Справа № 813/9085/13а
Суддя: Запотічний І.І.
Дата ухвалення: 2014-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 р.

Справа № 876/674/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів :

головуючого судді:
Запотічного І.І.,

суддів:
Довгої О.І., Ліщинського А.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1) глави Української
правовірної греко-католицької церкви,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 05.12.2013р. по
справі № 813/9085/13а за позовом
Виконавчого комітету Львівської
міської ради до ОСОБА_1) глави
Української правовірної
греко-католицької церкви, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Львівське
міське управління ГУМВСУ у Львівській
області про встановлення обмеження
права на проведення масових заходів,

В С Т А Н О В И В:

Виконавчий комітет Львівської міської
ради звернувся в суд з позовом до глави
Української правовірної
греко-католицької церкви - ОСОБА_1),
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про заборону
проведення масових заходів, відповідно
до інформації вказаної у заявках та
заборону відповідачам і будь-яким
іншим особам та/або групам осіб, у тому
числі громадським організаціям, що
вважають себе вірними Української
правовірної греко-католицької церкви
проводити масові заходи на території
м.Львова.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 05.12.2013р. по
справі № 813/9085/13-а позовні вимоги
Виконавчого комітету Львівської
міської ради задоволено, обмежено
Главі УП ГКЦ ОСОБА_1), ОСОБА_3, ОСОБА_2,
ОСОБА_5 та особам та/або групам осіб (у
тому числі громадським організаціям),
що вважають себе вірними Української
правовірної греко-католицької церкви,
реалізацію права на мирні зібрання
шляхом заборони проведення зборів,
мітингів, походів, демонстрацій тощо,
на території м. Львова.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції відповідачі ОСОБА_1
глава Української правовірної
греко-католицької церкви, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 оскаржили її, подавши до
Львівського апеляційного
адміністративного суду апеляційну
скаргу, та з наведених в ній підстав з
посиланням на порушення судом першої
інстанції, при прийнятті оскаржуваного
рішення, норм матеріального права та
неповне з'ясування всіх обставин
справи просять скасувати оскаржувану
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 05.12.2013р. як
незаконну.

Оскільки сторони не надсилали до суду
клопотань про розгляд справи за їх
участі, то справу розглянуто в
письмовому провадженні, відповідно до
п.1 ч.1 ст.197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи, вивчивши
доводи апеляційної скарги, суд
апеляційної інстанції не знаходить
підстав для її задоволення виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, в
листопаді 2013 року до Виконавчого
комітету Львівської міської ради
звернулися ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
Глава УП ГКЦ ОСОБА_1 та інші особи, які
вважають себе вірними Української
правовірної греко-католицької церкви
із заявою про проведення з 24.11.2013 року і
кожної неділі до кінця 2014 року мирних
заходів - маніфестацій.

Судом встановлено, що 21.11.2013 року
Львівською міською радою прийнято
рішення №2826 «Про впорядкування
проведення масових заходів біля
Гарнізонного храму святих апостолів
Петра і Павла у м. Львові», та
Виконавчим комітетом Львівської
міської ради прийнято рішення від
27.11.2013 року №915 «Про тимчасове
впорядкування проведення масових
заходів у центральній частині м.
Львова» та від 30.11.2013 року №917 «Про
внесення змін до рішення виконавчого
комітету від 27.11.2013 року №915».
Відповідно до рішення Виконавчого
комітету Львівської міської ради з
врахуванням внесених змін, обмежено
право на проведення релігійних та будь
- яких інших масових заходів (у тому
числі демонстрацій, зборів, мітингів,
парадів, релігійних церемоній,
богослужінь, вуличних походів,
пікетувань) через заборону проведення
таких заходів особами та/або групами
осіб (у тому числі громадськими
організаціями), що вважають себе
вірними Української правовірної греко
- католицької церкви, на території м.
Львова.

Крім цього, в матеріалах справи
містяться листи-звернення мешканців
міста із проханнями про надання
можливості безперешкодного
пересування вулицями міста Львова. У
своїх листах вони зазначають, що
представники Української правовірної
греко-католицької церкви «умисно і
заплановано вчиняють дії на
розпалювання релігійної ворожнечі,
проповідують нетерпимість до віруючих,
представників інших віросповідань,
проголошують агресивні заклики».

