Справа № 804/12596/14
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2014 р. Справа № 804/12596/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого суддіКонєвої С.О. при
секретарі судового засіданняЩербак
А.Ю. за участю представників сторін:
від позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5 до Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м.Дніпропетровська Головного
Управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправними дій та
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

18.08.2014р. Фізична особа-підприємець
ОСОБА_5 звернулася з позовом до
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м.Дніпропетровська
Головного Управління Міндоходів у
Дніпропетровській області та просить:

- визнати протиправними дії
відповідача щодо здійснення висновків
про не підтвердження позивачем
реальності здійснення господарських
відносин із контрагентами -
постачальниками та
контрагентами-покупцями, їх виду,
обсягу, якості та розрахунів, а саме про
відсутність об'єктів оподаткування та
неможливість реального здійснення ФОП
ОСОБА_5 операцій по ланцюгу придбання, а
саме: лютий 2014р.: ТОВ "ІКБ "МИР 2012", ПП
"Трійця-Пам", березень 2014р.: ТОВ "ІКБ "МИР
2012", ПП "Трійця-Пам", ТОВ "Підприємство
зелене будівництво"; по ланцюгу
реалізації, а саме: лютий 2014р.: ТОВ
"Фоззі Фуд", ТОВ "ОМЕГА", ТОВ "РТЦ", ТОВ
"Амстор", березень 2014р.: "Фоззі Фуд", ТОВ
"ОМЕГА", ТОВ "РТЦ", ТОВ "Амстор";

- визнати протиправними дії
відповідача щодо виключення
(коригування), на підставі Акту
№805/04-67-17-03/НОМЕР_1 від 22.07.2014р. "Про
результати проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки
фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 щодо
документального підтвердження
господарських відносин із
контрагентами-постачальниками та
покупцями, їх реальності та повноти
відображення в податковому обліку за
період: лютий, березень 2014р.", з
електронної бази даних "Автоматизована
система співставлення Інформаційної
системи Міністерство доходів і зборів
України "Податковий блок" та інших
електронних баз даних суми податкового
кредиту та податкових зобов'язань з
податку надо дану вартість, які
визначені фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_5 у податковій декларації;

- зобов'язати відповідача відновити в
електронній базі даних "Автоматизована
система співставлення Інформаційної
системи Міністерство доходів і зборів
України "Податковий блок" показники
податкової звітності фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5 зазначених
останнім в податкових деклараціях за
лютий і березень 2014р.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що відповідачем в
період з 10.07.2014р. по 16.07.2014р. було
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку, за висновками якої
було складено акт №805/04-67-17-03/НОМЕР_1 від
22.07.2014р. на підставі якого податковим
органом було здійснено коригування сум
податкового кредиту та податкових
зобов'язань з ПДВ позивача за період
лютий, березень 2014р. в АІС «Податковий
блок» в підсистемі «Автоматизована
система співставлення податкових
зобов'язань та податкового кредиту з
податку на додану вартість». Позивач
вважає висновки акту перевірки
безпідставними та незаконними, а дії
відповідача протиправними,
посилаючись на те, що позивачем до
перевірки були надані всі первинні
бухгалтерські документи,
вантажно-митні декларації, контракти,
інвойси, транспортні накладні,
податкові звіти, що підтверджує
реальність здійснення позивачем
господарських відносин з його
контрагентами у перевіряємому періоді
та спростовують висновки ДПІ про
фіктивність підприємства; наявність у
відповідача претензій до заповнення
ТТН не позбавляє господарську операцію
її реального змісту, а також мета,
вказана в акті перевірки не відповідає
чинному податковому законодавству та
висновок акту не містить інформації
щодо розміру порушення податкового
зобов'язання. Позивач також зазначає,
що коригування сум податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
електронній базі даних може
здійснюватися лише після узгодження
податкових зобов'язань шляхом надання
платником ПДВ уточненої декларації або
шляхом винесення податковим органом
податкового повідомлення-рішення, а не
на підставі акту перевірки, позивачем
уточнююча декларація не надавалась,
податкові повідомлення-рішення не
приймались, тому підстави для
здійснення такого коригування у
податкового органу були відсутні.

Представники позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали та
просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про дату, час і
місце розгляду справи повідомлений
належно у судовому засіданні 19.09.2014р.,
що підтверджується розпискою від
19.09.2014р. (а.с. 216, том 1).

