Справа № 820/17367/14
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

13 листопада 2014 р.
№ 820/17367/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді - Зінченка А.В.

Суддів - Рубан В.В., Спірідонова М.О.

При секретарі - Алавердян Е.А.

За участі:

Позивача - не прибув

Представника відповідача Міністерства
юстиції - Бойко К.В.

Представника відповідача ДВС - Лозової
А.І.

Представника ІІІ - особи - не прибув

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Міністерства юстиції України та
Державної виконавчої служби України, з
участю третьої особи Державної
казначейської служби України, про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

13 листопада 2014 року до Харківського
окружного адміністративного суду
надійшла позовна заява ОСОБА_4 до
Міністерства юстиції України та
Державної виконавчої служби України, в
якій прохала суд визнати незаконними
дії відповідачів щодо виконання
рішення ЄСПЛ «Щукін та інші проти
України» в частині затримки сплати їй
2000 євро та грошових сум за рішенням
Краснолуцького міського суду від 02.12.2009
року, а також зобов'язати відповідачів
провести необхідні заходи щодо
виконання рішення ЄСПЛ «Щукін та інші
проти України» згідно Закону України
«Про виконання рішень та застосування
практики ЄСПЛ».

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що відповідачі не
вчиняли дій з примусового виконання
рішення Європейського суду з прав
людини у справі "Щукін та інші проти
України".

Ухвалою суду до участі у справі було
залучено третю особу на стороні
відповідача Державну казначейську
службу України.

Позивач до суду не прибула, але надала
суду письмову заяву про розгляд справи
за її відсутності, позовні вимоги
підтримала.

Представник ДВС України в судовому
засіданні проти позову заперечувала в
повному обсязі та просила суд
відмовити в задоволенні позову,
посилаючись на обставини викладені в
письмових запереченнях. Представник
ДВС України стверджувала, що дії
відповідачем вчинені в порядок та
спосіб передбачений законодавством, не
виконання рішення суду є наслідком
відсутності дій з боку Державної
казначейської служби України. З
посиланням на норми Закону України
«Про виконавче провадження», Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини» обґрунтовує
правомірність своєї позиції. Все це на
думку відповідача є підставами для
залишення адміністративного позову
без задоволення.

Представник Міністерства юстиції
України в судовому засіданні проти
позову заперечувала та зазначила, що
Міністерством відповідно до наданих
коштів розроблено графік підготовки
платіжних документів за рішеннями
Європейського суду з прав людини у 2014
році, відповідно до якого виплата кошті
за рішенням «Щукін та інші проти
України» заплановано на вереснь 2014
року.

Представник третьої особи - Державної
казначейської служби України в судове
засідання не прибув, явку свого
представника в судове засідання не
забезпечив, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином.

Розглянувши надані позивачем та
відповідачами документи, заслухавши
пояснення представниківвідповідачів,
з'ясувавши фактичні обставини справи,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду спору по суті,
проаналізувавши норми законодавства
які регулюють спірні відносини та їх
застосування сторонами, суд приходить
до висновку про наявність підстав для
часткового задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що відповідно до
остаточного рішення Європейського
суду з прав людини у справі "Щукін та
інші проти України" ("Case of Shcukin and others v.
Ukraine") від 13 лютого 2014 року:

1. об'єднано заяви, наведені у Додатку 1:

2. оголошено прийнятними скарги
заявників, наведені у Додатку 1, за
пунктом 1 статті 6, статтею 13 Конвенції
та за статтею 1 Першого протоколу до
Конвенції щодо тривалого невиконання
рішень, винесених на їхню користь, та
щодо відсутності ефективних
національних засобів юридичного
захисту щодо цих скарг, а решту скарг у
заявах оголошує неприйнятними;

3. Європейський суд з прав людини
постановив, що було порушення п. 1
статті 6 Конвенції та статті 1 Першого
протоколу до Конвенції;

4. Європейський суд з прав людини
постановив, що було порушення статті 13
Конвенції;

