Справа № 813/6670/14
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2014-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 листопада 2014 року
№ 813/6670/14
Львівський окружний адміністративний
суд в складі:
головуючого - судді
секретаря судового засідання
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Львові
адміністративну справу за позовом
Державного підприємства спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості
«Укрспирт» до Головного управління
Міндоходів у Львівській області про
визнання протиправними дій та
зобов'язання вчинити дії,
Державне підприємство спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості
«Укрспирт» (надалі - позивач, ДП
«Укрспирт») звернулось у Львівський
окружний адміністративний суд з
позовом до Головного управління
Міндоходів у Львівській області
(надалі - відповідач, ГУ Міндоходів у
Львівській області), в якому просить:
- визнати дії ГУ Міндоходів у
Львівській області щодо проведення
перевірки, результати якої оформлені
актом перевірки №13/93/2100/37199618 від 17
липня 2014 року протиправними та
зобов'язати відповідача відкликати
даний акт перевірки;
- визнати акт перевірки №13/93/2100/37199618 від
17 липня 2014 року протиправним та
- стягнути з відповідача сплачений
судовий збір за подання даного
адміністративного позову.
В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що ГУ Міндоходів у
Львівській області було проведено
фактичну перевірку з питань дотримання
вимог законодавства щодо обігу спирту
на Струтинському місці провадження
діяльності ДП «Укрспирт» за адресою:
Львівська область, Золочівський район,
с.Струтин, вул.Солтівського, 2. За
результатами даної перевірки було
складено акт №13/93/2100/37199618 від 17 липня 2014
року, згідно з висновками якого
встановлено порушення позивачем вимог
ч.6 ст.14 Закону України від 19 грудня 1995
року №481/95-ВР «Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів» (із
внесеними змінами та доповненнями) та
п.6 Порядку визначення виробників і
покупців спирту та здійснення контролю
за його обігом, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№1266 від 29 серпня 2002 року. А саме,
позивачем здійснювалось відвантаження
спирту, фракції головної етилового
спирту без дозволу, виданого
уповноваженим представником
контролюючого органу та без штампу
«Виїзд дозволено» на
товарно-транспортних накладних і актах
загрузки. Позивач вважає, що у
відповідача відсутні були підстави для
проведення перевірки, а висновки акту
не відповідають вимогам законодавства
та фактичним обставинам. На підставі
цього акту перевірки, який на
переконання позивача, складений з
численними порушеннями чинного
законодавства, Державною фіскальною
службою України прийнято рішення про
застосування фінансових санкцій до
Державного підприємства «Укрспирт»
№000280 та №000281 від 12 серпня 2014 року,
згідно з якими застосовано фінансові
санкції в розмірі 4 840 347,36 грн. та 15025910,4
Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі з підстав, зазначених у
адміністративному позові.
Представник відповідача у судовому
засіданні адміністративний позов
заперечив у повному обсязі та вважає,
що незважаючи на те, що підприємство
заявляє до суду вимогу про визнання
протиправними дій відповідача та про
зобов'язання його вчинити певні дії,
позивач фактично просить визнати
протиправними висновки акту перевірки
№13/93/2100/37199618 від 17 липня 2014 року шляхом
його відкликання контролюючим органом
та скасування в судовому порядку.
Фактичну перевірку на Струтинському
місці провадження діяльності ДП
«Укрспирт» було проведено посадовими
особами ГУ Міндоходів у Львівській
області на підставі наказу від 09 липня
2014 року №514 та направлень на перевірку
від 09 липня 2014 року №191 та від 09 липня 2014
року №192. Представник відповідача
вважає, що вимоги викладені в позовній
заяві є безпідставними,
необгрунтованими та такими, що не
відповідають нормам чинного
законодавства. Крім цього, у спірних
відносинах відповідач діяв виключно на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачений законодавством
України, в зв'язку з чим, висновки, що
викладені в акті є законними та
обґрунтованими. У своєму запереченні,
представник відповідача просить у
задоволенні позовних вимог Державного
підприємства спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості
«Укрспирт» відмовити повністю.
Дослідивши подані сторонами документи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення сторін, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив наступне.
У зв'язку виявленими фактами
переміщення між структурними
підрозділами ДП «Укрспирт» спирту
етилового без відміток про погодження
товарно-транспортних накладних, які
повинні проставлятись представниками
контролюючого органу при
відвантаженні спирту з акцизних
складів, Міністерство доходів і зборів
України листом № 5496/799-99-21-01-17 від 01.07.2014
року зобов'язало Головне управління
Міндоходів у Львівській області
провести фактичну перевірку
Струтинського місця провадження
діяльності ДП «Укрспирт».
На підставі наказу ГУ Міндоходів у
Львівській області № 514 від 09.07.2014 року
«Про проведення фактичної перевірки ДП
«Укрспирт» та направлень від 09.07.2014
року № 191 та № 192 працівниками
відповідача проведено фактичну
перевірку позивача за місцем
провадження діяльності: Львівська
область, Золочівський район, с.Струтин,
вул.Солтівського, 2 з питань дотримання
вимог Порядку визначення виробників і
покупців спирту та здійснення контролю
за його обігом, затвердженого
Постановою Кабінету міністрів України
від 29.08.2002 року № 1266.
Результати перевірки оформлені актом
№ 13/93/2100/37199618 від 17.07.2014 року.
Перевіркою встановлено порушення ДП
«Укрспирт» вимог ч.6 ст.14 Закону України
«Про державне регулювання виробництва
і обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів» п.6 Порядку
визначення виробників і покупців
спирту та здійснення контролю за його
обігом, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України №1266 від 29
серпня 2002 року, а саме здійснювалось
відвантаження спирту, фракції головної
етилового спирту без дозволу, виданого
уповноваженим представником
контролюючого органу та без штампу
«Виїзд дозволено» на
товарно-транспортних накладних і актах
Судом встановлено, що на підставі
вказаного акта перевірки Державною
фіскальною службою України прийнято
рішення № 000280 від 12.08.2014 року про
застосування до ДП «Укрспирт»
фінансових санкцій в розмірі 4840347,36 грн.
та № 000281 від 12.08.2014 року про
застосування фінансових санкцій в
розмірі 15025910,40 грн. На вимогу суду
позивачем не подано інформації щодо
оскарження вказаних рішень в порядку
адміністративного узгодження чи в
судовому порядку.

Згідно з п.41.1 ст.41 Податкового кодексу
України (надалі - Податковий кодекс),
контролюючими органами є органи
доходів і зборів - центральний орган
виконавчої влади, що забезпечує
формування єдиної державної
податкової, державної митної політики
в частині адміністрування податків і
зборів, митних платежів та реалізує
державну податкову, державну митну
політику, забезпечує формування та
реалізацію державної політики з
адміністрування єдиного внеску,
забезпечує формування та реалізацію
державної політики у сфері боротьби з
правопорушеннями при застосуванні
податкового та митного законодавства,
а також законодавства з питань сплати
єдиного внеску, його територіальні
органи.

Відповідно до пп.20.1.4, 20.1.6, 20.1.13 ст.20
Податкового кодексу, контролюючі
органи мають право:

- проводити відповідно до
законодавства перевірки і звірки
платників податків (крім Національного
банку України), у тому числі після
проведення процедур митного контролю
та/або митного оформлення;

- запитувати та вивчати під час
проведення перевірок первинні
документи, що використовуються в
бухгалтерському обліку, регістри,
фінансову, статистичну та іншу
звітність, пов'язану з обчисленням і
сплатою податків, зборів, платежів,
виконанням вимог законодавства,
контроль за додержанням якого
покладено на контролюючі органи;

- доступу під час проведення
перевірок до територій, приміщень (крім
житла громадян) та іншого майна, що
використовуються для провадження
господарської діяльності та/або є
об'єктами оподаткування, або
використовуються для отримання
доходів (прибутку), або пов'язані з
іншими об'єктами оподаткування та/або
можуть бути джерелом погашення
податкового боргу.

Відповідно до п.61.1 ст.61 цього Кодексу
податковий контроль - система заходів,
що вживаються контролюючими органами з
метою контролю правильності
нарахування, повноти і своєчасності
сплати податків і зборів, а також
дотримання законодавства з питань
регулювання обігу готівки, проведення
розрахункових та касових операцій,
патентування, ліцензування та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на контролюючі органи.

Пунктом 61.2 ст.61 Податкового кодексу
передбачено, що податковий контроль
здійснюється органами, зазначеними у
статті 41 цього Кодексу, в межах їх
повноважень, встановлених цим
Кодексом.