19.09.2014р. в судовому засіданні
відповідач подав заперечення, в яких
просив у задоволенні
адміністративного позову відмовити в
повному обсязі, посилаючись на те, що
позовні вимоги є безпідставними,
необґрунтованими та такими, що не
відповідають дійсності, оскільки
документальна позапланова перевірка
була здійснена відповідно до вимог п.78.1
ст.78 Податкового кодексу України за
результатами якої було складено акт
перевірки №805/04-67-17-03/НОМЕР_1 від 22.07.2014р.,
за висновками якого не підтверджено
здійснення господарських відносин
позивачем з його контрагентами. На
вказаний акт перевірки позивачем було
подано заперечення, на які податковою
інспекцією було надано лист про
розгляд заперечень відповідно до якого
висновки акту перевірки від 22.07.2014р.
залишаються без змін. Відповідачем на
підставі висновків, викладених в акті
перевірки, було відкориговано
показники податкового кредиту та
податкового зобов'язання позивача за
період лютий, березень 2014р., про що було
повідомлено позивача листом від
14.08.2014р., та який було отримано
позивачем 14.08.2014р.

У судовому засіданні оголошувалася
перерва до 03.10.2014р.

Судом у ході судового розгляду справи
встановлені наступні обставини у даній
справі.

ОСОБА_5 зареєстрована як фізична
особа-підприємець 09.10.2013р. за адресою:
49000, АДРЕСА_1 та з 10.10.2013р. перебуває на
податкового обліку в ДПІ у Ленінському
районі м.Дніпропетровська та є
платником податку на додану вартість,
що підтверджується наявними в
матеріалах справи копією виписки з
ЄДРПОУ від 11.10.2013р., копією свідоцтва
про реєстрацію платника ПДВ №200150262 від
01.12.2013р. (а.с.188-190, том 2).

У період з 10.07.2014р. по 16.07.2014р. ДПІ у
Ленінському районі м.Дніпропетровська
на підставі наказу від 10.07.2014р. №444
згідно з п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.78.1.1 п.78.1
ст.78, п.79.2 ст.79, п.82.2 ст.82 Податкового
кодексу України було проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку позивача щодо
документального підтвердження
господарських відносин із
контрагентами-постачальниками та
покупцями, їх реальності та повноти
відображення в податковому обліку за
період з лютого по березень 2014р. про що
складено відповідний акт від 22.07.2014р.
№805/04-67-17-03/НОМЕР_1, за висновками якого
встановлено відсутність об'єктів
оподаткування та неможливість
реального здійснення позивачем
операцій по ланцюгу придбання, а саме:
за лютий 2014р. з ТОВ «ІКБ МИР 2012», ПП
«Трійця-ПАМ», за березень 2014р. з ТОВ
«ІКБ МИР 2012», ПП «Трійця-ПАМ», ТОВ
«Підприємство зелене будівництво»; по
ланцюгу реалізації, а саме: за лютий
2014р. з ТОВ «Фоззі-Фуд», ТОВ «ОМЕГА», ТОВ
«РТЦ», ТОВ «Амстор», за березень 2014р. з
ТОВ «Фоззі-Фуд», ТОВ «ОМЕГА», ТОВ «РТЦ»,
ТОВ «Амстор» (а.с. 22-112, том 1).

На підставі вищевказаного акту,
податковою інспекцією в подальшому
було здійснено коригування показників
податкової звітності позивача у базі
даних «Автоматизована система
співставлення Інформаційної системи
Міністерства доходів і зборів України
«Податковий блок» за період - лютий,
березень 2014р., що підтверджується
витягом з відповідної бази даних, яка
наявна в матеріалах справи, а також
підтверджено і відповідачем у
письмових запереченнях (а.с. 205-207, 213, том
2).

Позивач оспорює дії відповідача про не
підтвердження реальності здійснення
господарських відносин позивачем з
його контрагентами, висновки викладені
в акті перевірки від 22.07.2014р., оскільки,
вказані висновки не містять жодних
посилань на докази про нереальність
господарських операцій, окрім того,
позивач вважає, що відповідач не
наділений повноваженнями щодо
коригування показників податкової
звітності, відображених позивачем у
податкових деклараціях на підставі
акту перевірки без прийняття
відповідного податкового
повідомлення-рішення.

Заслухавши представників сторін, які
брали участь у судовому розгляді
справи, дослідивши матеріали справи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, проаналізувавши норми чинного
податкового законодавства України у
сукупності з наданими суду доказами,
суд приходить до висновку про
наявність підстав для задоволення
позову в частині визнання дій
відповідача протиправними щодо
коригування показників податкової
звітності позивача на підставі акту
перевірки та зобов'язання відновити ці
показники у базі даних, виходячи з
наступних обставин.

Щодо позовних вимог позивача про
визнання дій протиправними з приводу
коригування відповідачем показників
податкової звітності позивача за
період - лютий, березень 2014р. на
підставі акту перевірки від 22.07.2014р.,
задовольняючи позовні вимоги в цій
частині суд виходить з наступного.

При вирішенні питання щодо можливості
оскарження таких дій в порядку
адміністративного судочинства та
обрання належного способу судового
захисту прав позивача від наслідків
таких дій, суд виходить з наступного.

Статтею 124 Конституції України
передбачено, що юрисдикція судів
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі.

Згідно з ч.1 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.1 ст. 6 КАС України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Пунктами 1,2 ст. 17 КАС України визначено,
що юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності.

З наведених положень Кодексу
адміністративного судочинства України
вбачається, що дії суб'єктів владних
повноважень можуть бути оскаржені в
порядку адміністративного
судочинства, якщо такі дії порушують
права, свободи та інтереси позивача.

У частині 1 ст.2 КАС України та інших
положеннях КАСУ йдеться про захист не
будь-якого інтересу, а тільки того, що
охороняється законом, визначення якого
наведено у Рішенні Конституційного
Суду від 01.12.2004р. № 18-рп/2004р.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Контроль за своєчасністю,
достовірністю, повнотою нарахування та
сплатою податків та зборів
(обов'язкових платежів), а також
контроль за поданням платниками
податків податкових декларацій
розрахунків та інших документів,
пов'язаних з обчисленням податків,
інших платежів, перевірки їх
достовірності є одними з основних
функцій державних податкових
інспекцій в районах, містах без
районного поділу, районах у містах,
міжрайонних та об'єднаних державних
податкових інспекцій відповідно до
норм Податкового кодексу України.

Порядок та механізм такого контролю
визначається нормативними документами
Державної податкової служби України.

Система автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України є
програмним продуктом, який було
розроблено для реалізації Порядку
взаємодії органів державної
податкової служби при опрацюванні
розшифровок податкових зобов'язань та
податкового кредиту з податку на
додану вартість у розрізі контрагентів
затвердженого наказом ДПА України від
18.04.2008р. №266, який втратив чинність на
підставі наказу №165 від 14.06.2013р.

Відповідно до п.54.1 ст. 54 Податкового
кодексу України, крім випадків,
передбачених податковим
законодавством, платник податків
самостійно обчислює суму податкового
та/або грошового зобов'язання та/або
пені, яку зазначає у податковій
(митній) декларації або уточнюючому
розрахунку, що подається контролюючому
органу у строки, встановлені цим
Кодексом. Така сума грошового
зобов'язання та/або пені вважається
узгодженою.

Згідно з п.49.8 ст. 49 Податкового кодексу
України прийняття податкової
декларації є обов'язком органу
державної податкової служби. Під час
прийняття податкової декларації
уповноважена посадова особа органу
державної податкової служби, в якому
перебуває на обліку платник податків,
зобов'язана перевірити наявність та
достовірність заповнення всіх
обов'язкових реквізитів, передбачених
пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього
Кодексу. Інші показники, зазначені в
податковій декларації платника
податків, до її прийняття перевірці не
підлягають.

Відповідно до Методичних рекомендацій
щодо централізованого приймання та
комп'ютерної обробки податкової
звітності платників податків в ОДПС
України, затверджених наказом ДПС
України від 14.06.2012р. № 516 за відсутності
зауважень до оформлення податкової
звітності вона реєструється і
вважається прийнятою. Обробка та
занесення інформації до електронних
баз виконується підрозділом ведення та
захисту податкової звітності, у разі
відсутності зазначеного підрозділу -
підрозділами, на які покладено цю
функцію. За відповідність інформації у
базах податкової звітності даним
податкових документів, наданих
платником податків, несуть
відповідальність підрозділи ведення
та захисту податкової звітності.

Отже, з наведених нормативних актів
вбачається, що обов'язок платника
податків подати декларацію з ПДВ
узгоджується з обов'язком податкового
органу прийняти таку декларацію та, при
відсутності зауважень до її
оформлення, відобразити показники цієї
декларації у відповідних базах
податкової звітності.

Таким чином, показники податкового
кредиту та податкових зобов'язань
конкретного платника податків, які
відображаються в автоматизованій
базі співставлення, формуються на
підставі показників поданих таким
платником податків податкових
декларацій з ПДВ з додатком №5, і
повинні їм відповідати.

Судом також встановлено, що позивачем
було подано до податкової інспекції
податкові декларації з ПДВ за лютий
2014р. на суму ПДВ 24869,00грн. та за березень
2014р. на суму ПДВ 48390,00грн. (39-58, том 2).

Як встановлено у ході судового
розгляду справи, підтверджено і
представником відповідача в судовому
засіданні 19.09.2014р., а також підтверджено
і витягом з бази даних «Автоматизована
система співставлення Інформаційної
системи Міністерства доходів і зборів
України «Податковий блок» за період -
лютий, березень 2014р. відповідачем було
здійснено коригування показників
податкової звітності позивача за
вказаний вище період, які були
позивачем відображені у поданих ним
податкових деклараціях з ПДВ на
підставі акту від 22.07.2014р. без прийняття
відповідного податкового
повідомлення-рішення (а.с.213, том2).

В той же час, норми ст. 86 Податкового
кодексу України передбачають, що після
складання акту перевірки, який фіксує
порушення вимог чинного податкового
законодавства платником податку,
обов'язок податкового органу щодо
складання за наслідками такої
перевірки податкового
повідомлення-рішення.

Так, представником відповідача у
судовому засіданні підтверджений факт
того, що будь-якого податкового
повідомлення-рішення за результатами
проведеної перевірки від 22.07.2014р.
податковим органом не приймалося.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку, що самостійна зміна
відповідачем в автоматизованій базі
співставлення показників податкового
кредиту та податкових зобов'язань
позивача на підставі акту перевірки,
без прийняття податкового
повідомлення-рішення та без зміни цих
показників самим позивачем шляхом
подання уточнюючих декларацій
(розрахунків), є порушенням норм ст.86
Податкового кодексу України і порушує
права та інтереси позивача, оскільки
позивач, як платник податків, має право
розраховувати на те, що задекларовані
ним в податкових деклараціях показники
податкового кредиту та податкових
зобов'язань відповідають показникам з
централізованої бази даних податкової
звітності.

Виходячи зі специфіки податку на
додану вартість, який сплачується у
складі ціни товарів (робіт, послуг),
одна операція з продажу товару
викликає відповідні податкові
наслідки у обох сторін цієї операції,
які є платниками ПДВ, - у продавця -
податкові зобов'язання, а у покупця -
податковий кредит на аналогічну суму.

За таких обставин суд вважає, що
невідповідність показників
податкового кредиту та податкових
зобов'язань, що задекларовані
позивачем у деклараціях з ПДВ,
показникам з централізованої бази
даних податкової звітності, має
безпосередній вплив на права та
інтереси позивача, оскільки така
невідповідність може мати для позивача
негативні наслідки, як то: погіршення
його ділової репутації, як належного
платника податків, відмова його
контрагентів від подальших
господарських відносин з позивачем з
метою уникнення негативних податкових
наслідків для себе від таких операцій,
тощо.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що
дії податкового органу по зміні
задекларованих платником податків
показників податкового кредиту та
податкових зобов'язань в
автоматизованій базі співставлення
можуть бути предметом оскарження в
порядку адміністративного
судочинства, оскільки відображення
таких відомостей з урахуванням того,
що такі відомості повинні співпадати з
показниками у податковій декларації
платника податку, фактично формує
податкові зобов'язання на майбутнє, а
отже спричиняє реальні зміни майнового
стану такого платника, а належним
способом захисту прав та інтересів
платника податків у випадку
незаконності таких дій повинно бути
відновлення в цій базі таких
показників податкового кредиту та
податкових зобов'язань, які
задекларував платник податків.

У зв'язку з наведеним, підлягають і
задоволенню позовні вимоги про
зобов'язання відповідача відновити в
електронній автоматизованій системі
співставлення зобов'язань та
податкового кредиту в розрізі
контрагентів показники податкової
звітності з податку на додану вартість
позивача за лютий, березень 2014р., які
були позивачем відображені самостійно
у податкових деклараціях з ПДВ за
вказаний період.

Частина 1 статті 71 КАС України
встановлює, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення, а
ч. 2 ст. 71 КАС України визначає, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Відповідач в ході судового розгляду
справи не зміг надати жодних доказів
та не навів жодних підстав, які б
свідчили про законність та
обґрунтованість вчинених ним дій щодо
коригування в «Автоматизованій
системі співставлення Інформаційної
системи Міністерства доходів і зборів
України «Податковий блок»
задекларованих позивачем у лютому,
березні 2014р. показників податкової
звітності у деклараціях з ПДВ без
прийняття податкового
повідомлення-рішення на підставі акту
перевірки від 22.07.2014р.

Згідно до ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють, чи
прийняті (вчинені) вони на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноважень з
метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

За викладеного, з урахуванням ч.3 ст. 2
вказаного Кодексу, суд приходить до
висновку, що вказані вище дії вчинені
відповідачем не у спосіб, що
передбачений Конституцією та Законами
України та без урахування всіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії), а тому
зазначені дії податкової інспекції
слід визнати протиправними,
зобов'язавши, при цьому, відповідача
вчинити дії щодо відновлення в
«Автоматизованій системі
співставлення Інформаційної системи
Міністерства доходів і зборів України
«Податковий блок» показників
податкової звітності податкових
зобов'язань та податкового кредиту
позивача за період лютий-березень 2014р.

В той же час, слід зазначити, що не
підлягають задоволенню позовні вимоги
позивача про визнання протиправними
дій відповідача щодо здійснення
висновків про не підтвердження
позивачем реальності здійснення
господарських відносин із
контрагентами-постачальниками та
контрагентами-покупцями, їх виду,
обсягу, якості та розрахунків, виходячи
з наступного.

Ч.2 ст. 17 Кодексу адміністративного
судочинства України юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори, зокрема спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності.

Акт державного чи іншого органу - це
юридична форма рішень цих органів,
тобто офіційний письмовий документ,
який породжує певні правові наслідки,
спрямований на регулювання тих чи
інших суспільних відносин і має
обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин.

Залежно від компетенції органу, який
прийняв такий документ, і характеру та
обсягу відносин, що врегульовано ним,
акти поділяються на нормативні і такі,
що не мають нормативного характеру,
тобто індивідуальні.

Нормативний акт - це прийнятий
уповноваженим державним чи іншим
органом у межах його компетенції
офіційний письмовий документ, який
встановлює, змінює чи скасовує норми
права, носить загальний чи локальний
характер та застосовується
неодноразово.

Акти ненормативного характеру
(індивідуальний акт), в свою чергу,
породжують права і обов'язки тільки у
того суб'єкта ( чи визначеного ними
певного кола суб'єктів), якому вони
адресовані.

Підставами для визнання акта недійсним
є невідповідність його вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт. Обов'язковою умовою визнання
акта недійсним є також порушення у
зв'язку з прийняттям відповідного акта
прав та охоронюваних законом інтересів
підприємства чи організації позивача у
справі ( Роз'яснення Президії Вищого
арбітражного суду України № 02-5/35 від
26.01.2000р. «Про деяк питання практики
вирішення спорів, пов'язаних з
визнанням недійсними актів державних
чи інших органів»).

Як вбачається зі змісту позовних вимог
та наданих матеріалів, позивачем
оскаржуються дії відповідача щодо
здійснення висновків, наведених в акті
податковим інспектором про не
підтвердження позивачем реальності
здійснення господарських відносин із
контрагентами-постачальниками та
контрагентами-покупцями, їх виду,
обсягу, якості та розрахунків, тобто
фактично позивачем оспорюється акт від
22.07.2014р. та висновки викладені в ньому.

Оскаржуваний акт перевірки та
висновки, викладені в ньому не є
нормативними актами, оскільки не
встановлюють, не змінюють і не
скасовують норми права, не носять
загальний чи локальний характер та не
застосовуються неодноразово.

Також цей акт не є правовим актом
індивідуальної дії, оскільки не
породжує права і обов'язки у позивача.
Тобто, в акті перевірки не містяться
вимоги та приписи відповідача, які
обов'язкові для виконання позивачем.

Сам акт перевірки та висновки
викладені в ньому, в якому відображено
узагальнений опис виявлених
перевіркою порушень законодавства, що
в свою чергу відповідає встановленим
правилам складання акта перевірки, не є
правовим документом, який встановлює
відповідальність суб'єкта
господарювання, та відповідно, не є
актом індивідуальної дії у розумінні
ст.17 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Також і висновки, викладені в акті не
породжують обов'язкових юридичних
наслідків та є висновками тільки
контролюючого органу, зазначення яких
в акті перевірки не суперечить чинному
законодавству. Твердження акта можуть
бути підтверджені або спростовані
судом у ході розгляду спору про
законність рішень, дій, в основу яких
покладені згадані висновки.

Таким чином, зазначений акт перевірки,
висновки акту перевірки не можуть
розглядатися як правовий акт
індивідуальної дії у розумінні п.1 ч.2
ст.17 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Враховуючи наведене та те, що висновки
викладені в акті перевірки від 22.07.2014р.
не породжують будь-яких правових
наслідків для позивача, не містять
приписів та вимог відповідача, які є
обов'язковими для виконання позивачем,
а тому суд приходить до висновку, що дії
відповідача щодо здійснення висновків,
викладених в ньому не можуть бути
предметом судового розгляду, що
виключає можливість задоволення таких
позовних вимог.

При цьому, слід зазначити, що оцінка
висновків, викладених в акті перевірки
надається уповноваженими законом
органами влади при вирішенні спору
щодо оскарження рішення, прийнятого на
підставі такого акту.

Як встановлено судом та підтверджено
сторонами, відповідного податкового
повідомлення-рішення на підставі акту
від 22.07.2014р. податковою інспекцією не
приймалось.

Ч. 2 ст. 71 КАС України визначає, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Водночас, і частина 1 статті 71 КАС
України покладає обов'язок на позивача
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються його вимоги та
заперечення.

Відповідно до ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку про те, що позовні вимоги
позивача про визнання протиправними
дії відповідача щодо здійснення
висновків про не підтвердження
позивачем реальності здійснення
господарських відносин із
контрагентами - постачальниками та
контрагентами-покупцями, їх виду,
обсягу, якості та розрахунів, а саме про
відсутність об'єктів оподаткування та
неможливість реального здійснення ФОП
ОСОБА_5 операцій по ланцюгу придбання, а
саме: лютий 2014р.: ТОВ "ІКБ "МИР 2012", ПП
"Трійця-Пам", березень 2014р.: ТОВ "ІКБ "МИР
2012", ПП "Трійця-Пам", ТОВ "Підприємство
зелене будівництво"; по ланцюгу
реалізації, а саме: лютий 2014р.: ТОВ
"Фоззі Фуд", ТОВ "ОМЕГА", ТОВ "РТЦ", ТОВ
"Амстор", березень 2014р.: "Фоззі Фуд", ТОВ
"ОМЕГА", ТОВ "РТЦ", ТОВ "Амстор", за
результатами якої складено акт від
22.07.2014р. не підлягають задоволенню.

Приймаючи до уваги вищевикладене,
позовні вимоги позивача підлягають
частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд виходить із того, що
відповідно до ч.3 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Виходячи з наведеного, слід стягнути
Державного бюджету України на користь
позивача судові витрати по сплаті
судового збору у розмірі 36 грн. 54 коп.
понесені позивачем згідно платіжного
доручення № 166 від 13.08.2014р. (а.с.2, том 1) з
урахуванням вимог ч.3 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Керуючись ст.ст. 2 - 10, 11, 12, 71, 86, 94, 122, 128, 160,
161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5 до Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м.Дніпропетровська Головного
Управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправними дій та
зобов'язання вчинити певні дії -
задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м.Дніпропетровська Головного
Управління Міндоходів у
Дніпропетровській області щодо
виключення (коригування) з електронної
бази даних "Автоматична система
співставлення Інформаційної системи
Міністерства доходів і зборів України
"Податковий блок" та інших електронних
баз даних сум податкового кредиту та
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість, які визначені
Фізичною особою-підприємця ОСОБА_5 в
податкових деклараціях за лютий,
березень 2014р. на підставі акту від
22.07.2014р. №805/04-67-17-03/НОМЕР_1.

Зобов'язати Державну податкову
інспекцію у Ленінському районі
м.Дніпропетровська Головного
Управління Міндоходів у
Дніпропетровській області відновити в
електронних базах даних "Автоматична
система співставлення Інформаційної
системи Міністерства доходів і зборів
України "Податковий блок" показники
податкової звітності Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5 зазначених
останнім у податкових деклараціях за
лютий, березень 2014р.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код
НОМЕР_1) - судові витрати по сплаті
судового збору у розмірі 36грн. 54 коп.
(тридцять шість гривень 54 коп.).

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд шляхом подання
апеляційної скарги до суду першої
інстанції з одночасним направленням
копії апеляційної скарги до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня проголошення постанови, або
протягом десяти днів з моменту
отримання копії постанови відповідно
до

вимог ст. 186 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Постанова суду набирає законної
сили у порядку та у строки, визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Повний текст постанови складений
- 08.10.2014р.

Суддя С.О.
Конєва