Справа № 2а-6061/11
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

03 грудня 2014 року м. Київ
К/800/22844/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Сороки М.О.,Смоковича М.І.,Чумаченко
Т.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_4 до Запорізької міської
ради, треті особи - ОСОБА_5, Управління
земельних ресурсів міста Запоріжжя,
ОСОБА_6 про скасування рішення, за
касаційною скаргою ОСОБА_5 на постанову
Орджонікідзевського районного суду
міста Запоріжжя від 2 квітня 2012 року та
ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 2 квітня 2013 року,-

в с т а н о в и в:

У травні 2011 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з вказаним позовом, у якому
просила визнати протиправним та
скасувати рішення Запорізької міської
ради № 27 від 18.02.2011 «Про задоволення
протесту прокуратури міста Запоріжжя
№ 105-1238 вих.11 на рішення міської ради №
69/16 від 23.06.2010 «Про передачу ОСОБА_4 у
власність земельної ділянки по
АДРЕСА_1».

Постановою Орджонікідзевського
районного суду міста Запоріжжя від 2
квітня 2012 року, залишеною без змін
ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 2 квітня 2013 року, позов задоволено.
Визнано неечинним та скасовано рішення
Запорізької міської ради № 27 від 18.02.2011
«Про задоволення протесту прокуратури
міста Запоріжжя № 105-1238 вих.11 на рішення
міської ради № 69/16 від 23.06.2010
«Про передачу ОСОБА_4 у власність
земельної ділянки по АДРЕСА_1».

У касаційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить Вищий адміністративний суд
України змінити мотивувальні частини
рішення судів попередніх інстанцій.

У запереченнях на касаційну скаргу
ОСОБА_6 та ОСОБА_4, посилаючись на
законність судових рішень, просять
залишити їх без змін.

Перевіривши за наявними у справі
матеріалами доводи, викладені у
касаційній скарзі, правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права
і правової оцінки обставин у справі у
межах, визначених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(КАС України), колегія суддів дійшла
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню.

Встановлено, що 23.06.2010 Запорізькою
міською радою прийнято рішення
№ 69/16 «Про передачу ОСОБА_4 у
власність земельної ділянки по
АДРЕСА_1», яким вирішено затвердити
ОСОБА_4 проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки по
АДРЕСА_1; затвердити розмір земельної
ділянки та встановити зовнішні межі
згідно з планом за рахунок земель
Запорізької міської ради; передати
ОСОБА_4 у власність земельну ділянку
площею 0,1000 га по АДРЕСА_1, для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд (присадибна
ділянка).

Розглянувши протест прокуратури міста
Запоріжжя від 14.01.2011 № 105-1238 вих.11 на
рішення міської ради № 69/16 від 23.06.2010
«Про передачу ОСОБА_4 у власність
земельної ділянки по АДРЕСА_1»,
Запорізькою міською радою прийнято
спірне у цій справі рішення № 27 від
18.02.2011 «Про задоволення протесту
прокуратури міста Запоріжжя № 105-1238
вих.11 на рішення міської ради № 69/16 від
23.06.2010 «Про передачу ОСОБА_4 у власність
земельної ділянки по АДРЕСА_1», яким
вирішено скасувати рішення міської
ради № 69/16 від 23.06.2010.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з яким погодився
апеляційний суд, виходив з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені конституцією та законами
України.

Згідно з частиною 10 статті 59 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» акти органів та посадових
осіб місцевого самоврядування з
мотивів їхньої невідповідності
Конституції або законам України
визнаються незаконними в судовому
порядку.

У зв'язку із неоднаковим застосуванням
даного пункту закону та за
необхідністю офіційного тлумачення
положень частини другої статті 19,
статті 144 Конституції України, статті 25,
частини чотирнадцятої статті 46, частин
першої, десятої статті 59 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
Конституційним Судом України прийнято
рішення 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009,
справа № 1-9/2009 (справа про скасування
актів органів місцевого
самоврядування).

У пункті 5 вказаного рішення
Конституційний Суд України вказав про
те, що у Конституції України зазначено,
що рішення органів місцевого
самоврядування з мотивів їх
невідповідності Конституції чи
законам України зупиняються у
встановленому законом порядку з
одночасним зверненням до суду (частина
друга статті 144). Цьому конституційному
положенню відповідають Закон, у
частині десятій статті 59 якого
визначено, що акти органів та посадових
осіб місцевого самоврядування з
мотивів їх невідповідності
Конституції або законам України
визнаються незаконними в судовому
порядку, та інші закони України, згідно
з частиною третьою статті 8 якого
рішення органів місцевого
самоврядування з мотивів їх
невідповідності Конституції або
законам України зупиняються в
установленому законом порядку з
одночасним зверненням до суду.

Також колегія суддів зауважує, що
системний аналіз цих конституційних і
законодавчих положень та положень
пункту 5 статті 121, пункту 9 розділу XV
«Перехідні положення» Конституції
України свідчить, що на прокуратуру
України покладено нагляд за
додержанням прав і свобод людини і
громадянина, додержанням законів з цих
питань органами місцевого
самоврядування. Закон України «Про
прокуратуру», прийнятий до набуття
чинності Конституцією України, є
чинним у частині, що не суперечить
Основному Закону України, і передбачає
порядок зупинення рішень органів
місцевого самоврядування з мотивів їх
невідповідності Конституції чи
законам України. Цим законом
установлено, що при виявленні порушень
закону прокурор у межах своєї
компетенції має право опротестовувати
акти виконавчих органів місцевих рад
та вносити подання або протести на
рішення місцевих рад залежно від
характеру порушень. Протест прокурора
приноситься до органу, який видав цей
акт і зупиняє його дію, прокурору
надається право звернутися із заявою
до суду про визнання акта незаконним, і
подача такої заяви зупиняє дію
правового акта (частини перша, третя,
четверта статті 21 Закону України «Про
прокуратуру», у редакції на час спірних
правовідносин).

За таких обставин Конституційний Суд
України дійшов висновку, що за змістом
частини другої статті 144 Конституції
України, частини десятої статті 59
Закону рішення органів місцевого
самоврядування з мотивів їх
невідповідності Конституції чи
законам України зупиняються
прокурором у встановленому Законом
України «Про прокуратуру» порядку з
одночасним зверненням до суду. При
цьому Конституційний Суд України
зазначає, що право прокурора
оскаржувати до суду рішення органів
місцевого самоврядування не є
абсолютним, оскільки у Конституції
України закріплено, що її норми є
нормами прямої дії, а отже, звернення до
суду для захисту конституційних прав і
свобод людини і громадянина, як і право
на оскарження в суді рішень органів
місцевого самоврядування гарантується
безпосередньо на підставі Конституції
України кожному (частина третя статті 8,
частина друга статті 55).

Зі змісту частини другої статті 144
Конституції України та частини десятої
статті 59 Закону вбачається, що рішення
органів місцевого самоврядування та їх
посадових осіб з мотивів
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними з ініціативи
заінтересованих осіб судом загальної
юрисдикції, тобто в судовому порядку.
Однак, як зазначено Конституційним
Судом України, це не позбавляє орган
місцевого самоврядування права за
власною ініціативою або ініціативою
інших заінтересованих осіб змінити чи
скасувати прийнятий ним правовий акт (у
тому числі і з мотивів невідповідності
Конституції чи законам України).

Конституційний Суд України вказав, що в
Конституції України закріплено
принцип, за яким права і свободи людини
та їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, яка
відповідає перед людиною за свою
діяльність (стаття 3). Органи місцевого
самоврядування є відповідальними за
свою діяльність перед юридичними і
фізичними особами (стаття 74 Закону).
Таким чином, органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення. Це є «гарантією
стабільності суспільних відносин» між
органами місцевого самоврядування і
громадянами, породжуючи у громадян
впевненість у тому, що їхнє існуюче
становище не буде погіршене прийняттям
більш пізнього рішення, що
узгоджується з правовою позицією,
викладеною в абзаці другому пункту 5
мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України від 13
травня 1997 року № 1-зп у справі щодо
несумісності депутатського мандата.

Ненормативні правові акти органу
місцевого самоврядування є актами
одноразового застосування, вичерпують
свою дію фактом їхнього виконання, тому
вони не можуть бути скасовані чи
змінені органом місцевого
самоврядування після їх виконання.

Встановлено, що рішення Запорізької
міської ради № 69/16 від 23.06.2010 «Про
передачу ОСОБА_4 у власність земельної
ділянки по АДРЕСА_1» є ненормативним
актом даної міської ради і повністю
вичерпує свою дію виконанням даного
рішення.

Оскільки вказане рішення було виконано
шляхом отримання ОСОБА_4 державного
акту на право власності на земельну
ділянку площею 0,1000 га по АДРЕСА_1», його
скасування в односторонньому порядку є
незаконним, а відтак суди прийшли до
обґрунтованого висновку про наявність
підстав для скасування рішення
Запорізької міської ради № 27 від 18.02.2011
«Про задоволення протесту прокуратури
міста Запоріжжя № 105-1238 вих.11 на рішення
міської ради № 69/16 від 23.06.2010 «Про
передачу ОСОБА_4 у власність земельної
ділянки по АДРЕСА_1».

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України також
погоджується з такими висновками судів
попередніх інстанцій і доводи
касаційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, суд,-

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без
задоволення, а постанову
Орджонікідзевського районного суду
міста Запоріжжя від 2 квітня 2012 року і
ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 2 квітня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді