Справа № 809/3935/14
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"03" грудня 2014 р.
Справа № 809/3935/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Матуляка Я.П.,

при секретарі Бойко Л.М.,

за участю представника відповідача -
Тиндик С.Б.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
Долинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області до Відділу
державної виконавчої служби
Долинського районного управління
юстиції про визнання неправомірними
дій та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

26.11.2014 року Долинська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області звернулася
до суду з адміністративним позовом до
Відділу державної виконавчої служби
Долинського районного управління
юстиції про визнання неправомірними
дій старшого державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Долинського районного управління
юстиції щодо відмови у прийнятті до
провадження виконавчого документа та у
відкритті виконавчого провадження з
примусового виконання виконавчого
листа № 809/877/13-а виданого 31.05.2013 року та
скасування постанови від 11.11.2014 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
державним виконавцем безпідставно, в
порушення вимог статей 17, 19, 25 Закону
України «Про виконавче провадження»,
відмовлено у прийнятті до провадження
виконавчого документа та у відкритті
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчого листа від 31.05.2013
року за № 809/877/13-а, виданого
Івано-Франківським окружним
адміністративним судом. Позивач вважає
дії державного виконавця
неправомірними, а постанову від 11.11.2014
року ВП №45411499 про відмову у відкритті
виконавчого провадження такою, що
підлягає скасуванню, оскільки остання,
не містить передбачених законом
обставин, які виключають можливість
здійснення виконавчого провадження.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, однак направив
на адресу суду клопотання, в якому
просив проводити розгляд справи без
участі представника інспекції.
Заявлені вимоги підтримав з підстав,
викладених в адміністративному позові.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечила. З
посиланням на положення Закону України
«Про виконавче провадження», статті 95-99
Податкового кодексу України, суду
пояснив, що оскаржувана постанова
прийнята в зв'язку з тим, що чинне
законодавство передбачає окремий
порядок виконання судових рішень про
стягнення коштів у рахунок погашення
податкового боргу. При цьому органи
державної виконавчої служби до цієї
процедури не залучаються, так як
процедура погашення податкового боргу
є самостійною процедурою, яка
регулюється Податковим кодексом
України, а не Законом України «Про
виконавче провадження». На думку
відповідача, пред'явлений виконавчий
документ підлягає виконанню не
органами ДВС, а контролюючими органами
в розумінні Податкового кодексу
України. З цих підстав просила суд, в
задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
пояснення представника відповідача,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, судом встановлено наступне.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
03.04.2013 року за №809/877/13-а стягнуто в дохід
бюджету з рахунків у банках, що
обслуговують товариство з обмеженою
відповідальністю «Новітні технології
Долинщини» та за рахунок готівки, що
йому належить податковий борг з
орендної плати за землю в розмірі 8951,28
гривень. Вказана постанова набрала
законної сили 24.05.2013 року.

На виконання даного судового рішення
від 03.04.2013 року Івано-Франківським
окружним адміністративним судом
виданий відповідний виконавчий лист за
№ 809/877/13-а.

Судом встановлено, що вищевказаний
виконавчий лист направлено до відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України.

11.11.2014 року старшим державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Долинського
районного управління юстиції Свиридою
В.І. винесено постанову (ВП №45411499) про
відмову у відкритті виконавчого
провадження (відмову в прийнятті до
провадження виконавчого документа) з
примусового виконання виконавчого
листа від 31.05.2013 року за № 809/877/13-а.

Відділом державної виконавчої служби
Долинського районного управління
юстиції супровідним листом від 11.11.2014
року дану постанову направлено до
Долинської об'єднаної державної
податкової інспекції, яку останньою
отримано 17.11.2014 року, що
підтверджується відтиском штампу на
супровідному листі.

Слід зазначити, що частиною 5 статті 124
Конституції України передбачено, що
судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначає Закон України «Про
виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 даного Закону
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Згідно частин 1, 2 статті 2 Закону
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.
Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України «Про державну виконавчу
службу».

Державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб (частина 1 статті 6
Закону).

Згідно частини 1, абзацу 2 частини 2
статті 11 цього Закону державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Відповідно до частини 1, пункту 8
частини 2 статті 17 Закону України «Про
виконавче провадження» примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом. Такими
виконавчими документами серед іншого
можуть бути виконавчі листи, що
видаються судами.

Статтею 25 Закону України «Про
виконавче провадження» визначено, що
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби (частина 1).

Відповідно до дослідженої судом
оскаржуваної постанови від 11.11.2014 року
старшим державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Долинського районного управління
юстиції Свиридою В.І. відмовлено у
прийнятті до провадження виконавчого
документа та у відкритті виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого листа від 31.05.2013 року за №
809/877/13-а, виданого Івано-Франківським
окружним адміністративним судом, з
підстав визначених пунктом 8 частини 1
статті 26 Закону України «Про виконавче
провадження».

Згідно пункту 8 частини 1 статті 26
даного Закону державний виконавець
відмовляє у відкритті виконавчого
провадження у разі наявності інших
передбачених законом обставин, що
виключають здійснення виконавчого
провадження.

