодавства.

Доводи податкового органу про
отримання платником необґрунтованої
податкової вигоди мають ґрунтуватись
на сукупності доказів, що безспірно
підтверджують існування обставин, які
виключають право платника, зокрема, на
формування валових витрат та
податкового кредиту.

Разом з тим, реальність спірних
господарських операцій
підтверджуються матеріалами справи,
зокрема, рахунками на нафтопродукти
(бензин та дизельне паливо), накладними,
товарно-транспортними накладними,
актами приймання передачі
нафтопродуктів, прибутковими ордерами,
податковими накладними,
специфікаціями до договору №СН-236/10.
Отримані від Товариства з обмеженою
відповідальністю «Оіл-постач»
податкові накладні відображені
позивачем у реєстрі отриманих та
виданих податкових накладних за
відповідні податкові періоди.

Судами встановлено, що нафтопродукти
(бензин та дизельне пальне)
придбавались Публічним акціонерним
товариством «Часівоярський
вогнетривкий комбінат» для власних
потреб. Використання позивачем
придбаного пального у Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Оіл-постач» у власній господарській
діяльності підтверджена відомостями
про списання пального по структурним
підрозділам позивача.

Доводи податкового органу про
суперечливість даних, які містяться у
товарно-транспортних-накладних,
обґрунтовано відхилено судами
попередніх інстанцій, оскільки як
встановлено судами першої інстанції,
автомобілі марки ГАЗ 5312, реєстраційний
номер 19484 ЕА та реєстраційний номер 47596
ЕВ перебували у суборенді Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Оіл-постач» та після зміни власника
відповідних транспортних засобів була
здійснена їх перереєстрація в органах
ДАІ, про що контрагент повідомив
позивача.

Крім того, чинне законодавство не
ставить умовою дійсності правочинів, а
також виникнення податкових
зобов'язань платника у залежність від
стану податкового обліку його
контрагентів.

Позивач не може нести відповідальність
за невиконання його контрагентами
своїх податкових зобов'язань, адже
поняття «добросовісний платник», яке
вживається у сфері податкових
правовідносин, не передбачає
виникнення у платника додаткового
обов'язку з контролю за дотриманням
його постачальниками правил
оподаткування, а сам платник не
наділений повноваженнями податкового
контролю для виконання функцій,
покладених на податкові органи, а тому
не може володіти інформацією відносно
виконання контрагентом податкових
зобов'язань.

А відтак, за умови невстановлення
податковим органом наявності
замкнутої схеми руху грошових коштів,
яка б могла свідчити про узгодженість
дій позивача та його постачальника для
одержання товариством незаконної
податкової вигоди, останнє не може
зазнавати негативних наслідків
внаслідок діянь інших осіб, що
перебувають поза межами його впливу.

Таким чином, слід погодитися з
висновком суду апеляційної інстанції,
що позивач підтвердив факт реальності
господарських операцій з Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Оіл-постач».

Враховуючи викладене, висновки судів
першої та апеляційної інстанцій про
неправомірність податкових
повідомлень-рішень від 20.08.2010 №/0,
від 03.11.2010 №/1 та від 13.01.2011 №/2
є правильним.

Оскільки оскаржувані податкові
повідомлення-рішення є протиправними,
суди дійшли обґрунтованого висновку,
що сплачені до бюджету позивачем
платіжними дорученнями від 02.03.2011 №1413
та від 02.03.2011 №1383 суми податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 64059,00грн. та штрафних
(фінансових) санкцій в розмірі 23490,00грн.,
підлягають зарахуванню в рахунок
майбутніх платежів.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків суду не спростовують і не
дають підстав для висновку, що судами
першої та апеляційної інстанцій при
розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
чи порушено норми процесуального
права.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 210, 2201, 223, 224, 230, 231,
частиною п'ятою статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Артемівської
об'єднаної держаної податкової
інспекції у Донецькій області залишити
без задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 14.06.2011 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 06.09.2011 по
справі №2а/0570/3752/2011 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку, на
підставі та у строки, передбачені
статтями 235 - 238, 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: __________________
Т.М. Шипуліна

Судді:
__________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв