Справа № 455/487/14-а
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2014-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2014 року

Справа № 876/6612/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Пліша М.А.,

суддів
Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Старосамбірському районі Львівської
області на постанову
Старосамбірського районного суду
Львівської області від 24 квітня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Старосамбірському районі Львівської
області про визнання дій
протиправними, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд першої
інстанції з адміністративним позовом
до управління Пенсійного фонду України
в Старосамбірському районі Львівської
області в якому просила зобов'язати
відповідача провести нарахування та
виплату підвищення до пенсії
відповідно до п. «г» ст. 77 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»в
розмірі 50% мінімальної пенсії за віком
починаючи з 09.10.2013 року.

Постановою Старосамбірського
районного суду Львівської області від
24 квітня 2014 року (прийнятою в порядку
скороченого провадження)
адміністративний позов задоволено,
визнано неправомірними дії управління
Пенсійного фонду України в
Старосамбірському райок Львівської
області щодо невиплати ОСОБА_1
підвищення до пенсії, як особі, яка
необгрунтовано зазнала політичних
репресій в розмір передбаченому п.
«г»ст. 77 Закону України «Про пенсійне
забезпечення»із розрахунку 50%,
мінімальної пенсії за віком
встановленої ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове держави пенсійне
страхування», зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в
Старосамбірському районі Львівської
області провести нарахування та
виплату підвищення до пенсії ОСОБА_1, як
особі яка необгрунтовано зазнала
політичних репресій в розмірі,
передбаченому п. «г» ст. 77 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»із
розрахунку 50 % мінімальної пенсії за
віком встановленої ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», починаючи з
09.10.2013 року з урахуванням проведених
виплат.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції управління
Пенсійного фонду України в
Старосамбірському районі Львівської
області оскаржило його в апеляційному
порядку, вважає, що постанова прийнята
з порушенням норм матеріального та
процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що
відповідно до довідки, яка видана
прокуратурою Львівської області від
25.11.1992р. № 13/31 ОСОБА_1, 1934р.н., засуджена
09.09.1950 року військовим трибунаом згідно
ст.54-1 «а». 54-П КК УРСР на 25 років
позбавлення волі, заарештована 08.12.1949
року, звільнена 1955 року. Утримувалася
під вартою, в місцях позбавлення волі
п'ять років, чотири місяці, п'ять днів.
На підставі ст.1 Закону України «Про
реабілітацію жертв політичних
репресій на Україні» реабілітована з
поверненням конфіскованого майна або
його вартості.

Оскільки законодавством України не
визначено поняття «мінімальна пенсія
за віком» як розрахункова величина для
підвищення пенсії згідно із ст.77 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»,
так як ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове пенсійне
страхування» передбачає, що
мінімальний розмір пенсії за віком за
наявності достатнього страхового
стажу встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Проте, в частині 3 статті 28 Закону
встановлено, що мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений на рівні
прожиткового мінімуму застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з Законом.

Підтвердженням вказаного є ухвала
Конституційного Суду України від 19.05.2009
№27-у/2009 у справі №2-25/2009, в якій вказано
про непоширення мінімального розміру
пенсії за віком, встановленого у абз.1 ч.
1 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове пенсійне
страхування», на правовідносини, що
виникають на підставі інших законів,
крім цього Закону. Тому, зазначений
мінімальний розмір пенсії за віком не
може застосовуватися для обчислення
підвищення громадянам, які
необгрунтовано зазнали політичних
репресій і згодом були реабілітовані,
та членам їх сімей, яких було примусово
переселено.

Підпунктом 2 пункту 4 постанови
Кабінету Міністрів України від 16 липня
2008 року № 654 «Про підвищення рівня
пенсійного забезпечення громадян»
встановлено, що з 1 вересня 2008 року
громадянам, які необгрунтовано зазнали
політичних репресій і згодом були
реабілітовані, до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачуються замість
пенсії, підвищення проводиться в
розмірі 54,40 грн., а членам їх сімей, яких
було примусово переселено - 43,52 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 Бюджетного
кодексу України будь-які бюджетні
зобов'язання та платежі з бюджету можна
здійснювати лише за наявності
відповідного бюджетного призначення,
встановленого законом про Державний
бюджет України,

Частиною 2 статті 8 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», ч.2 ст.72 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», ч.4 ст. 3
Закону України «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування»
закріплюють положення, згідно з яким
кошти Пенсійного фонду України не
включаються до складу Державного
бюджету України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 25.01.2012 №3-рп/2012, підтверджено, що
державні соціальні гарантії можуть
бути визначені як законами України так
і іншими нормативно-правовими актами,
зокрема Кабінету Міністрів України.
Кабінет Міністрів України регулює
порядок та розміри соціальних виплат
та допомоги, які фінансуються за
рахунок коштів Державного бюджету
України, відповідно до Конституції та
законів України.

