Справа № 2а/713/12/12 2а/713/921/12
Суддя: Каралюс В.М.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року

Справа № 100840/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

головуючого судді
Каралюса В.М.,

суддів:
Затолочного В.С., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на
постанову Хустського районного суду
Закарпатської області від 27 березня 2012
року у справі №713/921/12 за позовом ОСОБА_3
до Хустської міської ради, третя особа
ОСОБА_2 про скасування рішення
Хустської міськради-,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2011 року позивач ОСОБА_3
звернулася до суду з адміністративним
позовом до Хустської міської ради, в
якому просила рішення № 1623 XIV сесії 5
скликання Хустської міської ради від
28.01.2010 року в частині надання у приватну
власність ОСОБА_2 земельної ділянки по
АДРЕСА_1 скасувати.

Постановою Хустського районного суду
Закарпатської області від 27 березня 2012
року позов задоволено. Рішення № 1623 XIV
сесії 5 скликання Хустської міської
ради від 28 січня 2010 року в частині
надання у приватну власність ОСОБА_2
земельної ділянки по АДРЕСА_1 визнано
незаконним та скасовано.

Не погодившись із таким рішенням суду,
представник третьої особи подала
апеляційну скаргу, в якій покликаючись
на те, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи по
суті, а також те, що висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, просить оскаржвану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою в задоволенні позову відмовити.

В обгрунтування вимог апеляційної
скарги покликається на рішення
народного суду Хустського району від 17
листопада 1977 року, згідно якого був
зроблений поділ земельної ділянки, а
тому підстави для скасування рішення
міської ради відсутні.

Сторони в судове засідання не прибули,
про дату, час і місце апеляційного
розгляду були повідомлені належним
чином, а тому, колегія суддів, у
відповідності до ч.1 п.2 ст.197 Кодексу
адміністративного судочинства
України, вважає за можливе розглядати
справу у порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скаргаи
не підлягає задоволенню з наступних
мотивів.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3 є власником 1/2 частини в будинку
під АДРЕСА_2, на підставі договору
дарування від 17 серпня 1995 року.

Співвласником іншої частини в будинку,
що становить квартиру № 1 є ОСОБА_2 на
підставі договору дарування від 8 липня
2009 року.

Житловий будинок розташований на
земельній ділянці площею 608 мІ та має
один спільний вхід та заїзд.

Згідно договорів дарування жодна із
сторін земельної ділянки в дар не
отримала, і з договорів дарування
вбачається, що земельна ділянка на
момент відчуження квартир в будинку
реально в передбаченому законом
порядку розподілена не була.

Рішенням № 1623 XIV сесії 5 скликання
Хустської міської ради від 28 січня 2010
року передано у приватну власність
ОСОБА_2 частину земельної ділянки, яка
була загальним для співвласників двох
квартир в'їздом в загальний двір та
входом в квартири № 1 і № 2.

Рішення народного суду Хустського
району від 17 листопада 1977 року, на яке
покликається апелянт, судом першої
інстанції підставно не взято до уваги
як таке, яким здійснено розподіл
земельної ділянки, так як в самому
рішенні не вказано розмір земельної
ділянки, яка поділена порівну, не
визначено порядок та площу двору, яка
мала залишатися в спільному
користуванні співвласників квартир,
оскільки на момент винесення судового
рішення окремого доступу до кв. № 2 не
було. Крім цього вищезазначеним
рішенням вирішено питання
користування земельною ділянкою між
двома співвласниками будинку, що
розташований на цій земельній ділянці,
тобто між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Однак всі
наступні угоди про відчуження обох
квартир в будинку свідчать про те, що
розмір земельних ділянок за кожною із
квартир не визначено, що дає підстави
вважати про відсутність на час
прийняття оспорюваного рішення
реального поділу спільної для
співвласників земельної ділянки та
врахування інтересів всіх
співвласників.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що рішення
відповідача порушує інтереси позивача,
поскільки цим рішенням фактично
позбавлено позивача його права на
вільний доступ до своєї квартири, та
враховуючи положення ст. 393 ЦК України
та підставно задоволив заявлені
позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись
ст.ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст.
205, ст. ст. 206, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 залишити без задоволення, а
постанову Хустського районного суду
Закарпатської області від 27 березня 2012
року у справі №713/921/12 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
В.М.
Каралюс

суддя
В.С. Затолочний

суддя
З.М. Матковська