Справа № 804/5663/13-а
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2014 року м. Київ
К/800/8044/14

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу

Державної податкової інспекції у
Кіровському районі м.Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області
(правонаступник Державної податкової
інспекції у Кіровському районі
м.Дніпропетровська Дніпропетровської
області ДПС)

на постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 21.01.2014

у справі № 804/5663/13-а

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у
Кіровському районі м.Дніпропетровська
Дніпропетровської області ДПС

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень № від 08.04.2013 та
№ від 08.04.2013, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
17.06.2013 в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 21.01.2014 постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 17.06.2013
скасовано. Прийнято нову постанову про
задоволення позовних вимог. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення № від 08.04.2013
та № від 08.04.2013 прийнятих ДПІ у
Кіровському районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області ДПС, якими
збільшено суму грошового зобов?язання
фізичної особи - підприємця ОСОБА_2
податку на доходи фізичних осіб на суму
902680,45 грн. (722144,36 грн. за основним
платежем та 180536,09 грн. за штрафними
санкціями) та з податку на додану
вартість на суму 983458,00 грн. (830584 грн. за
основним платежем та 152874 грн. за
штрафними санкціями).

У справі відкрито касаційне
провадження за касаційною скаргою
відповідача, у якій ставиться питання
про скасування рішення суду
апеляційної інстанції та залишення в
силі рішення суду першої інстанції, з
підстав невірного застосування норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши під час попереднього
судового засідання повноту
встановлення обставин справи та
правильність їх юридичної оцінки в
судових рішеннях, в межах доводів
касаційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
не підлягає задоволенню, виходячи з
такого.

Підставою для прийняття відповідачем
оспорюваних податкових
повідомлень-рішень № від 08.04.2013 та
№ від 08.04.2013, за якими позивачу
було збільшено суму грошового з
податку на доходи фізичних осіб на суму
902680, 45 грн. (722144, 36 грн. за основним
платежем та 180536,09 грн. за штрафними
санкціями), та з податку на додану
вартість на суму 983458,00 грн. (830584 грн. за
основним платежем та 152874 грн. за
штрафними санкціями), стали висновки
акта №607/171/НОМЕР_1 від 21.03.2013
документальної планової перевірки
фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 з
питань дотримання податкового та
валютного законодавства за період з
01.01.2011 по 31.12.2012, яким встановлено
порушення позивачем положень п.198.3 ст.198
та ст.177 Податкового кодексу України в
результаті чого занижено податок з
доходів фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності за період,
що перевірявся, на загальну суму 722144,36
грн., в т.ч. за 2011 рік на суму 353185,03 грн.,
за 2012 рік на суму 368959,33 грн. та занижено
податок на додану вартість за період,
що перевірявся, на загальну суму 830584
грн.

Суд касаційної інстанції не вбачає
порушень судом апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального
права, на які посилається відповідач у
касаційній скарзі, та вважає, що судом
повно встановлені обставини у справі,
яким надана правильна правова оцінка
на підставі законодавства, яке
врегульовує спірні відносини.

Згідно пункту 138.1 статті 138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Відповідно до підпункту 138.1.1 пункту 138.1
статті 138 Податкового кодексу України
витрати операційної діяльності
включають собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати, які беруться
для визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140,
статей 142 і 143 та інших статей цього
Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Згідно з абзацом першим пункту 138.2
статті 138 Податкового кодексу України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України
не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Наведені правові норми дозволяють
платнику податку формувати валові
витрати за наслідками реальних
господарських операцій з придбання
товарів (робіт, послуг) з метою їх
використання в своїй господарській
діяльності що, в першу чергу, має
підтверджуватись належним чином
оформленими первинними документами.
Документи, які не мають статус
первинних, самі по собі не можуть
підтверджувати реальність здійснення
господарської операції та, відповідно,
валові витрати. При цьому неодмінною
характерною рисою господарської
діяльності в рамках податкових
відносин є її направлення на отримання
доходу в грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах.

Згідно пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового
кодексу України, податковий кредит - це
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду.

Відповідно до п.198.1, п.198.3 ст.198 цього
Кодексу, податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків,
сплачених (нарахованих) платником
податку у звітному періоді у зв'язку з
придбанням товарів (робіт і послуг),
вартість яких відноситься до складу
витрат виробництва (обігу). Право на
нарахування податкового кредиту
виникає незалежно від того, чи такі
товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу
України, не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
п.201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Відповідно до п.201.10 ст.201 цього Кодексу,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, для підтвердження
наявності підстав для включення сум
сплаченого податку на додану вартість
у складі ціни за придбані товари до
складу податкового кредиту, необхідні
первинні документи (платіжні
доручення, податкові накладні, акти
виконаних робіт тощо), оформлені
відповідно до вимог Закону України
«Про бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні».

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що позивачем у період з
01.01.2011 по 31.12.2012 були отримані
товарно-матеріальні цінності з метою
їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності на загальну
суму 2077559 грн. у 2011 році та 2176052,37грн. у 2012
році, що підтверджується відповідними
первинними документами, відомості про
які згідно з вимогами ст. 177 Податкового
кодексу України та наказом ДПА України
від 24.12.2010 року №1025 «Про затвердження
форми Книги обліку доходів і витрат,
яку ведуть фізичні особи - підприємці,
крім осіб, що обрали спрощену систему
оподаткування, і фізичні особи, які
провадять незалежну професійну
діяльність, та Порядку її ведення» були
відображені у Книзі обліку доходів і
витрат позивача.

