Справа № 0670/451/11
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" грудня 2014 р. м. Київ
К/800/18397/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Головуючого судді Малиніна
В.В.,суддів Загороднього А.Ф., Швеця
В.В. розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу
представника відповідача Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Житомирській області - Яшана
Олександра Романовича на постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від 15 листопада
2012 року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 6 березня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_6 до Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Житомирській області про визнання
дій протиправними та зобов'язання
вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 звернувся до Житомирського
окружного адміністративного суду з
позовом до Управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Житомирській області, у якому просив:
визнати його звільнення зі служби в
органах внутрішніх справ за
дискредитацією, протиправним та
поновити його на службі на раніше
займаній посаді.

Постановою Житомирського
окружного адміністративного суду від 03
січня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 26 лютого 2013
року позов задоволений: визнано
протиправним і скасовано наказ
начальника УМВС України в Житомирській
області № 596 від 20.12.20101 року в частині
звільнення ОСОБА_6 з органів внутрішніх
справ з 20.12.2010 року; поновлено ОСОБА_6 на
посаді старшого оперуповноваженого
сектору попередження та викриття
правопорушень на об'єктах легального
обігу наркотичних засобів,
психотропних речовин і прекурсорів
відділу боротьби з незаконним обігом
наркотиків УМВС України в Житомирській
області з 20.12.2010 року; зобов'язано УМВС
України в Житомирській області
нарахувати і виплатити ОСОБА_6 середній
заробіток за час вимушеного прогулу.

Вважаючи, що рішення судів першої
та апеляційної інстанцій, в частині
зобов'язання виплатити позивачу
середній заробіток за час вимушеного
прогулу, прийняті з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України із
касаційною скаргою, в якій просить їх
скасувати в цій частині та прийняти
нове судове рішення, яким зобов'язати
відповідача нарахувати і виплатити
позивачу середній заробіток (грошове
утримання) за час вимушеного прогулу на
підставі абзацу 2 п. 24 Положення Про
проходження служби рядовим та
начальницьким складом органів
внутрішніх справ Затвердженого
постановою Кабінету Міністрів УРСР від
29 липня 1991 р. № 114 - не більш як за один
рік.

Позивач письмових заперечень до Вищого
адміністративного суду України не
надав.

Відповідно до частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга заявника підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами встановлено, що Наказом
начальника УМВС України в Житомирській
області №596 від 20.12.2010 року позивача
звільнено з органів внутрішніх справ
за безвідповідальне ставлення до
виконання службових обов'язків, що
виразилось у безпідставному, без будь -
якого документального оформлення,
звільненні підозрюваної з кімнати
тимчасового тримання Бердичівського
МВ, що призвело до надзвичайної події
та стало приводом до порушення
кримінальної справи.

Прокуратурою м. Бердичева була
порушена кримінальна справа щодо
позивача за ознаками злочину,
передбаченого частиною 1 статті 365 КК
України (перевищення влади або
службових повноважень), за наслідком
розгляду якої вироком Бердичівського
міськрайсуду від 16 липня 2012 року,
залишеним без зміни ухвалою
апеляційного суду Житомирської
області від 23 жовтня 2012 року, позивача
виправдано за відсутністю складу
злочину.

Задовольняючи позов, суди
попередніх інстанцій, виходили з того,
що в діях позивача відсутні порушення
вимог чинного законодавства, що вказує
на протиправність наказу про його
звільнення. При цьому, визнаючи
незаконним звільненням позивача, суди
присудили нарахувати та виплатити
позивачу середній заробіток за час
вимушеного прогулу.

Надаючи правову оцінку, в межах
доводів касаційної скарги, висновків
судів щодо компенсації позивачу
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, колегія суддів вважає
зазначити наступне.

Відповідно до пункту 24 Положення
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів
Української РСР від 29 липня 1991 року № 114
(у редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин) у разі незаконного
звільнення або переведення на іншу
роботу особи рядового, начальницького
складу органів внутрішніх справ
підлягають поновленню на попередній
роботі (посаді).

У разі поновлення на роботі (посаді)
орган, який розглядає трудовий спір,
одночасно вирішує питання про виплату
особі рядового і начальницького складу
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач звернувся до суду з позовом 20
січня 2011 року, де оскаржував наказ
відповідача від 20 грудня 2010 року, яким
його звільнено з військової служби за
пунктом 66 (за дискредитацією)
Положення.

Рішення суду першої інстанції, яким
було скасовано даний наказ винесене 15
листопада 2012 року (тривалість строку
пов'язана із зупиненням провадження у
справі на час розгляду кримінальної
справи по обвинуваченню позивача у
вчиненні злочину), залишене без змін
судом апеляційної інстанції 6 березня
2013 року.

Таким чином, надаючи аналіз пункту 24
Положення (у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин), колегія
суддів зазначає, що на момент
виникнення спірних відносин та
розгляду справи у суді, законодавством
установлено обмеження у відшкодуванні
заробітку за час вимушеного прогулу в
межах одного року, що не було враховано
судом першої інстанцій, а апеляційний
суд зазначаючи вірну редакцію вказаної
норми права її не застосував, що
призвело до не вірного вирішення в цій
частині справи. При чому, посилання на
наступну редакцію, яка свідчить на
користь позивача є процесуально
невірним, оскільки до застосування
положення, яке поліпшує становище
особи є редакція попередньої норми над
діючою, якщо правовідносини мали
перехідний характер, а не навпаки.

До аналогічного висновку дійшов
Верховний Суд України, зазначивши його
у своїй постанові від 6 листопада 2013
року по справі № 21-352а13.

Такими чином, для захисту порушеного
права позивача, законність звільнення
якого не оскаржувалась в касаційному
порядку, колегія суддів вважає за
необхідне зобов'язати відповідача
нарахувати та виплатити йому середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
межах одного року.

За змістом статті 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до пункту 9 частини першої
статті 223 КАС України суд касаційної
інстанції за наслідками розгляду
касаційної скарги має право скасувати
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій та ухвалити нове
судове рішення.

Зважаючи на те, що у справі не
вимагається збирання або проведення
додаткової перевірки доказів,
обставини встановлені повно та
правильно, але допущена помилка в
застосуванні норм матеріального права,
суд касаційної інстанції, згідно зі
статтею 229 Кодексу адміністративного
судочинства України, скасовує рішення
судів першої та апеляційної інстанції
і ухвалює нове рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 223, 229, 232 КАС
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника
відповідача Управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Житомирській області - Яшана
Олександра Романовича задовольнити.

Постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 15 листопада
2012 року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 6 березня 2013 року у справі №
0670/451/11 - скасувати в частині
зобов'язання УМВС України в
Житомирській області нарахувати і
виплатити ОСОБА_6 середній заробіток за
час вимушеного прогулу.

Ухвалити нову постанову, якою позов
ОСОБА_6 задовольнити.

Зобов'язати УМВС України в
Житомирській області нарахувати і
виплатити ОСОБА_6 середній заробіток за
час вимушеного прогулу в межах одного
року.

В іншій частині постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від 15 листопада
2012 року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 6 березня 2013 року у справі №
0670/451/11 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили
протягом п'яти днів після направлення
її копії особам, які беруть участь у
справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
В.В. Малинін

Судді:
А.Ф. Загородній

В.В. Швець