Кабінет Міністрів України як вищий
орган у системі органів виконавчої
влади наділений конституційними
повноваженнями спрямовувати і
координувати діяльність міністерств,
інших органів виконавчої влади, до яких
належить і Пенсійний фонд України.
Таким чином, Кабінет Міністрів України
є органом, який забезпечує проведення
державної політики у соціальній сфері,
а Пенсійний фонд - органом, який
реалізує таку політику, в тому числі за
рахунок коштів Державного бюджету
України.

Конституційний Суд України виходив з
того, що надання Верховною Радою
України права Кабінету Міністрів
України встановлювати у випадках,
передбачених законом, порядок та
розміри соціальних виплат та допомоги,
які фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України,
пов'язується з його функціями,
визначеними в ст. 116 Конституції
України. Конституційний Суд України
визнав за Кабінетом Міністрів України
право призначати розміри різних
соціальних виплат у межах наявних на це
коштів Державного бюджету України.

На підставі наведеного просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та постановити нове рішення,
яким в позові відмовити.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: подання апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, які прийняті у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183- 2 цього Кодексу.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 є реабілітованою на підставі ст.
1 Закону Української РСР від 17.04.1991 року
«Про реабілітацію жертв політичних
репресій», що вбачається з довідки про
реабілітацію виданою прокуратурою
Львівської області 11.11.1993 року №13/3188-92
та копії свідоцтва про шлюб серія
НОМЕР_1. Позивач перебуває на обліку в
управлінні Пенсійного фонду України в
Старосамбірському районі та отримує
пенсію за віком і підвищення до пенсії
у розмірі 54,40 грн. відповідно до пункту 4
постанови КМУ від 16.07.2008 року №654 «Про
підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян».

Розглядаючи спір судом першої
інстанції вірно зазначено, що
відповідно до п. «г» ст. 77 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
призначені пенсії підвищуються
громадянам, які необгрунтовано зазнали
політичних репресій і згодом були
реабілітовані, призначені пенсії - на 50
процентів, а членам їх сімей, яких було
примусово переселено, - на 25 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Згідно п. 6 Розділу XV Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» до прийняття
відповідного закону до пенсій,
передбачених цим Законом,
установлюються надбавки та
здійснюється їх підвищення згідно із
Законом України «Про пенсійне
забезпечення». Зазначені надбавки та
підвищення встановлюються в розмірах,
що фактично виплачувалися на день
набрання чинності цим Законом з
наступною індексацією відповідно до
законодавства про індексацію грошових
доходів населення. Виплата їх
здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України.

Також судом встановлено, що позивачу
виплачується вказане підвищення до
пенсії у відповідності до постанови
Кабінету Міністрів України «Про
підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян» від 16.07.2008 року
№ 654, що становить 54,40 грн., тобто в
розмірі, меншому, ніж той, що
гарантований п. «г»ст. 77 Закону України
«Про пенсійне забезпечення».

В даній спірній ситуації суд першої
інстанції правильно виходив із
принципу пріоритетності законів над
підзаконними актами та вірно вважав, що
відповідачем порушено право позивача
як особи, яка необгрунтовано зазнала
політичних репресій і згодом була
реабілітована, яка має право на
підвищення до пенсії у розмірі,
передбаченому п. «г» ст. 77 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»,
із розрахунку 50 % мінімальної пенсії за
віком, встановленої ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Враховуючи викладене суд першої
інстанції обґрунтовано дійшов
висновку, що позов підлягає
задоволенню.

З урахуванням вище наведеного суд
апеляційної інстанції вважає, що
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а постанова відповідає
нормам матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст. 160, ч. 10 ст. 183-2, ст. 197, п. 1 ч. 1
ст. 198, ст. 200, ст.205, ст.206 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Старосамбірському районі Львівської
області - залишити без задоволення, а
постанову Старосамбірського районного
суду Львівської області від 24 квітня 2014
року по справі № 455/487/14-а - без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя
М.А. Пліш

Судді
Т.І. Шинкар

Н.В. Ільчишин