Статтею 62 Податкового кодексу
передбачені способи здійснення
податкового контролю, а саме
податковий контроль здійснюється
шляхом: п. 62.1.1 ведення обліку платників
податків; п.62.1.2
інформаційно-аналітичного
забезпечення діяльності контролюючих
органів; п. 62.1.3 перевірок та звірок
відповідно до вимог цього Кодексу, а
також перевірок щодо дотримання
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на контролюючі органи,
у порядку, встановленому законами
України, що регулюють відповідну сферу
правовідносин.

Податковим кодексом України
передбачено проведення документальних
позапланових перевірок та камеральних,
документальних (планових або
позапланових; виїзних або невиїзних) та
фактичних перевірок, які передбачають
дотримання певної процедури їх
проведення.

Так, відповідно до п.75.1 ст.75 Кодексу,
контролюючі органи мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.

За положеннями п.п. 75.1.3 ст.75 Податкового
кодексу України фактичною вважається
перевірка, що здійснюється за місцем
фактичного провадження платником
податків діяльності, розташування
господарських або інших об'єктів права
власності такого платника. Така
перевірка здійснюється контролюючим
органом щодо дотримання норм
законодавства з питань регулювання
обігу готівки, порядку здійснення
платниками податків розрахункових
операцій, ведення касових операцій,
наявності ліцензій, патентів,
свідоцтв, у тому числі про виробництво
та обіг підакцизних товарів,
дотримання роботодавцем законодавства
щодо укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами).

Пунктом 80.1 ст.80 Податкового кодексу
України передбачено, що фактична
перевірка здійснюється без
попередження платника податків (особи).

Згідно з п.80.2 ст.80 цього Кодексу,
фактична перевірка може проводитися на
підставі рішення керівника
контролюючого органу, оформленого
наказом, копія якого вручається
платнику податків або його
уповноваженому представнику, або
особам, які фактично проводять
розрахункові операції, під розписку до
початку проведення такої перевірки, та
за наявності хоча б однієї з таких
обставин:

- у разі коли за результатами
перевірок інших платників податків
виявлено факти, які свідчать про
можливі порушення платником податків
законодавства щодо виробництва та
обігу підакцизних товарів, здійснення
платником податків розрахункових
операцій, ведення касових операцій,
наявності патентів, ліцензій та інших
документів, контроль за наявністю яких
покладено на контролюючі органи, та
виникає необхідність перевірки таких
фактів;

- у разі отримання в установленому
законодавством порядку інформації від
державних органів або органів
місцевого самоврядування, яка свідчить
про можливі порушення платником
податків законодавства, контроль за
яким покладено на контролюючі органи,
зокрема, щодо здійснення платниками
податків розрахункових операцій,
ведення касових операцій, наявності
патентів, ліцензій та інших документів,
контроль за наявністю яких покладено
на контролюючі органи, виробництва та
обігу підакцизних товарів;

- письмового звернення покупця
(споживача), оформленого відповідно до
закону, про порушення платником
податків установленого порядку
проведення розрахункових операцій,
касових операцій, патентування або
ліцензування;

- неподання суб'єктом
господарювання в установлений законом
строк обов'язкової звітності про
використання реєстраторів
розрахункових операцій, розрахункових
книжок та книг обліку розрахункових
операцій, подання їх із нульовими
показниками;

- отримання в установленому
законодавством порядку інформації про
порушення вимог законодавства в
частині виробництва, обліку,
зберігання та транспортування спирту,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів та цільового використання
спирту платниками податків, а також
здійснення функцій, визначених
законодавством у сфері виробництва і
обігу спирту, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів;

- у разі виявлення за результатами
попередньої перевірки порушення
законодавства з питань, визначених у
пункті 75.1.3;

- у разі отримання в установленому
законодавством порядку інформації про
використання праці найманих осіб без
належного оформлення трудових
відносин та виплати роботодавцями
доходів у вигляді заробітної плати без
сплати податків до бюджету, а також
здійснення фізичною особою
підприємницької діяльності без
державної реєстрації.

Судом встановлено, що направлення та
копію наказу на проведення фактичної
перевірки вручено 17.07.2014 року
уповноваженим представникам позивача,
що підтверджується відповідними
підписами на направленнях. Зазначені в
наказі та направленнях на перевірку
підстави проведення такої
узгоджуються з приписами п.80.2 ст.80
Податкового кодексу України.
Представники відповідача були
допущені до проведення перевірки,
зауважень щодо підстав проведення
такої у позивача не було.