Як вбачається з оскаржуваної
постанови, державний виконавець
визначає як інші передбачені законом
обставини, що виключають здійснення
виконавчого провадження, положення
статей 95-99 Податкового кодексу України,
якими визначено особливий порядок
стягнення податкового боргу платників
податків - юридичної особи. В силу
приписів статті 95 цього Кодексу
органами, на які покладено обов'язок
щодо виконання рішень суду про
стягнення коштів з платника податків у
рахунок погашення його податкового
боргу, є контролюючі органи, у даному
випадку податкові органи. При цьому
органи державної виконавчої служби до
цієї процедури не залучаються.

Суд не може погодитись з таким
твердженням державного виконавця
враховуючи наступне.

Статтею 95 Податкового кодексу України
встановлено, що контролюючий орган
здійснює за платника податків і на
користь держави заходи щодо погашення
податкового боргу такого платника
податків шляхом стягнення коштів, які
перебувають у його власності, а в разі
їх недостатності - шляхом продажу майна
такого платника податків, яке
перебуває у податковій заставі (пункт
95.1).

Стягнення коштів з рахунків платника
податків у банках, обслуговуючих
такого платника податків, здійснюється
за рішенням суду, яке направляється до
виконання контролюючим органам, у
розмірі суми податкового боргу або
його частини (пункт 95.3).

Якщо достатні для погашення
податкового боргу кошти відсутні,
контролюючий орган відповідно до
абзацу 2 пункту 95.3 статті 95 Податкового
кодексу України звертається до суду з
позовом про надання дозволу на
погашення всієї суми податкового боргу
за рахунок майна платника податків, що
перебуває у податковій заставі. Таке
погашення здійснюється на підставі
зазначеного рішення суду та прийнятого
на його підставі рішення органу
доходів і зборів шляхом продажу майна
платника податків на публічних торгах
та/або торгівельними організаціями у
порядку визначеному пунктами 95.7-95.21
статті 95 Податкового кодексу України.

З аналізу наведеної норми випливає, що
Податковим кодексом України
встановлено окремий порядок виконання
судових рішень про стягнення коштів з
платника податків у рахунок погашення
податкового боргу. Органами стягнення
за такими рішеннями, які здійснюють за
платника податків і на користь держави
заходи щодо погашення податкового
боргу такого платника податків, є
контролюючі органи в розумінні
Податкового кодексу України, до яких
належить і Долинська оДПІ.

Проте, вказані положення Податкового
кодексу України не виключають
можливості примусового виконання
державною виконавчою службою
виконавчого листа, виданого за судовим
рішенням, яке набрало законної сили, у
порядку, визначеному Законом України
"Про виконавче провадження", який є
спеціальним законом, що визначає умови
і порядок виконання рішень судів, що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку.

При цьому суд зазначає, що частиною 1
статті 258 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що за
кожним судовим рішенням, яке набрало
законної сили або яке належить
виконати негайно, за заявою осіб, на
користь яких воно ухвалено, чи
прокурора, який здійснював у цій справі
представництво інтересів громадянина
або держави в суді, видається один
виконавчий лист. Згідно частини 2 цієї
статті виконавчий лист видається судом
першої інстанції.

Вказана норма є імперативною, а відтак
посилання державного виконавця в
оскаржуваній постанові на те, що
адміністративні суди не повинні
видавати органам доходів і зборів
виконавчі листи для примусового
виконання судових рішень про стягнення
відповідних коштів у рахунок погашення
податкового боргу платника податків -
юридичної особи, суд вважає
безпідставними і необґрунтованими та
такими, що зроблені з перевищенням
наданих посадовій особі повноважень.

З урахуванням наведеного, суд дійшов до
висновку про те, що старшим державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Долинського
районного управління юстиції Свиридою
В.І. в порушення вимог Закону України
«Про виконавче провадження»
безпідставно відмовлено у прийнятті до
провадження виконавчого документа та у
відкритті виконавчого провадження з
примусового виконання виконавчого
листа від 31.05.2013 року за № 809/877/13-а,
визначених пунктом 8 частини 1 статті 26
Закону України «Про виконавче
провадження». Як наслідок, постанова
про відмову у відкритті виконавчого
провадження від 11.11.2014 року є
протиправною та такою, що підлягає
скасуванню, а позовні вимоги у цій
частині - до задоволення.

В той же час, суд вважає за необхідне
зазначити, що позовна вимога щодо
визнання неправомірними дій старшого
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Долинського районного управління
юстиції Свириди В.І. щодо відмови у
прийнятті до провадження виконавчого
документа та у відкритті виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого листа №809/877/13-а виданого
31.05.2013 року, не підлягає до задоволення,
оскільки, винесення оскаржуваної є
наслідком таких дій та охоплюється
визначенням її протиправності. Як
наслідок, суд приходить до висновку, що
в цій частині, заявлений
адміністративний позов не підлягає до
задоволення.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд
приходить до висновку, що позов слід
задовольнити частково.

На підставі ст. 124 Конституції України,
керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати
постанову старшого державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Долинського
районного управління юстиції Свириди
В.І., від 11.11.2014 року ВП №45411499 про
відмову у відкритті виконавчого
провадження (відмову в прийнятті до
провадження виконавчого документа) з
примусового виконання виконавчого
листа від 31.05.2013 року за № 809/877/13-а.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя
/підпис/ Матуляк Я.П.

Постанова складена в повному
обсязі 08.12.2014 року.