Справа № 826/12414/14
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2014-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 листопада 2014 року №
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Аблова Є.В., судді
Амельохіна В.В., судді Шулежка В.П.,
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
«ПроКредит Банк» до Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України Дурицької Марії Євгеніївни за
участю третьої особи - Державної
реєстраційної служби України про
визнання неправомірним та скасування
рішення, зобов'язання вчинити певні
дії,-

В С Т А
Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Дурицької Марії Євгеніївни за участю
третьої особи - Державної
реєстраційної служби України про
визнання неправомірним та скасування
рішення, зобов'язання вчинити певні
дії, обґрунтовуючи свої позовні вимоги
тим, що оскаржуване рішення не
відповідає вимогам чинного
законодавства, оскільки станом на дату
звернення до Реєстраційної служби
Буського районного управління юстиції
Львівської області всі обтяження щодо
майна було скасовано.

В позовній заяві позивач просить суд:
визнати протиправним та скасувати
рішення державного реєстратора
Державної реєстраційної служби
України Дурицької Марії Євгеніївни
№13556648 від 04.06.2014 р. про відмову у
державній реєстрації права та їх
обтяжень; зобов'язати державного
реєстратора Державної реєстраційної
служби України Дурицьку Марію
Євгеніївну винести рішення про
державну реєстрацію права власності,
форма власності: приватна, на будівлю,
деревообробний цех загальною площею
1125,20 кв. м., що знаходиться за адресою:
Львівська обл., Буський р-н, смт. Красне,
вул. Золочівська, буд. 53а, за суб'єктом:
публічне акціонерне товариство
«ПроКредит Банк», податковий номер
21677333 та видати публічному акціонерному
товариству «ПроКредит Банк»
відповідний витяг з державного реєстру
речових прав на нерухоме майно.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, подав до суду
клопотання про розгляд справи за його
відсутності.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином.

Представник третьої особи в судовому
засіданні заперечував щодо
задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи в судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином
повідомленні про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи зазначене та неприбуття в
судове засідання представника
позивача та відповідача, суд ухвалив
розглядати справу у порядку письмового
провадження.

Розглянувши наявні матеріали справи,
суд дійшов висновку про наступне.

Позивач 15.05.2014 р. звернувся до
реєстраційної служби Буського
районного управління юстиції
Львівської області із заявою про
державну реєстрацію права власності на
нерухоме майно: будівля загальною
площею 1125,20 кв. м., що знаходиться за
адресою: Львівська обл., Буський р-н,
смт. Красне, вул. Золочівська, буд. 53-а,
реєстраційний номер об'єкта нерухомого
майна: 6.

У порядку, передбаченому Наказом
Мінюсту від 02.04.2013 р. №607/5 «Про заходи
щодо взаємодії органів державної
реєстрації прав та їх посадових осіб»
заява позивача з доданими до неї
документами передані реєстраційною
службою ГУЮ у м. Києві до Державної
реєстраційної служби України для
прийняття рішення.

04.06.2014 р. державним реєстратором прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Дурицькою Марією Євгеніївною прийнято
рішення про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень №13556648 у
зв'язку з тим, що заяву про державну
реєстрацію прав, пов'язаних з
відчуженням нерухомого майна, подано
після державної реєстрації обтяжень,
встановлених щодо цього майна.

Незгода позивача з рішенням державного
реєстратора зумовила його звернення до
суду з даним адміністративним позовом,
при вирішенні якого суд виходить з
наступного.

Умови та порядок здійснення реєстрації
прав на нерухоме майно встановлені
Законом України "Про державну
реєстрацію речових прав на майно та їх
обмежень " від 01.07.2004 р. №1952-IV (далі -
Закон №1952-IV).

У відповідності до ст. 4 Закону №1952-IV
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування,
зокрема, право власності на нерухоме
майно.

Стаття 15 Закону №1952-IV визначає порядок
проведення державної реєстрації прав
та їх обтяжень, згідно якої, орган
державної реєстрації прав, державні
реєстратори зобов'язані надати до
відома заявників інформацію про
необхідний перелік документів для
здійснення державної реєстрації прав.

Перелік документів для здійснення
державної реєстрації прав
визначається Кабінетом Міністрів
України у Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Процедуру проведення державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, перелік
документів, необхідних для її
проведення, права та обов'язки
суб'єктів у сфері державної реєстрації
прав, а також процедуру взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна
визначає Порядок державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень,
затверджено Постановою КМУ від 17.10.2013 р.
N 868 (далі - Порядок №868).

Відповідно до п. 36 Порядку №868 для
проведення державної реєстрації
речових прав необхідними документами є
документи, що підтверджують
виникнення, перехід або припинення
таких прав на нерухоме майно, та інші
документи, визначені цим Порядком.

Згідно п. 37 Порядку №868 документами, що
підтверджують виникнення, перехід та
припинення речових прав на нерухоме
майно, є, зокрема, рішення суду, що
набрало законної сили, щодо права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме картки прийому заяви №13045305
позивачем до реєстраційного органу
подано: заява про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень (щодо права
власності) від 15.05.2014 р.; документ про
сплату державного мита; документ про
сплату за надання інформації; копія
паспорта громадянина України; копія
картки фізичної особи-платника
податків; довіреність; технічний
паспорт; ухвала Буського районного
суду від 13.11.2013 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону №1952-IV
державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:
1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2)
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3)
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; 4) внесення записів до
Державного реєстру прав; 5) видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону №1952-IV
державний реєстратор встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно та їх
обтяженнями, зокрема, наявність
обтяжень прав на нерухоме майно,
зареєстрованих відповідно до вимог
цього Закону.

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону №1952-IV у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі,
якщо, зокрема, заяву про державну
реєстрацію прав, пов'язаних з
відчуженням нерухомого майна, подано
після державної реєстрації обтяжень,
встановлених щодо цього майна, крім
випадків, встановлених частиною
дев'ятою статті 15 цього Закону.

У ході розгляду заяви позивача про
державну реєстрацію прав на нерухоме
майно та їх обтяжень для проведення
державної реєстрації прав власності на
будівлю, що розташована за адресою:
Львівська область, Буський район, смт.
Красне, вул. Золочівська, будинок 53а,
державним реєстратором встановлено, що
заяву про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
цього майна.

Згідно з відомостями з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
(витяг міститься в матеріалах справи)
29.05.2014 року державним реєстратором
Реєстраційної служби Буського
районного управління юстиції
Львівської області зареєстровано
обтяження - арешт всього нерухомого
майна ОСОБА_3 згідно постанови відділу
ДВС Буського районного управління
юстиції від 29.05.2014 року.

Позивачем не надано до суду доказів
припинення обтяження, зареєстрованого
на підставі даної постанови відділу
виконавчої служби.

Водночас, позивач посилається на
припинення з 12.05.2014 року обтяження,
зареєстрованого на підставі постанови
відділу примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби ГУЮ у Львівській області про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 05.06.2012
року (ВП №32888953).

Однак, суд звертає увагу, що державним
реєстратором відмовлено у державній
реєстрації прав та їх обтяжень з
підстав існування обтяжень згідно
постанови відділу ДВС Буського
районного управління юстиції від 29.05.2014
року.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

За таких обставин, суд прийшов до
висновку, що державний реєстратор при
прийнятті оскаржуваного рішення про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень діяв на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, а
відтак позовні вимоги в цій частині
задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги позивача про
зобов'язання винести рішення про
державну реєстрацію права власності,
суд зазначає наступне.

Згідно ч. 4 ст. 9 Закону №1952-IV державний
реєстратор самостійно приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмову в такій
реєстрації.

Втручання будь-яких органів, посадових
і службових осіб, громадян та їх
об'єднань у діяльність державного
реєстратора, пов'язану з проведенням
державної реєстрації прав,
забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Згідно Рекомендацій Комітету
Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно
здійснення адміністративними органами
влади дискреційних повноважень,
прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р.
на 316-й нараді, під дискреційними
повноваженнями слід розуміти
повноваження, які адміністративний
орган, приймаючи рішення, може
здійснювати з певною свободою розсуду,
тобто, коли такий орган може обирати з
кількох юридично допустимих рішень те,
яке він вважає найкращим за даних
обставин.

Суд також звертає увагу на положення
Постанови Вищого адміністративного
суду України від 21.10.2010 р. № П-278/10, якою
встановлено, що з огляду на положення
Кодексу адміністративного судочинства
України щодо компетенції
адміністративного суду, останній не
може підміняти інший орган державної
влади та перебирати на себе
повноваження щодо вирішення питань,
які законодавством віднесені до
компетенції цього органу державної
влади.

Отже, адміністративний суд, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, виконуючи завдання
адміністративного судочинства щодо
перевірки відповідності їх прийняття
(вчинення), передбаченим ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, критеріям, не втручається та
не може втручатися у дискрецію (вільний
розсуд) суб'єкта владних повноважень
поза межами перевірки за названими
критеріями.

Аналіз норм Кодексу адміністративного
судочинства України свідчить про те, що
завдання адміністративного
судочинства полягає не у забезпеченні
ефективності державного управління, а
в гарантуванні дотримання прав та
вимог законодавства, інакше було б
порушено принцип розподілу влади.
Принцип розподілу влади заперечує
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень, оскільки ключовим його
завданням є здійснення правосуддя.

Отже, під дискреційним повноваженням
суд розуміє таке повноваження, яке
надає певний ступінь свободи
адміністративному органу при
прийнятті рішення, тобто, коли у межах,
що визначені законом, адміністративний
орган має можливість самостійно (на
власний розсуд) вибрати один з кількох
варіантів рішення. Суд є
правозастосовуючим органом, тобто, не
створюючи нових правових норм, не
підміняючи собою органи виконавчої та
законодавчої влади, на підставі закону
у встановленому процесуальним законом
порядку вирішує справи.

Водночас, виходячи зі змісту позовних
вимог, позивач просить здійснити
державну реєстрацію права власності на
нерухове майно, що, з урахуванням
вищенаведеного, є втручанням у
діяльність відповідача.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 КАС України визначено,
що в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних
повноважень покладений на нього
обов'язок щодо доказування
правомірності прийняття оскаржуваного
рішення виконав.

За таких обставин, Окружний
адміністративний суд міста Києва, за
правилами, встановленими ст.86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, перевіривши наявні у справі
докази, вважає заявлені позовні вимоги
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, керуючись
ст.ст. 69-71, 158-163 КАС України, Окружний
адміністративний суд міста Києва,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог
публічного акціонерного товариства
«ПроКредит Банк» відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі в
Окружний адміністративний суд міста
Києва апеляційної скарги на постанову
протягом десяти днів з дня її
проголошення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає до Київського апеляційного
адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у
строк, встановлений ст. 186 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення цього строку.

Головуючий суддя
Аблов Є.В.

Суддя

Амельохін В.В.

Суддя
Шулежко
В.П.