5. Європейський суд з прав людини
постановив що: (а) протягом трьох
місяців держава-відповідач має
виконати рішення національних судів,
ухвалені на користь заявників, які
залишаються невиконаними, та сплатити
2000 (дві тисячі) євро кожному заявнику
або його/її спадкоємцю, за заявами,
наведеними у Додатку 1, в якості
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди та компенсації судових
витрат, а також будь-який податок, що
можуть нараховуватись; ці суми мають
бути ковертовані в національну валюту
за курсом на день здійснення платежу,
(б) зі спливом зазначеного тримісячного
строку і до остаточного розрахунку на
ці суми нараховуватиметься простий
відсоток (simple interest) у розмірі граничної
позичкової ставки Європейського
центрального банку, яка діятиме в
період несплати, до якої має бути
додано три відсоткові пункти.

19 березня 2014 року державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
прийнято постанову про відкриття
виконавчого провадження №42582954 про
виконання наведеного рішення
Європейського суду з прав людини,
стягувач - ОСОБА_4 В цій постанові
зазначено, що документ вступив в силу
13.02.2014 р., а заява про примусове
виконання подана 17.03.2014р.

ДВС України листом від 10 квітня 2014 року
№5-1309/16 «Щодо направлення реквізитів
стягувача по рішенню Європейського
суду з прав людини» повідомила
Департамент планово-фінансової
діяльності, бухгалтерського обліку та
звітності Міністерства юстиції
України про банківські реквізити
ОСОБА_4 та просила останнього
інформувати ДВС України про
перерахунок коштів з метою своєчасного
виконання рішення суду.

Відповідно до пункту 9 частини другої
статті 17 Закону України «Про виконавче
провадження» підлягають виконанню,
зокрема, рішення Європейського суду з
прав людини з урахуванням
особливостей, передбачених Законом
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини».

Згідно з п.3 Положення "Про Міністерство
юстиції України", затвердженого Указом
Президента України від 06 квітня 2011 року
№395/2011, до основних завдань Мін'юсту
України належить забезпечення
представництва інтересів держави у
судах України, здійснення захисту
інтересів України у Європейському суді
з прав людини, під час урегулювання
спорів і розгляду в закордонних
юрисдикційних органах справ за участю
іноземних суб'єктів та України.

Пунктом першим Постанови Кабінету
Міністрів України від 31 травня 2006 р. №784
"Про заходи щодо реалізації Закону
України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини"" на Міністерство
юстиції України покладено функції
органу, відповідального за
забезпечення представництва України в
Європейському суді з прав людини та
виконання його рішень.

Згідно частини першої статті 1 Закону
України від 23 лютого 2006 року №3477-IV "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" визначено, що у цьому Законі
терміни вживаються в такому значенні,
рішення - а) остаточне рішення
Європейського суду з прав людини у
справі проти України, яким визнано
порушення Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод; б)
остаточне рішення Європейського суду з
прав людини щодо справедливої
сатисфакції у справі проти України; в)
рішення Європейського суду з прав
людини щодо дружнього врегулювання у
справі проти України; г) рішення
Європейського суду з прав людини про
схвалення умов односторонньої
декларації у справі проти України.

Орган представництва - це орган,
відповідальний за забезпечення
представництва України в
Європейському суді з прав людини та
координацію виконання його рішень.

Відповідно до ч.1 ст.2 вказаного Закону,
рішення є обов'язковим для виконання
Україною відповідно до статті 46
Конвенції.

Статтею 3 Закону України "Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини"
передбачено, що виконання Рішення
здійснюється за рахунок Державного
бюджету України.

У відповідності до п. "б" ч.1 ст.7
вказаного Закону, протягом десяти днів
від дня отримання повідомлення Суду
про набуття Рішенням статусу
остаточного Орган представництва:
надсилає до державної виконавчої
служби оригінальний текст і переклад
резолютивної частини остаточного
рішення Суду у справі проти України,
яким визнано порушення Конвенції,
оригінальний текст і переклад
резолютивної частини остаточного
рішення Суду щодо справедливої
сатисфакції у справі проти України,
оригінальний текст і переклад рішення
Суду щодо дружнього врегулювання у
справі проти України, оригінальний
текст і переклад рішення Суду про
схвалення умов односторонньої
декларації у справі проти України.
Автентичність перекладу засвідчується
Органом представництва.

Частиною першою статті 8 Закону України
"Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" передбачено, що виплата
стягувачеві відшкодування має бути
здійснена у тримісячний строк з
моменту набуття Рішенням статусу
остаточного або у строк, передбачений у
Рішенні.

Відповідно до ч.3 ст.8 зазначеного
Закону встановлено, що протягом одного
місяця від дня відкриття виконавчого
провадження за Рішенням Орган
представництва надсилає до
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, постанову про
відкриття виконавчого провадження та
документи, передбачені у пункті "б"
частини першої статті 7 цього Закону.

Також, згідно ч.4 статті 8 Закону України
"Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини", центральний орган виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері казначейського обслуговування
бюджетних коштів, протягом 10 днів від
дня надходження зазначених у частині
третій цієї статті документів здійснює
списання на вказаний Стягувачем
банківський рахунок, а в разі його
відсутності - на депозитний рахунок
державної виконавчої служби коштів з
відповідної бюджетної програми
Державного бюджету України. Порядок
збереження коштів на депозитному
рахунку державної виконавчої служби
визначається Законом України "Про
виконавче провадження".

За приписами п.1 "Порядку використання
коштів, передбачених у державному
бюджеті для здійснення платежів,
пов'язаних з виконанням рішень
закордонних юрисдикційних органів,
прийнятих за наслідками розгляду справ
проти України", затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 07 березня 2007 р. № 408, цей Порядок
визначає механізм використання коштів,
передбачених Мін'юсту (далі - головний
розпорядник) у державному бюджеті за
програмою "Платежі на виконання рішень
закордонних юрисдикційних органів,
прийнятих за наслідками розгляду справ
проти України" (далі - бюджетні кошти).

Відповідальним виконавцем зазначеної
програми є Міністерство юстиції.

В матеріалах справи відсутні докази
протиправності дій Державної
виконавчої служби України,
протилежного сторони не довели, а отже
позовні вимоги в цій частині не
підлягають задоволенню.

Згідно пп.1, 2 та 4 п.2 вказаного Порядку,
бюджетні кошти спрямовуються на: -
виплату грошових сум за рішеннями
закордонних юрисдикційних органів -
міжнародного судового, в тому числі
Європейського суду з прав людини,
міжнародного арбітражного органу,
згода на здійснення юрисдикції яким
щодо України надана відповідно до
укладеного належним чином
міжнародного договору України або в
інший спосіб згідно із законами
України, а також судового, арбітражного
органу іноземної держави, - прийнятими
проти держави Україна; - сплату штрафів,
пені, виконавчого збору відповідно до
Законів України "Про виконавче
провадження" та «;Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав людини»; інші
витрати, передбачені рішеннями
закордонних юрисдикційних органів, у
тому числі витрати, пов'язані із
забезпеченням виконання зазначених
рішень (щодо надання банківських
гарантій, акредитивів, депозитів тощо.

Також п. 3 вказаного Порядку
передбачено, що підставою для
здійснення платежів, пов'язаних з
виконанням рішень закордонних
юрисдикційних органів, є: рішення
закордонного юрисдикційного органу;
повідомлення про проведення засідання
Комітету міністрів Ради Європи, на яке
виноситься питання щодо виконання
Україною рішень Європейського суду з
прав людини; повідомлення про
проведення засідання органу Ради
Європи для вжиття заходів до виконання
рішень Європейського суду з прав
людини; постанова державного виконавця
про стягнення виконавчого збору у разі
порушення строку, установленого
державним виконавцем відповідно до
Закону України "Про виконавче
провадження", для добровільного
виконання рішення закордонного
юрисдикційного органу; вимога
державного виконавця у разі стягнення
пені, неустойки та штрафу або
додаткової сплати інших коштів,
передбачених рішенням юрисдикційного
органу.

За приписами п.5 "Порядку використання
коштів, передбачених у державному
бюджеті для здійснення платежів,
пов'язаних з виконанням рішень
закордонних юрисдикційних органів,
прийнятих за наслідками розгляду справ
проти України" встановлено, що для
здійснення платежів, зазначених у
підпунктах 1, 2 і 4 пункту 2 головний
розпорядник подає до Казначейства,
уповноваженого банку платіжний
документ, який повинен містити такі
відомості: найменування справи, за якою
закордонним юрисдикційним органом
прийнято рішення проти України;
найменування стягувача (стягувачів);
банківський реквізит стягувача
(стягувачів) (за наявності).

До платіжного документа для здійснення
платежів, зазначених у підпунктах 1 і 2
пункту 2, додаються: постанова про
відкриття виконавчого провадження;
рішення закордонного юрисдикційного
органу в офіційному перекладі;
повідомлення стягувача (стягувачів)
про банківський реквізит, на який
необхідно зарахувати стягнуті кошти
(за наявності); постанова державного
виконавця - у разі стягнення
виконавчого збору; вимога державного
виконавця - у разі стягнення пені,
неустойки та штрафу або у разі
додаткової сплати інших коштів,
передбачених рішенням юрисдикційного
органу.

До платіжного документа для здійснення
платежів, зазначених у підпункті 4
пункту 2, додаються: рішення
закордонного юрисдикційного органу в
офіційному перекладі; повідомлення про
реквізити банківського рахунка, на
який необхідно зарахувати кошти (за
наявності).

Як вбачається з матеріалів справи
платіжне доручення Міністерством
юстиції України було подано до
казначейської служби лише 19.09.2014 року
тобто поза межами тримісячного строку.

Таким чином, Міністерством юстиції
України порушено ч.3 статті 8 Закону
України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" та норми "Порядку
використання коштів, передбачених у
державному бюджеті для здійснення
платежів, пов'язаних з виконанням
рішень закордонних юрисдикційних
органів, прийнятих за наслідками
розгляду справ проти України" щодо
направлення до Державної
казначейської служби України
платіжного документу (з додатками) для
списання коштів на користь позивача
при виконанні рішення Європейського
суду з прав людини людини у справі
"Щукін та інші проти України" ("Case of Shcukin
and others v. Ukraine") від 13 лютого 2014 року.

Крім не покриття виплат коштами
Міністерством не наведено жодних інших
підстав для нездійснення заходів щодо
підготовки та направлення платіжних
документів до Державної казначейської
служби України.

Внаслідок невиконання Міністерством
своїх обов'язків щодо підготовки та
направлення платіжних документів до
Державної виконавчої служби України
порушено право позивача на отримання
відшкодування за рішення
Європейського суду з прав людини у
встановлений цим рішенням та ч.1 ст.8
Закону України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" тримісячний строк.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання
відповідачів провести необхідні
заходи щодо виконання рішення ЄСПЛ
«Щукін та інші проти України» згідно
Закону України «Про виконання рішень
та застосування практики ЄСПЛ», то з
матеріалів справи вбачається, що всі
необхідні дії на час розгляду справи
судом Міністерством юстиції вже
виконано, а тому дана позовна вимога не
може бути задоволена.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Частиною 2 ст. 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України,
якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог.

В зв'язку з частковим задоволенням
позовних вимог за приписами ст.94 КАС
України стягненню на користь позивача
підлягає сума в розмірі 36,54 грн.

Враховуючи вищезазначене та керуючись
ст.ст. 7, 8, 9, 11, 14, 71, 86, 94, 158 - 163 КАС України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_4 до
Міністерства юстиції України та
Державної виконавчої служби України, з
участю третьої особи Державної
казначейської служби України, про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії -
задовольнити частково.

Визнати незаконними дії Міністерства
юстиції України щодо несвоєчасного
виконання рішення Європейського суду з
прав людини «Щукін та інші проти
України» в частині невиплати ОСОБА_4
відшкодування у тримісячний строк з
моменту набуття Рішенням статусу
остаточного.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_4 понесені судові
витрати в розмірі 36 грн. 54 коп.

Постанова суду першої інстанції може
бути оскаржена шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Постанова в повному обсязі виготовлена
17 листопада 2014 року.

Головуючий суддя
А.В.
Зінченко

Судді
В.В. Рубан

М.О. Спірідонов