Справа № 1170/2а-493/11
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2014 року м. Київ
К/800/36752/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Кошіля В.В.

Суддів
Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області

на постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 27.05.2014

у справі № 1170/2а-493/11

за позовом Приватного підприємства
«Фавор»

до Кіровоградської об'єднаної
державної податкової інспекції

про скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Фавор»
звернулось до суду з позовом про
скасування податкових
повідомлень-рішень Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції від 23.07.2010 № /0 та №
/0, від 06.10.2010 № /1 та № /1,
від 23.11.2010 № /2 та № /2.

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 16.03.2011 у
задоволенні позову відмовлено, з
мотивів правомірності прийняття
спірних податкових повідомлень-рішень.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 27.05.2014 постанову суду першої
інстанції скасовано та прийнято нову
про задоволення позову; скасовано
спірні податкові повідомлення-рішення,
з підстав обґрунтованості позовних
вимог.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції; прийняти нове рішення, яким
залишити в силі рішення першої
інстанції як таке, що прийняте з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Також в касаційні скарзі заявлене
клопотання про заміну відповідача, у
зв'язку із реорганізацією, із
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції на
правонаступника - Кіровоградську
об'єднану державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Кіровоградській області.

Відповідно до ст. 55 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі вибуття або заміни сторони чи
третьої особи у відносинах, щодо яких
виник спір, суд допускає на будь-якій
стадії адміністративного процесу
заміну відповідної сторони чи третьої
особи її правонаступником. Усі дії,
вчинені в адміністративному процесі до
вступу правонаступника, обов'язкові
для нього в такій самій мірі, у якій
вони були б обов'язкові для особи, яку
він замінив.

Суд касаційної інстанції, розглянувши
заявлене клопотання, дійшов висновку
про його задоволення.

Перевіривши правильність застосування
судом апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за результатами
проведеної невиїзної позапланової
перевірки ПП «Фавор» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.07.2008 по
30.05.2009 по взаємовідносинах з ПП
«Україна Спецагро», складено акт №
12/23-10/30869621 від 19.07.2010, в якому
зафіксовано порушення: пп. 5.2.1 п. 5.2, пп.
5.3.9 п. 5.3, п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств», в
результаті чого занижено податок на
прибуток в загальній сумі 7 598 грн.; пп.
пп. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», в
результаті чого занижено податок на
додану вартість в загальній сумі 6 078
грн.

На підставі результатів проведеної
перевірки та процедури
адміністративного оскарження
відповідачем прийняті податкові
повідомлення-рішення:

- № /0 від 23.07.2010, № /1 від
06.10.2010, № /2 від 23.11.2010 про
визначення суми податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 9 117 грн., в т.ч.: 6 078
грн. основного платежу та 3 039 грн.
штрафних (фінансових) санкцій;

- № /0 від 23.07.2010, № /1 від
06.10.2010, № /2 від 23.11.2010 про
визначення суми податкового
зобов'язання з податку на прибуток в
розмірі 11 397 грн., в т.ч.: 7 598 грн.
основного платежу та 3 799 грн. штрафних
(фінансових) санкцій.

Матеріалами справи встановлено, що ПП
«Фавор» мало господарські відносини в
перевіряємому періоді по правочинам з
придбання у ПП «Україна Спецагро»:

- робіт з ремонту м'якої покрівлі за
договором № 11 від 10.07.2008, про здійснення
яких свідчать: акт прийняття виконаних
підрядних робіт, податкова накладна,
платіжне доручення;

- будівельного електропідіймача у
кількості 1 шт., що підтверджується
видатковою та податковою накладними,
платіжним дорученням;

- вантажно-розвантажувальних робіт у
лютому, березні, квітні та травні 2009
року, про здійснення яких свідчать:
акти здачі-прийняття виконаних робіт;
податкові накладні, платіжні
доручення;

- транспортних послуг у квітні 2009 року,
про надання яких свідчать: акт
виконання транспортних послуг,
податкові накладні, платіжне
доручення.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що наявність у позивача належно
оформлених документів, необхідних для
віднесення певних сум до податкового
кредиту та валових витрат, не є
безумовною підставою їх формування,
оскільки податковий орган довів, що
відомості в таких документах не
відповідають дійсності.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги, апеляційний адміністративний
суд мотивував своє рішення тим, що
наявність належно сформованої
первинної документації в сукупності
свідчить про реальність господарських
операцій та дає право платнику
податків на формування валових витрат
та податкового кредиту по вказаним
операціям.

Суд касаційної інстанції погоджується
з таким висновком апеляційного
адміністративного суду, враховуючи
наступне.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 цього Закону до
складу валових витрат включаються:
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку (абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст.
5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств»).

Відповідно до пп. 11.2.1. п. 11.2. ст. 11
зазначеного Закону датою збільшення
валових витрат виробництва (обігу)
вважається дата, яка припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: або дата списання
коштів з банківських рахунків платника
податку на оплату товарів (робіт,
послуг), а в разі їх придбання за
готівку - день їх видачі з каси платника
податку; або дата оприбуткування
платником податку товарів, а для робіт
(послуг) - дата фактичного отримання
платником податку результатів робіт
(послуг).

Норми вказаного Закону передбачають як
підставу для невключення до валових
витрат лише випадок повної відсутності
будь-яких розрахункових платіжних
документів, а тому неможливість
віднесення до валових витрат
підприємства сум, що не підтверджені
будь-якими документами взагалі.

Однак, як встановлено в судовому
порядку, всі необхідні первинні
бухгалтерські документи на оплату
товарів, робіт та послуг були у
позивача в наявності та надані для
перевірки; договори, укладені між
позивачем та контрагентом не були
визнані недійсними в установленому
законодавством порядку.

Відповідно до п. 5.11 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» установлення додаткових
обмежень щодо віднесення витрат до
складу валових витрат платника
податку, крім тих, що зазначені у цьому
Законі, не дозволяється.

Згідно з п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про
податок на додану вартість» податковий
кредит - сума, на яку платник податку
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до положень пп. пп. 7.2.1, 7.2.3,
7.2.6 п. 7.2 ст. 7 цього Закону платник
податку зобов'язаний надати покупцю
податкову накладну. Податкова накладна
складається у момент виникнення
податкових зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надаються покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг). Податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Згідно з пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 зазначеного
Закону податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі
коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами (пп. 7.4.5 п. 7.4
ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість»).

Відповідно до пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7
зазначеного Закону датою виникнення
права платника податку на податковий
кредит вважається: дата здійснення
першої з подій: або дата списання
коштів з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт,
послуг), дата виписки відповідного
рахунку (товарного чека) - в разі
розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних
чеків; або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Таким чином, для формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість необхідно: наявність у
платника податку - покупця належно
оформлених податкових накладних,
фактична сплата грошових коштів
контрагенту в сумі визначеній в
податкових накладних, а також фактичне
виконання господарських операцій, за
наслідками яких у платника ПДВ виникає
право на податковий кредит, що в даному
випадку встановлено з підтвердженням
матеріалів справи.

На основі зазначеного, висновок
податкового органу про завищення
позивачем податкового кредиту та
валових витрат по операціям з
вищевказаним контрагентом, є таким, що
не підтверджений належними доказами та
спростований матеріалами справи, що, в
свою чергу, свідчить про
протиправність прийнятих спірних
податкових повідомлень-рішень.

За вказаних обставин, відсутності
порушень норм матеріального та
процесуального права, висновок суду
апеляційної інстанції про задоволення
позовних вимог є вірним, а касаційна
скарга відповідача - необґрунтованою
та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Допустити заміну по даній справі
відповідача - Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції її правонаступником -
Кіровоградською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області.

Касаційну скаргу Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області
відхилити.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 27.05.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий В.В. Кошіль Судді І.В.
Борисенко О.А. Моторний