Справа № 2а/2570/3102/12
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2014 року
м. Київ К/800/18273/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Олендера І.Я.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
приватного підприємства "Аверс-Плюс" до
Головного управління юстиції у
Чернігівській області, треті особи -
фізична особа-підприємець ОСОБА_3,
публічне акціонерне товариство
"Полікомбанк", приватне підприємство
"Аверс-Агропром" про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії, касаційне провадження в якій
відкрито за касаційною скаргою
приватного підприємства "Аверс-Плюс" на
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 25 жовтня 2012
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 05 лютого 2013
року, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ПП "Аверс-Плюс"
звернулося до суду з позовом до
Головного управління юстиції у
Чернігівській області, треті особи -
ФОП ОСОБА_3, ПАТ "Полікомбанк", ПП
"Аверс-Агропром", у якому просило
визнати протиправними дії Головного
управління юстиції у Чернігівській
області в частині вилучення 28 вересня
2012 року предмета іпотеки - нежитлових
будівель, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1 та предметів застави -
обладнання, розташованого в цих
будівлях.

Зобов'язати Головне управління юстиції
у Чернігівській області повернути
вилучені нежитлові будівлі, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ФОП
ОСОБА_3, а предмети застави - обладнання,
розташоване в цих будівлях - ПП «Аверс -
Плюс».

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 25
жовтня 2012 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 05 лютого 2013
року, позивачу відмовлено у
задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, ПП "Аверс-Плюс" звернулося з
касаційною скаргою, в якій просить
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій скасувати та ухвалити нову
постанову про задоволення позову,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що між ПАТ "Полікомбанк"
та ПП "Аверс-Плюс" було укладено
кредитний договір №499 від 21 липня 2006
року. У забезпечення виконання
зобов'язання по вищезазначеному
кредитному договору згідно іпотечного
договору від 25 липня 2006 року ПП
"Аверс-Плюс" надав ПАТ "Полікомбанк" в
іпотеку нежитлові будівлі, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та
відповідно до договору застави №546 від
07 серпня 2006 року - майно, що
зберігається у приміщенні цеху по
виробництву ковбас, в будівлі
компресорної та приміщенні котельної
за адресою: АДРЕСА_1.

На виконанні у відділі державної
виконавчої служби знаходиться зведене
виконавче провадження №13/4 від 20
вересня 2012 року про стягнення
заборгованості з ПП "Аверс-Плюс", до
складу якого входять Наказ
Господарського суду Чернігівської
області №12/90 від 10 серпня 2009 року, Наказ
Господарського суду Чернігівської
області №16/17 від 14 жовтня 2010 року, Наказ
Господарського суду Чернігівської
області №12/66 від 20 липня 2011 року, про
стягнення з позивача на користь ПАТ
"Полікомбанк" заборгованості на
загальну суму 1218527, 65 грн. шляхом
звернення стягнення на предмет застави
та іпотеки.

20 вересня 2012 року державним виконавцем
на адресу позивача направлялась
вимога, в якій зазначався час та місце
проведення виконавчих дій, а також
вимагалось від директора ПП
"Аверс-Плюс" ОСОБА_5 в строк до 27
вересня 2012 року добровільно звільнити
приміщення та сховища від майна, яке не
знаходиться в заставі ПАТ
«Полікомбанк», а також від іншого
майна, яке там знаходиться та належить
боржнику, повідомити всіх фізичних та
юридичних осіб, які здійснюють за
адресою АДРЕСА_1 свою господарську
діяльність в тому числі й на умовах
оренди про проведення виконавчих дій 28
вересня 2012 року о 10 год. 00 хв.

28 вересня 2012 року головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області при примусовому виконанні
зведеного виконавчого провадження №13/4
були складені Акти опису й арешту майна
боржника від 28 вересня 2012 року.
Відповідно до яких було описано і
накладено арешт на майно боржника, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Приймаючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
суд апеляційної інстанції, виходив з
того, що дії головного державного
виконавця Управління державної
виконавчої служби Головного
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області ОСОБА_4
здійсненні з метою примусового
виконання наказів Господарського суду
Чернігівської області № 12/90 від 10
серпня 2009 року, № 16/17 від 14 жовтня 2010
року, № 12/66 від 20 липня 2011 року є
правомірними.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками судів попередніх інстанцій,
з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Згідно частини першої статті 6 цього
Закону Державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Відповідно до частини 2 статті 17 Закону
України «Про виконавче провадження»
підлягають виконанню державною
виконавчою службою такі виконавчі
документи: виконавчі листи, що
видаються судами, і накази
господарських судів, у тому числі на
підставі рішень третейського суду та
рішень Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті; ухвали,
постанови судів у цивільних,
господарських, адміністративних,
кримінальних справах та справах про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом; судові
накази; виконавчі написи нотаріусів;
посвідчення комісій по трудових
спорах, що видаються на підставі
відповідних рішень таких комісій;
постанови органів (посадових осіб),
уповноважених розглядати справи про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом;
постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій і
накладенням штрафу; рішення інших
органів державної влади, якщо їх
виконання за законом покладено на
державну виконавчу службу; рішення
Європейського суду з прав людини з
урахуванням особливостей,
передбачених Законом України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини".

Частиною першої статті 54 Закону
України «Про виконавче провадження»
встановлено, що звернення стягнення на
заставлене майно в порядку примусового
виконання допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача-заставодержателя.

Згідно частини першої статті 57
вищевказаного Закону, арешт майна
боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення.

Частиною другою вказаної статті
встановлено, що арешт на майно боржника
може накладатися державним виконавцем
шляхом проведення опису майна боржника
і накладення на нього арешту.

Частиною першою статті 59 Закону
України «Про виконавче провадження»
визначено, що майно, на яке накладено
арешт, за винятком майна, зазначеного в
частині восьмій статті 57 цього Закону,
передається на зберігання боржникові
або іншим особам, призначеним
державним виконавцем, під розписку в
акті опису. Копія акта опису майна
видається боржнику, стягувачу, а в разі
якщо обов'язок зберігання майна
покладено на іншу особу, - також
зберігачу.

Відповідно до частини другої статті 59
Закону України «Про виконавче
провадження» зберігач може
користуватися майном, переданим йому
на зберігання, якщо особливості такого
майна не призведуть до його знищення
або зменшення цінності внаслідок
користування. Враховуючи вказане,
колегія суддів погоджується з
висновком судів попередніх інстанцій,
що дії головного державного виконавця
Управління державної виконавчої
служби Головного управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області ОСОБА_4 здійсненні з метою
примусового виконання наказів
Господарського суду Чернігівської
області № 12/90 від 10 серпня 2009 року, № 16/17
від 14 жовтня 2010 року, № 12/66 від 20
липня 2011 року є правомірними.

При цьому, судами правомірно не було
прийнято до уваги доводи позивача
відносно тієї обставини, що відповідач,
здійснивши вилучення предметів
застави та іпотеки, поставив під
загрозу господарську діяльність ФОП
ОСОБА_3, оскільки при проведенні
виконавчих дій державний виконавець
прийняв рішення про передачу
орендатору зайняті ним приміщення на
зберігання, а саме: відповідно до актів
опису й арешту майна від 28 вересня 2012
року нерухоме майно було прийнято на
відповідальне зберігання ФОП ОСОБА_3, а
рухоме майно - уповноваженою особою
стягувача - ОСОБА_6.

Відповідно до частини третьою статті
2201 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу приватного
підприємства "Аверс-Плюс" відхилити, а
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 25 жовтня 2012
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 05 лютого 2013
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: