Справа № 814/2819/14
Суддя: Марич Є. В.
Дата ухвалення: 2014-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

05 листопада 2014 року
Справа № 814/2819/14

Миколаївський окружний
адміністративний суд, у складі
головуючого судді Марича Є.В. розглянув
у письмовому провадженні
адміністративну справу

за позовомОСОБА_1, АДРЕСА_1
доРеєстраційної служби Миколаївського
міського управління юстиції, вул.
Потьомкінська, 17/4,Миколаїв,54030

треті особиОСОБА_2, АДРЕСА_1
провизнання дій незаконними,
зобов'язаня вчинити пенві дії, В С Т А Н
О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1)
звернулась до суду з позовом до
Реєстраційної служби Миколаївського
міського управління юстиції
(далі-відповідач, Реєстраційна служба),
за участю третіх осіб - ОСОБА_2, ОСОБА_3 з
наступними вимогами:

-визнати дії Реєстраційної служби
Миколаївського міського управління
юстиції щодо відмови у раєстрації за
ОСОБА_1 права власності на 36/100 частки
домоволодіння АДРЕСА_2 в м. Миколаєві
протиправними;

-зобов'язати Реєстраційну службу
Миколаївського міського управління
юстиції зареєструвати за ОСОБА_1 право
власності на 36/100 частки домоволодіння
АДРЕСА_2 в м. Миколаєві.

В обгрунтування позовних вимог позивач
зазначила, що дії відповідача
протирічать нормам діючого
законодавства, а відтак є
протиправними та такими, що порушують
її права.

Відповідач та треті особи заперечень
проти позовних вимог до суду не надали.

Від стоін до сду надійшли клопотання
про розгляд справи в порядку
письмового првадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України
судовий розгляд справи здійснюється в
порядку письмового провадження.

Суд розглянувши матеріали справи,
дослідивши докази в межах позовних
вимог встановив наступне.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 17.02.2014р. по цивільній
справі № 490/3671/13-ц (арк .с 10-11), яким було
визнано не дійсним договір дарування
66/100 частин домоволодіння АДРЕСА_3 в м.
Миколаєві укладеного 17.12.2004р. між
ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_3 (третя особа).
Також, вказаним рішенням було визнано
не дійсним свідоцтво про право
власності видане 02.12.2004р. на 34/100 частини
домоволодіння АДРЕСА_4 м. Миколаєва на
ім'я ОСОБА_2 (третя особа) та свідоцтво
про право власності на 66/100

частини цього домоволодіння на ім'я
ОСОБА_1 До 02.12.2004р. визначено було
наступні частки на домоволодіння: 64/100
за ОСОБА_2, 36/100 за ОСОБА_1 Дане рішення
набрало законної сили 25.02.2014 року, пр що
свідчить відмітка Центрального
районного суду м. Миколаєва (арк. с. 11).

07 серпня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
Режстраційної служби із заявою про
реєстрацію за нею права власності у
вигляді 36/100 частки домоволодіння
АДРЕСА_5 в м. Миколаєві на підставі
вищезазначеного судового рішення (арк.
с. 12).

Відповіддю Реєстраційної служби ММУЮ
від 18.08.2014р. за вих.. № 55/06-844 позивачу
було відмовлено у реєстраційній дії
посилаючись на те, що реєстрація прав
власності здійснюється на підставі та
за наявності документа, що встановлює
виникнення, перехід або припинення
таких на нерухоме майно.

Позивач не погодився із вказаною
відмовою відповідача з огляду на
порушення останнім положень Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень" (далі-Закон), яким прямо
передбачено підстави для державної
реєстрації прав.

Розглянув матеріали справи, з'ясував
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінив докази, які
мають юридичне значення для вирішення
спору по суті, суд дійшов висновку про
обґрунтованість позову з наступних
підстав з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону, державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно проводиться на підставі заяви
правоволодільця (правонабувача),
сторін (сторони) правочину, за яким
виникло речове право, або
уповноважених ними (нею) осіб.

Згідно ст. 19 Закону, Підставою для
державної реєстрації прав, що
посвідчують виникнення, перехід,
припинення речових прав на нерухоме
майно, обмежень цих прав, є: державний
акт про право власності на земельну
ділянку;нотаріально посвідчений
договір купівлі-продажу, довічного
утримання, дарування, міни земельної
ділянки або іншого нерухомого майна;
договір про приватизацію майна
державних підприємств; договір
купівлі-продажу нерухомого майна,
зареєстрований на біржі в
установленому порядку; нотаріально
посвідчений договір про поділ,
перерозподіл, об'єднання нерухомого
майна; свідоцтво про право на спадщину;
свідоцтво про право власності на
частку в спільному майні подружжя;
свідоцтво про придбання нерухомого
майна з прилюдних торгів; свідоцтво про
право власності на будівлю (частину
будівлі), споруду; рішення суду про
право власності на об'єкт
незавершеного будівництва; акти
прийому нерухомого майна до
експлуатації; договори про іпотеку,
оренду строком більше одного року, інші
визначені законом документи щодо
речових прав на нерухоме майно; рішення
суду стосовно речових прав на нерухоме
майно, обмежень цих прав, що набрали
законної сили; інші акти органів
державної влади або органів місцевого
самоврядування, їх посадових осіб,
прийнятих у межах повноважень,
визначених законом.

У листі-відповіді відповідач зазначив,
що рішення Центрального рйонного суду
м. Миколаєва не встановлює та не визнає
за мною право власності на нерухоме
майно, а лише скасовує та визнає не
дійсним документи, які були підставою
для реєстрації прав власності.

Суд не бере до уваги таке обгрунтування
відповіда, оскільки при вирішенні
спору по суті Центральним районним
судом м. Миколаєва були встановлені всі
обставини та винесено відповідне
рішення, яке стосується визначення
права власності позивача із чітким
зазначенням частки домоволодіння.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України,
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Відповідачем не доведено суду
обґрунтованість та правомірність дій
щодо відмови в проведенні реєстрації
права влесності на частку 36/100
домоволодіння АДРЕСА_3 в м. Миколаєві за
завою позивача на підставі рішення
суду, що набрало законної сили.

У зв'язку з цим, суд вважає позовні
вимоги обґрунтованими і такими, що
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Судові витрати поласти на відповідача.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, 161, 162, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Позов задовольнити.

2.Визнати дії Реєстраційної служби
Миколаївського міського управління
юстиції щодо відмови у раєстрації за
ОСОБА_1 права власності на 36/100 частки
домоволодіння АДРЕСА_2 в м. Миколаєві
протиправними;

3.Зобов'язати Реєстраційну службу
Миколаївського міського управління
юстиції зареєструвати за ОСОБА_1 право
власності на 36/100 частки домоволодіння
АДРЕСА_2 в м. Миколаєві.

4.Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_1)
сплачений згідно квитанції віфд 10.09.2014
року судовий збір в сумі 75,00 грн.

Постанова набирає законної сили після
закінчення 10-денного строку з дня
проголошення/отримання постанови, якщо
протягом цього часу не буде подано
апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили постанови
за наслідками апеляційного
провадження.

Порядок та строки апеляційного
оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Суддя
Є. В. Марич