Відповідно до Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року, ратифікованої Верховною Радою
України згідно із Законом України від 17
липня 1997року N 475/97-ВР "Про ратифікацію
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року", Першого
протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до
Конвенції, кожній особі, серед інших
прав і свобод, гарантується право на
свободу зібрань та об'єднання. Зокрема,
частиною першою статті 11 Конвенції
передбачено право кожного на свободу
мирних зібрань і свободу об'єднання з
іншими особами, включаючи право
створювати профспілки та вступати до
них для захисту своїх інтересів.

Згідно ст. 21 Міжнародного пакту про
громадянські і політичні права,
ратифікованого Указом Президії
Верховної Ради Української РСР від 19
жовтня 1973 року N 2148-VIII, також визнається
право на мирні збори. Зазначена стаття
визначає, що користування цим правом не
підлягає ніяким обмеженням, крім тих,
які накладаються відповідно до закону,
і які є необхідними в демократичному
суспільстві в інтересах державної чи
суспільної безпеки, громадського
порядку, охорони здоров'я і моральності
населення або захисту прав та свобод
інших осіб.

Як вірно зазначено судом першої
інстанції, мирні зібрання можна
розтлумачити як масові заходи
громадян, відкриті й доступні кожному,
хто бажає взяти у них участь. Мирні
заходи найчастіше проводяться з метою
вираження ставлення тих чи інших груп,
об'єднань громадян до суспільних явищ
та проблем, привернення уваги органів
влади до них та є однією із форм
безпосередньої демократії.

Крім цього, частиною другою статті 11
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод встановлено, що
здійснення прав на свободу зібрань та
об'єднання не підлягає жодним
обмеженням, за винятком тих, що
встановлені законом і є необхідними в
демократичному суспільстві в
інтересах національної або
громадської безпеки, для запобігання
заворушенням чи злочинам, для охорони
здоров'я чи моралі або для захисту прав
і свобод інших осіб. Ця стаття не
перешкоджає запровадженню законних
обмежень на здійснення цих прав
особами, що входять до складу збройних
сил, поліції чи адміністративних
органів держави.

Також, право громадян України на мирні
зібрання гарантується Конституцією
України, згідно з частиною першою
статті 39 якої, вони мають право
збиратися мирно, без зброї і проводити
збори, мітинги, походи і демонстрації,
про проведення яких завчасно
сповіщаються органи виконавчої влади
чи органи місцевого самоврядування.

Частиною другою вказаної статті
встановлено, що обмеження щодо
реалізації цього права може
встановлюватися судом відповідно до
закону і лише в інтересах національної
безпеки та громадського порядку - з
метою запобігання заворушенням чи
злочинам, для охорони здоров'я
населення або захисту прав і свобод
інших людей.

Згідно з рішенням Конституційного Суду
України у справі за конституційним
поданням Міністерства внутрішніх
справ України щодо офіційного
тлумачення положення частини першої
статті 39 Конституції України про
завчасне сповіщення органів
виконавчої влади чи органів місцевого
самоврядування про проведення зборів,
мітингів, походів і демонстрацій
(справа щодо завчасного сповіщення про
масові зібрання) від 19 квітня 2001 року
№4рп/2001 (справа №1- 30/2001), організатори
таких мирних зібрань мають сповістити
зазначені органи про проведення
заходів заздалегідь, тобто у прийнятні
строки, що передують даті їх
проведення. Ці строки не повинні
обмежувати передбачене статтею 39
Конституції України право громадян, а
мають служити його гарантією і,
водночас, надавати можливість
відповідним органам вжити заходів щодо
безперешкодного проведення
громадянами зборів, мітингів, походів і
демонстрацій, забезпечення
громадського порядку, прав і свобод
інших людей. При здійсненні
громадянами права на свободу думки і
слова, на вільне поширення своїх
поглядів і переконань не повинно бути
посягань на права і свободи, честь і
гідність інших людей.

З врахуванням наведеного, колегія
суддів апеляційного суду погоджується
із висновком суду першої інстанції та
вважає, що умовою можливого обмеження
щодо реалізації права на мирні
зібрання є створення реальної
небезпеки заворушень чи злочинів,
загрози здоров'ю населення або правам і
свободам інших людей через проведення
зборів, мітингів, походів, демонстрацій
чи інших зібрань та лише в інтересах
національної безпеки та громадського
порядку.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що здійснення повноважень
щодо забезпечення законності,
правопорядку, охорони прав, свобод і
законних інтересів громадян під час
проведення мирних зібрань Законом
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» покладено на органи місцевого
самоврядування.

Як вбачається з наявного в справі листа
Львівського міського управління ГУМВС
України у Львівській області від 14.11.2013
№16/13932 та вірно встановлено судом
першої інстанції, 03 та 10 листопада 2013
року представниками Української
правовірної греко-католицької церкви
та Місією «Центр військового
капеланства» Української
греко-католицької церкви було
проведено релігійні масові заходи на
території прилеглій до Гарнізонного
храму святих верховних апостолів Петра
і Павла по вул. Театральній, 11 у м.
Львові, під час проведення яких для
забезпечення охорони громадського
порядку було залучено 400 працівників
органів внутрішніх справ ГУМВСУ у
Львівській області. Учасників
релігійних масових заходів було
розділено міліцейськими ланцюжками,
однак незважаючи на всі прийняті
упереджуючі правоохоронні заходи, між
їх учасниками виникали протистояння,
які включали в себе словесні конфлікти,
що супроводжувалось взаємними
образами на адресу один-одного, а також
були спроби представників Української
правовірної греко-католицької церкви
прорвати «міліцейський ланцюжок»,
однак завдяки злагодженим діям
працівників міліції вдалось запобігти
силовому протистоянню між учасниками
релігійних масових заходів.

Крім цього, наведені обставини
підтверджуються також наявними в
матеріалах справи інформаційною
довідкою про діяльність Української
правовірної греко-католицької церкви
на території Львівської області,
копіями протоколів про
адміністративні правопорушення,
вчинені прихильниками Української
правовірної греко-католицької церкви у
м. Львові 26.11.2013 року, 28.11.2013 року та
01.12.2013 року.

Відповідно до ст.21 Закону України "Про
свободу совісті та релігійні
організації" релігійні організації
мають право засновувати і утримувати
вільно доступні місця богослужінь або
релігійних зібрань, а також місця,
шановані в тій чи іншій релігії (місця
паломництва). В інших випадках публічні
богослужіння, релігійні обряди,
церемонії та процесії проводяться
щоразу з дозволу відповідної місцевої
державної адміністрації, виконавчого
комітету сільської, селищної, міської
Рад народних депутатів. Клопотання про
видачу вказаного дозволу подається не
пізніш як за десять днів до
призначеного строку проведення
богослужіння, обряду, церемонії чи
процесії, крім випадків, які не
терплять зволікання.

Статтею 182 КАС України визначено, що
органи виконавчої влади, органи
місцевого самоврядування негайно
після одержання повідомлення про
проведення зборів, мітингів, походів,
демонстрацій тощо мають право
звернутися до окружного
адміністративного суду за своїм
місцезнаходженням із позовною заявою
про заборону таких заходів чи про інше
обмеження права на мирні зібрання (щодо
місця чи часу їх проведення тощо). Суд
задовольняє вимоги позивача в
інтересах національної безпеки та
громадського порядку в разі, якщо
визнає, що проведення зборів, мітингів,
походів, демонстрацій чи інших зібрань
може створити реальну небезпеку
заворушень чи злочинів, загрозу
здоров'ю населення або правам і
свободам інших людей.

Колегія суддів апеляційного суду,
даючи оцінку встановленим в ході
розгляду справи правовідносинам,
погоджується із висновком суду першої
інстанції щодо існуючої в даному
випадку небезпеки порушенню
громадського порядку в можливості
виникнення конфліктних ситуацій.

Враховуючи наведене, колегія суддів
апеляційного суду погоджується із
висновком суду першої інстанції та
вважає, що при реалізації прав громадян
на мирні зібрання мають враховуватися
інтереси громадського порядку та не
повинно бути посягань на права і
свободи, честь і гідність інших людей,
відтак судом першої інстанції позовні
вимоги Виконавчого комітету
Львівської міської ради задоволено
правильно.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду
вважає, що доводи апеляційної скарги
ОСОБА_1) глави Української правовірної
греко-католицької церкви, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 суттєвими не являються і
не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи, а тому
їхню апеляційну скаргу слід залишити
без задоволення, а оскаржувану
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст. ст.160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1) глави
Української правовірної
греко-католицької церкви, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
05.12.2013р. по справі № 813/9085/13а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
І.І. Запотічний

Судді
О.І.Довга

А.М.Ліщинський