З цього приводу суд зазначає, що у
випадку, якщо платник податків вважає
порушеним порядок та підстави
призначення податкової перевірки щодо
нього, належним способом захисту від
таких порушень є не допуск посадових
осіб контролюючого органу до такої
перевірки. Якщо ж допуск до проведення
перевірки відбувся, в подальшому
предметом розгляду в суді має бути лише
суть виявлених порушень податкового та
іншого законодавства, дотримання якого
перевірялось контролюючим органом. При
цьому чинне законодавство не
передбачає такого способу захисту
порушеного права як відкликання акту
перевірки.

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку про відсутність
підстав для визнання дій Головного
управління Міндоходів у Львівській
області щодо проведення перевірки,
результати якої оформлені у вигляді
акту перевірки №13/93/2100/37199618 від 17 липня
2014 року протиправними та зобов'язання
відповідача відкликати даний акт
перевірки. Тому у задоволенні позовних
вимог в цій частині слід відмовити.

Щодо вимоги про визнання протиправним
та скасування акту перевірки №
13/93/2100/37199618 від 17.07.2014 року суд зазначає
наступне.

Пунктом 86.1 ст.86 Податкового кодексу
України передбачено, що результати
перевірок (крім камеральних та
електронних перевірок) оформлюються у
формі акта або довідки, які
підписуються посадовими особами
контролюючого органу та платниками
податків або їх законними
представниками (у разі наявності). У
разі встановлення під час перевірки
порушень складається акт. Якщо такі
порушення відсутні, складається
довідка.

Акт (довідка), складений за
результатами перевірки та підписаний
посадовими особами, які проводили
перевірку, у строки визначені цим
Кодексом, надається платнику податків
або його законному представнику, який
зобов'язаний його підписати.

Загальне поняття акта перевірки
наведено у пункті 3 Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від 22
грудня 2010 року N 984 (зареєстровано у
Міністерстві юстиції України 12 січня
2011 року за N 34/18772), згідно з яким акт - це
службовий документ, який підтверджує
факт проведення документальної
перевірки фінансово-господарської
діяльності платника податків і є
носієм доказової інформації про
виявлені порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства.

У цьому випадку акт перевірки, в якому
відображено узагальнений опис
виявлених перевіркою порушень
законодавства, що в свою чергу
відповідає встановленим правилам
складання акта перевірки, не є правовим
документом, який встановлює
відповідальність суб'єкта
господарювання та, відповідно, не є
актом індивідуальної дії у розумінні
частини першої статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Таким чином, суд зазначає, що акт
перевірки не є рішенням суб'єкта
владних повноважень у розумінні статті
17 Кодексу адміністративного
судочинства України, не зумовлює
виникнення будь-яких прав і обов'язків
для осіб, робота (діяльність) яких
перевірялися, тому його висновки не
можуть бути предметом спору.
Відсутність спірних відносин, в свою
чергу, виключає можливість звернення
до суду, оскільки відсутнє право, що
підлягає судовому захисту. Акт
перевірки є носієм доказової
інформації про виявлені контролюючим
органом порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
суб'єктами господарювання, документом,
на підставі якого приймається
відповідне рішення контролюючого
органу, а тому оцінка акта, в тому числі
й оцінка дій службових осіб
контролюючого органу щодо його
складання, викладення у ньому
висновків перевірки, може бути надана
судом при вирішенні спору щодо
оскарження рішення, прийнятого на
підставі такого акта.

Вказане узгоджується з позицією
Верховного суду України, викладеною в
постанові від 10.09.2013 року у справі №
21-237а13, що є обов'язковою для всіх судів
України.

З урахуванням викладеного, суд дійшов
висновку, що у задоволенні вимоги про
визнання протиправним та скасування
акту перевірки № 13/93/2100/37199618 від 17.07.2014
року слід відмовити.

Відповідно до ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
сплачені позивачем судові витрати
поверненню не підлягають.

Керуючись статтями 7-14, 69-71, 86, 94, 159, 160-163,
167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд-

п о с т а н о в и в :

у задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Апеляційну скаргу на постанову суду
першої інстанції може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови, виготовленої в
повному обсязі. Апеляційна скарга
подається до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції. У
разі подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя

Кузан Р.І.