Вартість придбаних
товарно-матеріальних цінностей за 2011
рік, відображених у Книзі обліку
доходів і витрат складала 2077559 грн., за
2012 рік - 2176052,37 грн.

Станом на 31.12.2012 залишки
товарно-матеріальних цінностей склали
138783,72 грн.

У податковій декларації позивача про
майновий стан і доходи за 2011 рік
відображено вартість придбаних
товарно-матеріальних цінностей за 2011
рік у сумі 2077559 грн., за 2012 рік - у сумі
2176052,37 грн.

З метою достовірності даних обліку та
фінансової звітності позивачем
періодично проводилися сортування
товару у відповідності з розмірним
рядом виробів, приналежності
текстильних виробів за статевими
ознаками та наявності виду упаковки
виробів, отримані від постачальників
накладні на товар доповнювалися
платником податку актами
списання-оприбуткування товарів, в
яких на підставі наказу №1 від 10.01.2011,
наказу №2 від 10.03.2011, наказу №1 від 10.01.2012
проводилася деталізація назв товарів
за характерними ознаками.

Такі дії позивача відповідають нормам
Інструкцій П6 та П7 щодо прийому
товарних цінностей за якістю та
кількістю, якими вимагається
проведення на складі
покупця-отримувача повної перевірки
наявності вкладень у тару. Якщо у
супровідних документах немає
достатньої інформації щодо опису
параметрів отриманої продукції, то при
прийманні складається акт, у якому
вказується фактично знайдені значення
цих параметрів.

Крім того, в акті перевірки наведено
перелік основних
контрагентів-постачальників, з якими в
періоді, що перевірявся, перебував у
господарський відносинах позивач, а
саме: TOB «ЛАН», TOB «Компанія Аделаїда», TOB
«Балтік Тур», ПП «Геліос-Д», TOB «Авіс
Фарм», TOB Верона НВФ, TOB «Експерт Трейд»,
TOB Новатор Маркет», деталізована
заборгованість позивача перед
постачальниками (тобто з кожним
контрагентом) станом на 31.12.2012,
розрахунки з якими проводились в
безготівковій формі, а також
підтверджено, що ними були здійснені
поставки на адресу позивача саме одягу
та спідньої білизни, що
підтверджується відповідними
первинними документами.

Отримані від постачальників товари
(одяг та спідня білизна) в подальшому
були відвантажені позивачем на адресу
покупців, а саме: ЗАТ «Ритейлінгова
компанія «Євротек»», TOB TBK «Львівхолод»,
TOB «Новус Україна», TOB «Пакко Холдінг»,
ЗАТ «КЄ Трейдінг», TOB «Торговий Світ», TOB
«Фоззі Фуд», ПАТ «Ікс 5 Рітейл Груп
Україна», ТOB «Експансія».

Також, відповідачем була
проаналізована заборгованість
покупців перед позивачем станом на
31.12.2012, встановлено, що розрахунки з
покупцями проводились у безготівковій
формі.

Таким чином, відповідачем під час
перевірки підтверджено придбання
позивачем товарів (одягу та спідньої
білизни) у вищевказаних постачальників
та їх подальше відвантаження на адресу
покупців, перелік яких також вказаний в
акті перевірки, а також на підставі
наданих первинних документів
проведено аналіз цін придбання та
реалізації товарів позивачем, в
результаті чого визначено, що торгова
націнка на товар встановлена в розмірі
15%.

Таким чином, висновки відповідача, що
витрати позивача з придбання товарів
(одягу та спідньої білизни)
безпосередньо не пов'язані з
отриманням доходу не знайшли свого
підтвердження, спростовуються
наданими до перевірки первинними
документами, які відповідають частині
2 ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», якими
підтверджено отримання товару від
постачальників, розрахунки з ними, а
також подальше відвантаження цього ж
товару покупцям.

Видані позивачу податкові накладні
відповідають встановленим вимогам, на
час їх видачі його контрагенти мали
необхідний обсяг податкової
правосуб'єктності, були
зареєстрованими платниками ПДВ в
установленому порядку на момент
здійснення спірних господарських
операцій, що відповідачем не
заперечується.

Доводи касаційної скарги правильності
висновків суду апеляційної інстанції
не спростовують.

Самого по собі факту відсутності
транспортних документів про
перевезення товару при факті
оприбуткування покупцем товару та
наявності інших первинних
бухгалтерських документів щодо
господарської операції недостатньо
для висновку про безтоварність такої
операцій з придбання товару.

Відповідачем, всупереч вимогам ч.2 ст.71
КАС України, не надано доказів не
використання позивачем
товарно-матеріальних цінностей у
господарській діяльності, основним
видом якої є оптова торгівля одягом.

З огляду на викладене, судова колегія
вважає, що суд апеляційної інстанції,
виконавши всі вимоги процесуального
законодавства, всебічно перевіривши
обставини справи, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права та постановив обґрунтоване
рішення, підстав для його скасування, з
мотивів викладених в касаційній
скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Кіровському районі
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області відхилити, а
постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 21.01.2014 залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки встановлені ст.ст.236-238 КАС
України.

Головуючий
Л.В.Ланченко

Судді
Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун