Справа № К/9991/65731/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/65731/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Юрченка В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою Управління праці та
соціального захисту населення
Калуської міської ради
Івано-Франківської області на
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 22 липня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Управління праці та соціального
захисту населення Калуської міської
ради Івано-Франківської області про
стягнення грошової допомоги на
оздоровлення,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2010 року ОСОБА_4 звернувся в суд
з вказаним адміністративним позовом у
якому зазначав, що відповідач в
порушення вимог статті 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
сплатив щорічну допомогу на
оздоровлення за 2010 рік в розмірі, що не
співвідноситься з мінімальною
заробітною платою, встановленою
законом України про Державний бюджет
на відповідний рік, внаслідок чого
утворилась заборгованість, яку просив
стягнути.

Постановою Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області у
задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 22 липня 2011
року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове яким позов
задоволено: зобов'язано провести
нарахування та виплату позивачу як
інваліду ІІІ групи внаслідок
Чорнобильської катастрофи, щорічної
допомоги на оздоровлення за 2010 рік у
розмірі чотирьох мінімальних
заробітних плат, як це передбачено
частиною четвертою статті 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
з урахуванням статті 53 Закону України
«Про Державний бюджет на 2010 рік» та
виплаченої суми.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просив скасувати рішення апеляційного
суду та ухвалити нове про відмову у
задоволенні позову.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач є інвалідом ІІІ
групи, постраждалим внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1 категорії
і на підставі статті 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» має право
на щорічну допомогу на оздоровлення,
яку у 2010 році сплачено в розмірі 90 грн.

Вирішуючи спір районний суд виходив з
того, що щорічна допомога на
оздоровлення позивачу була правомірно
виплачена у встановлений
законодавством строк - липні 2010 року та
у розмірі, встановленому постановою
Кабінету Міністрів України «Про
щорічну допомогу на оздоровлення
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 12 липня
2005 року № 562.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове
апеляційний суд виходив з того, що
позивачу неправомірно сплачені суми в
розмірі, що встановлений постановою
Кабінету Міністрів України від 12 липня
2005 року № 562, оскільки її розмір не
відповідає встановленому статтею 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» розміру.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Статтею 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачені компенсації
(грошова допомога на оздоровлення) за
шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, які
стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та сім'ям за втрату
годувальника.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» було
установлено громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, розмір щорічної допомоги
на оздоровлення, зокрема, інвалідам III
групи - 90 гривень.

Проте такий розмір допомоги не
відповідав встановленому статтею 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» розміру щорічної допомоги.

Статтею 70 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік»
Кабінету Міністрів України надано
право встановлювати розміри
соціальних виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.

Проте, Кабінетом Міністрів України у 2010
році таке право використано не було, а
тому вказана норма не підлягала
застосуванню під час визначення
розміру виплат, передбачених статтею 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Згідно з положеннями частини четвертої
статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, виходячи з пріоритетності
законів над підзаконними актами,
апеляційний суд дійшов правильного
висновку про те, що при визначенні
розміру щорічної допомоги на
оздоровлення у 2010 році застосуванню
підлягає стаття 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а не
постанова Кабінету Міністрів України
від 12 липня 2005 року № 562, яка істотно
звужує обсяг встановлених законом
прав, а виплачений у липні 2010 року
розмір зазначеної допомоги не
відповідає вимогам закону.

За таких підстав висновок апеляційного
суду щодо неправомірності дій
відповідача по виплаті щорічної
допомоги у 2010 році є обґрунтованим.

Рішення апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм процесуального та
матеріального права, передбачених
статтею 229 Кодексу адміністративного
судочинства України підстав для його
скасування та ухвалення нового
судового рішення не вбачається.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Калуської міської ради
Івано-Франківської області залишити
без задоволення, а постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 22 липня 2011
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г.
Кобилянський /підпис/ В.В. Юрченко
/підпис/