Справа № 804/11587/13-а
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2014 року м.
Київ К/800/36515/14

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючої: суддів: Юрченко В.П.,
Борисенко І.В. Сіроша М.В., За участю
секретаря Іванова Д.О.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників
податків у м. Дніпропетровську
Міжрегіонального ГУ Міндоходів на
постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 12 червня 2014 року

у справі № 804/11585/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Брюстор»

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників податків у м.
Дніпропетровську Міжрегіонального
Головного

управління Міндоходів

про скасування податкової вимоги та
зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Брюстор» звернулось
до суду з адміністративним позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників податків у м.
Дніпропетровську Міжрегіонального
Головного управління Міндоходів про
скасування податкової вимоги №3-11
від 21.08.2013, зобов'язання скасувати
податковий борг з податку на прибуток
розмірі 24360492,00 грн. в особовому рахунку
товариства з обмеженою
відповідальністю «Брюстор» та
здійснити коригування (зменшення) у
картці особового рахунку із сплати
внесків з податку на прибуток суми
податкового боргу у розмірі 24360492,00 грн.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 26
вересня 2013 року в задоволенні
адміністративного позову - відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 12 червня 2014 року апеляційну скаргу
ТОВ «Брюстор» задоволено. Постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 26 вересня
2013 року скасовано та прийнято нову
постанову, якою позовні вимоги
товариства з обмеженою
відповідальністю «Брюстор» -
задоволені, а саме: податкова вимога
№3-11 від 21.08.2013, винесена
Спеціалізованою державною податковою
інспекцію з обслуговування великих
платників у м. Дніпропетровську
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів, згідно з якою Товариство з
обмеженою відповідальністю «Брюстор»
було повідомлено, що станом на 20 серпня
2013 року сума податкового боргу за
узгодженими грошовими зобов'язаннями,
авансовими внесками з податку на
прибуток приватних підприємств,
становить 24360492,00 грн. - скасована;
зобов'язано відповідача скасувати
податковий борг товариства з обмеженою
відповідальністю «Брюстор» за
грошовим зобов'язанням з податку на
прибуток приватних підприємству
розмірі 24360492,00 грн., визначеному у
вимозі №3-11 від 21.08.2013 в особовому
рахунку товариства з обмеженою
відповідальністю «Брюстор» та
зобов'язано податкову інспекцію
здійснити коригування (зменшення) у
картці особового рахунку із сплати
внесків з податку на прибуток
товариства з обмеженою
відповідальністю «Брюстор» суми
податкового боргу у розмірі 24360492,00 грн.,
визначеному у вимозі №3-11 від 21.08.2013.

Відповідач в касаційній скарзі,
вказуючи на допущені судом апеляційної
інстанції порушення вимог
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
спору, просить скасувати постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 12 червня 2014
року і залишити в силі постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 26 вересня
2013 року.

Заслухавши суддю-доповідача, сторін, що
беруть участь у справі, обговоривши
доводи касаційної скарги та
перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
Вищий адміністративний суд України
звертає увагу на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 06 листопада 2012 року ТОВ
«Брюстор» подано до СДПІ в м.
Дніпропетровську МГУМ податкову
декларацію з податку на прибуток за 9
місяців 2012 року, в рядку 14 якої
задекларовано суму нарахованого до
сплати податку на прибуток за звітний
період в розмірі 15797089 грн., в рядку 20
задекларовано суму авансового внеску
при виплаті дивідендів, що має бути
сплачена у звітному (податковому)
періоді в розмірі 58548000 грн.

18 січня 2013 року подано податкову
декларацію з податку на прибуток за 2012
рік, в рядку 14 якої задекларовано суму
нарахованого до сплати податку на
прибуток за звітний період 19459347 грн., в
рядку 20 задекларовано суму авансового
внеску при виплаті дивідендів, що має
бути сплачена у звітному (податковому)
періоді в розмірі 74613000, 00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням загальних зборів позивача від
27.12.2012 р. вирішено припинити
господарську діяльність ТОВ «Брюстор»,
та розпочати ліквідаційну процедуру.

21 серпня 2013 року СДПІ в м.
Дніпропетровську МГУМ винесено
податкову вимогу №3-11 про нарахування
позивачу авансових внесків з податку
на прибуток приватних підприємств в
розмірі 24360492,00 грн., сума якої
розраховано з 01.01.2013 р.

Фактичною підставою для прийняття
оскаржуваної вимоги є приписи абз.4 п.57.1
ст.57 Податкового кодексу України,
відповідно до яких - платники податку
на прибуток щомісяця сплачують
авансовий внесок з податку на прибуток
у порядку і в строки, які встановлені
для місячного податкового періоду, у
розмірі не менше 1/12 нарахованої до
сплати суми податку за попередній
звітний (податковий) рік без подання
податкової декларації. Окрім того,
податковий орган зазначає, що згідно
абз. 2 пункту 2 підрозділу 4 розділу ХХ
«Перехідні положення» Податкового
кодексу України, - платники податку на
прибуток підприємств, які починаючи з
2013 року подають річну податкову
декларацію відповідно до пункту 57.1
статті 57 цього Кодексу, сплачують у
січні - лютому 2013 року авансовий внесок
з цього податку у розмірі 1/9 податку на
прибуток, нарахованого у податковій
звітності за дев'ять місяців 2012 року,
протягом 20 календарних днів, що
настають за останнім календарним днем
звітного (податкового) місяця.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду апеляційної інстанції
про протиправність прийнятої вимоги з
огляду на наступне.

Відповідно до п.п.14.1.153 Податкового
кодексу України податкова вимога -
письмова вимога контролюючого органу
до платника податків щодо погашення
суми податкового боргу. Контролюючий
орган надсилає (вручає) платнику
податків податкову вимогу у разі, коли
платник податків не сплачує узгодженої
суми грошового зобов'язання в
установлені законодавством строки
(п.п.59.1 ст. 59 ПК України). Підпунктом 14.1.175
цього Кодексу визначено, що податковий
борг - сума узгодженого грошового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), але не
сплаченого платником податків у
встановлений цим Кодексом строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
грошового зобов'язання.

Тобто, податкова вимога направляється
платнику податків лише у випадку
наявності податкового боргу, тобто
наявності узгодженої суми податкового
зобов'язання.

Відповідно до абз. 11 і 12 п. 57.1 ст.57
Податкового кодексу України
передбачено, що у складі річної
податкової декларації платником
податку подається розрахунок
щомісячних авансових внесків, які
мають сплачуватись у наступні двадцять
місяців. Визначена в розрахунку сума
авансових внесків вважається
узгодженою сумою грошових зобов'язань.

Судами попередніх інстанцій було
встановлено, що подана позивачем
податкова декларація з податку на
прибуток за 9 місяців та 12 місяців 2012
року не містить окремого розділу або
доповнень, в яких декларантом було б
відображено суму самостійно
визначеного платежу з авансового
внеску з податку на прибуток. Форма
декларації, поданої позивачем 18 січня
2013 р. відповідала встановленій формі,
оскільки лише наказом Міністерства
фінансів України №1281 від 05.12.2012 (який
набрав чинності з 22.01.2013 р.) було
затверджено зміни до форми податкової
декларації з податку на прибуток,
зокрема було доповнено показниками
податкової декларації рядком 34 -
«авансовий внесок (1/12 нарахованої до
сплати загальної суми податку на
прибуток за звітний рік, що підлягає
сплаті щомісяця у березні - грудні 20_
року та січні - лютому 20_ року». Тобто,
податковим законодавством до 22.01.2013 р.
не було встановлено обов'язку
зазначати платником податку авансовий
внесок в звітній податковій
декларації.

Суд апеляційної інстанції правильно
прийшов до висновку про відсутність
підстав визнавати розраховані
самостійно податковим органом суми
узгодженою сумою податкового
зобов'язання, оскільки платник
податків в декларації розрахунок
авансових платежів не здіснював, та
податковим органом податкове
повідомлення-рішення щодо визначення
суми грошового зобов'язання не
приймалось. Узгодженою сумою
податкового зобов'язання є сума
авансових внесків, яка визначається
платником податків у розрахунку, що є
частиною податкової декларації з
податку на прибуток. Якщо сума
податкового зобов'язання не узгоджена,
то у платника податку не виникає
обов'язку по сплаті податкових
платежів, несплата коштів, без
визначеного законом обов'язку на
здійснення таких виплат, не може бути
підставою для формування та стягнення
податкового боргу.

Правомірність позиції платника
податку підтверджується також і тим,
що фактично в 2013 р. господарська
діяльність не велась та прибуток не
отримувався.

Відповідно до пп.134.1.1. п. 134.1 ст. 134
Податкового кодексу України, прибуток
із джерелом походження з України та за
її межами, який визначається шляхом
зменшення суми доходів звітного
періоду, визначених згідно зі статтями
135-137 цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138-143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

У відповідності до п.135.1. ст. 135
Податкового кодексу України, доходи, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, включаються до доходів
звітного періоду за датою, визначеною
відповідно до статті 137, на підставі
документів, зазначених у пункті 135.2
цієї статті, та складаються з: доходу
від операційної діяльності, який
визначається відповідно до пункту 135.4
цієї статті; інших доходів, які
визначаються відповідно до пункту 135.5
цієї статті, за винятком доходів,
визначених у пункті 135.3 цієї статті та у
статті 136 цього Кодексу.

З наведених законодавчих положень
випливає, що основною підставою для
виникнення у підприємства обов'язку
щодо формування податкової звітності з
податку на прибуток за відповідний
звітний (податковий) період, у тому
числі з авансових внесків з податку на
прибуток, є факт отримання доходів, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування у відповідності до вимог
чинного законодавства.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що в 2013 р. позивачем не
здійснювалась господарська
діяльність, у зв'язку з чим
підприємство не отримувало
оподаткований дохід, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи протоколом загальних зборів
товариства про припинення діяльності
підприємства, податковою декларацією
за 2013 р. з 0 прибутком, та звітом про
фінансову діяльність підприємства.

Таким чином, з грудня 2012 року
підприємство не отримувало
оподатковуваного доходу, що свідчить
на користь обґрунтованості не
відображення ТОВ «Брюстор» у
податковій звітності сум авансових
внесків з податку на прибуток із
подальшою їх сплатою до Державного
бюджету.

Також, судами попередніх інстанцій
було встановлено, що суму авансового
внеску з податку на прибуток, що
увійшли до податкової вимоги,
податковим органом було обраховано в
автоматичному порядку, шляхом
опрацювання показників податкових
декларацій позивача.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
правильно зазначив, що сума боргу, яка
зазначена у спірній вимозі №3-11 не може
визнаватись судом як самостійно
визначені декларантом суми платежів,
за відсутності їх письмового
погодження у податковій звітності. З
таких підстав є також неправомірним
здійснення коригувань в картці
особового рахунку платника податку на
прибуток ТОВ «Брюстор».

Наведені обставини у сукупності та
взаємозв'язку підтверджують
правильність висновку суду
апеляційної інстанції про
недоведеність відповідачем факту
допущення позивачем порушень
Податкового кодексу України.
Відповідач помилково зазначив про
наявність податкового боргу з
самостійно визначених авансових
платежів з податку на прибуток, що
підлягає стягненню з ТОВ «Брюстор» та
безпідставно відобразив показники
щодо податкового боргу в особовій
картці платника податку.

Також податковий орган не довів суду
правомірності застосування податкової
застави на все майно позивача з 19.01.2013
р., оскільки за наданими розрахунками
відповідача, позивач мав би здійснити
оплату авансових внесків за січень до
20 лютого 2013 р. Тому застосування
податкової застави з 20 січня по 20
лютого 2013 р. є самостійною підставою
для скасування спірної вимоги.

Доводи касаційної скарги висновків
суду апеляційної інстанцій не
спростовують і не дають підстав для
висновку, що апеляційним судом при
розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
чи порушено норми процесуального
права. Таким чином, рішення суду
апеляційної інстанції ухвалено по
справі є законними і обґрунтованими, а
зазначена в касаційній скарзі позиція
відповідача не знаходить свого
підтвердження за матеріалами справи та
не ґрунтується на положеннях чинного
законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

За таких обставин, суд, перевіривши у
межах касаційної скарги правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, а рішення суду
апеляційної інстанцій слід залишити
без змін.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у
м.Дніпропетровську Головного
управління Міндоходів залишити без
задоволення, а постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 12 червня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у порядку та в строки,
встановлені статтями 236 - 238, 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
В.П.Юрченко

Судді
І.В.Борисенко

М.В.Сірош