Справа № 524/4737/14-а
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 р.Справа №
524/4737/14-аКолегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Бегунца А.О.

Суддів: Катунова В.В. , Старостіна В.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Автозаводської
районної ради м.Кременчука Полтавської
області на постанову Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 30.09.2014р. по
справі № 524/4737/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Автозаводської районної ради
м.Кременчука Полтавської області

про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання провести
перерахунок та виплату недоплаченої
частини грошової допомоги на
оздоровлення за 2014 рік,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області з
позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Автозаводської
районної Ради м. Кременчука
полтавської області (далі - відповідач),
в якому просив визнати неправомірною
відмову Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Автозаводської
районної ради м. Кременчука
Полтавської області в перерахунку та
виплаті ОСОБА_1, як учаснику ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
1-ї категорії інваліду 2 групи щорічної
допомоги на оздоровлення за 2014 рік в
розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат відповідно до положень ч.2, 5 ст.48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», з урахуванням проведених
виплат; зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Автозаводської
районної ради м. Кременчука
Полтавської області донарахувати та
вчинити дії по виплаті ОСОБА_1, як
учаснику ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії
інваліду 2 групи щорічної допомоги на
оздоровлення за 2014 рік в розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат
відповідно до положень ч. 2, 5 ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали в наслідок Чорнобильської
катастрофи», з урахуванням проведених
виплат.

За результатами розгляду справи в
порядку скороченого провадження
постановою Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 30.09.2014 року позов задоволено.

Відповідач, не погодившись із судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від
30.09.2014 року.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги, відповідач посилається на
прийняття оскаржуваної постанови при
неповному з'ясуванні обставин, що мають
значення для справи, а також на доводи
та обґрунтування, викладені в
апеляційній скарзі.

В судове засідання апеляційної
інстанції сторони не прибули,
повідомлені належним чином про дату,
час і місце судового засідання.

Колегія суддів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 197
Кодексу адміністративного судочинства
України вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши, в межах
апеляційної скарги, рішення суду
першої інстанції та доводи апеляційних
скарг, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що ОСОБА_1 є учасником
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС І категорії,
інвалідом 2 групи, що підтверджується
довідкою МСЕ №0170744 від 17.03.2011 року.

Щорічна допомога на оздоровлення за
лютий 2014 ріку виплачена в розмірі 120
грн.

Приймаючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що позивач має право на виплату
щорічної допомоги на оздоровлення в
розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат, відповідно до ст.48 Закону України
"Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", а
відповідач неправомірно відмовив у
перерахунку та виплаті вказаної
допомоги за 2014 рік.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов висновку, що право позивача на
отримання щорічної допомоги на
оздоровлення у розмірах, визначених
законом, є порушеним і підлягає захисту
шляхом визнання неправомірними дій
відповідачів щодо відмови у
нарахуванні та виплаті позивачеві
щорічної допомоги на оздоровлення за
2014 рік у розмірі п'яти мінімальних
заробітних плат та зобов'язання
Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Автозаводської районної ради
м. Кременчука Полтавської області
здійснити нарахування та виплату
ОСОБА_1 щорічної допомоги на
оздоровлення за 2014 рік відповідно до
ст. 48 Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" у розмірі 5 мінімальних
заробітних плат, з урахуванням
здійснених виплат.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя та
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту населення
визначені та закріплені в Законі
України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно ст. 48 Закону України „Про
соціальний статус громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" щорічна допомога на
оздоровлення інвалідам ІІ групи
виплачується в розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат.

Наявність такого права у позивача є
визначальною для вирішення даного
спору, крім того це право гарантується
Конституцією України (ч.2 ст.46
Конституції України).

При цьому, як вбачається з матеріалів
справи, у 2014 році допомога на
оздоровлення виплачена позивачеві
року в розмірі 120 грн.

При нарахуванні та виплаті позивачу
грошової допомоги на оздоровлення
відповідач, в порушення вимог
законодавства керувався постановами
Кабінету Міністрів України № 562 від
12.07.2005 року "Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" та № 936 від 20.09.2005 року "Про
затвердження Порядку використання
коштів державного бюджету для
виконання програм, пов'язаних із
соціальним захистом громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Як свідчать письмові докази позивач
звернувся до Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Автозаводської
районної ради м. Кременчука
Полтавської області із заявою щодо
нарахування та виплату щорічної
допомоги на оздоровлення за 2014 рік у
розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Листом від 04.04.2014 року за вих. № 241/20/112-14
відповідач повідомив про те, що
нарахування та виплата ОСОБА_1 щорічної
допомоги на оздоровлення здійснюється
на підставі постанови Кабінету
міністрів України від 26.07.1996 року № 836
«Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», від 12.07.2005 року № 562 «Про
щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», від 20.04.2007
року № 649 «Про встановлення розмірів
виплат деяким категоріям громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що при визначенні позивачу розміру
грошової допомоги на оздоровлення
застосуванню підлягають положення ст.48
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
(в редакції від 09.07.2007р. згідно з
Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008р. № 10-рп/2008), а не наведені
вище постанови Кабінету Міністрів
України, які істотно звужують обсяг
встановлених законом прав.

Крім того, колегія суддів зауважує, що
норми підзаконних нормативних актів не
можуть суперечити нормам законів, а тим
більше змінювати їх при вирішенні
питання щодо розміру щорічної допомоги
на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

Відповідно до п. 17 ч. 1 с. 87 Бюджетного
кодексу України до видатків, що
здійснюються з Державного бюджету
України (з урахуванням особливостей,
визначених пунктом 5 частини другої
статті 67-1 цього Кодексу), належать
видатки на державні програми з
ліквідації наслідків Чорнобильської
катастрофи, охорони навколишнього
природного середовища та ядерної
безпеки, запобігання виникненню та
ліквідації надзвичайних ситуацій та
наслідків стихійного лиха.

Згідно абз. 8 п. 4 мотивувальної частини
рішення Конституційного Суду України
від 25.01.2012 року № 3-рп/2012
нормативно-правові акти Кабінету
міністрів України, якими регулюються
бюджетні відносини, зокрема питання
соціального захисту за рахунок коштів
Державного бюджету України, є
складовою бюджетного законодавства
відповідно до пункту 5 частини першої
статті 4 Бюджетного кодексу України.
Отже, суди загальної юрисдикції
України під час вирішення справ щодо
соціального захисту прав громадян
повинні застосовувати
нормативно-правові акти Кабінету
міністрів України, прийняті на
підставі і на виконання Бюджетного
кодексу України, інших законів України,
в тому числі закону про Державний
бюджет України на відповідний рік.

Статтею 63 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" передбачено, що
фінансування витрат, пов'язаних з
реалізацією цього Закону, здійснюється
за рахунок коштів державного бюджету,
коштів, які враховуються при
визначенні міжбюджетних трансфертів,
та інших джерел, не заборонених
законодавством.

Проте, станом на час виникнення спірних
правовідносин, Закон України "Про
Державний бюджет України на 2014 рік" від
16.01.2014 р. не містив норми, яка б
обмежувала у 2014 р. пряме застосування
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
зокрема ст. 48 вказаного Закону, яким
визначено розмір щорічної допомоги на
оздоровлення.

З огляду на зазначене, виходячи з
пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру щорічної допомоги на
оздоровлення позивачу за 2014 рік
застосуванню підлягала норма ст. 48
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
а не постанова Кабінету Міністрів
України "Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 12.07.2005 р. № 562 та
постанова № 936 "Про затвердження
Порядку використання коштів
державного бюджету для виконання
програм, пов'язаних із соціальним
захистом громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції, що позивач має право
на отримання щорічної допомоги на
оздоровлення за 2014 рік в розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат
відповідно до ст. 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", з
урахуванням виплачених сум.

У відповідності до ст. 159 КАС України
судове рішення повинне бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що постанова Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 30.09.2014 року по
справі № 524/4737/14-а відповідає вимогам
ст. 159 Кодексу адміністративного
судочинства України, підстав для
задоволення вимог апеляційної скарги
відповідача колегією суддів не
встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову чи ухвалу суду
- без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дослідив наявні докази, надав їм
належну оцінку та прийняв законне і
обґрунтоване рішення, з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду першої
інстанції не спростовують, а тому
підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Автозаводської
районної ради м.Кременчука Полтавської
області залишити без задоволення.

Постанову Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 30.09.2014р. по справі № 524/4737/14-а
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі, є
остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Бегунц
А.О.Судді(підпис) (підпис) Катунов В.В.
Старостін В.В.