Справа № 750/12040/14
Суддя: Рахманкулова І. П.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/750/684/14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2014 року
м.
Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у
складі:

головуючого - судді Рахманкулової І.П.,

при секретарі - Разумейко К.М.,

за участю представника позивача Рем
В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Чернігові
ради до Відділу примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Чернігівській
області про скасування постанови про
накладення штрафу,

в с т а н о в и в :

24 листопада 2014 року Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Чернігові
ради звернулося до суду з позовом до
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Чернігівській області, в якому просить
скасувати постанову головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Чернігівській області Ващенка А.В. про
накладення штрафу від 07 листопада 2014
року, яка була винесена при виконанні
виконавчого листа № 750/856/13-а, виданого
Деснянським районним судом м.
Чернігова.

Обґрунтував позивач свій позов тим, що
оскаржувана постанова є незаконною,
оскільки судове рішення не виконується
з поважних причин, а саме через
відсутність державного фінансування
на соціальні виплати.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримала та
просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений завчасно
та належним чином, причин неявки суду
не повідомив.

Заслухавши пояснення представника
позивача та дослідивши матеріали
справи, суд приходить до висновку, що
позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що на
виконанні у відділі примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Чернігівській
області знаходиться виконавчий лист №
750/856/13-а від 11.02.2013 року, виданий
Деснянським районним судом м.
Чернігова про зобов'язання Управління
праці та соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Чернігові
ради здійснити ОСОБА_3 перерахунок та
виплатити йому щорічну допомогу на
оздоровлення відповідно до ч. 4 ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат за 2012 рік,
відповідно до Закону України «Про
державний бюджет України на 2012 рік».

06 березня 2014 року згідно постанови про
відкриття виконавчого провадження та
розпорядження державного виконавця
Управлінням праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної у м. Чернігові ради було
здійснено перерахунок ОСОБА_3 щорічної
допомоги на оздоровлення відповідно до
вимог Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи». Згідно вказаного
перерахунку сума до виплати стягувачу
становить 5615 грн.

Проте, виплата коштів не здійснена
боржником у зв'язку з відсутністю
бюджетних коштів.

07 листопада 2014 року державним
виконавцем винесено постанову, яка є
предметом оскарження, про накладення
штрафу на боржника.

Підставою до прийняття зазначеного
рішення стало невиконання судового
рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова, на підставі якого видано
виконавчий лист № 750/856/13-а від 11.02.2013
року.

Однією із основних засад судочинства,
передбачених частиною другою статті 129
Конституції України, є обов'язковість
судового рішення, що надає йому
властивості закону у справі, в якій
воно ухвалено, та зобов'язує усі органи
державної влади, місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб, об'єднання громадян,
інших організацій, громадян та
юридичних осіб виконувати його в
обов'язковому порядку.

Умови і порядок виконання на території
України судових рішень визначається
Законом України від 21 квітня 1999 року №
606-ХІV «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження», виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та

інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Закону України «Про
виконавче провадження», примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України. Примусове виконання
рішень здійснюють державні виконавці,
визначені Законом України «Про
державну виконавчу службу».

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження», державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно положень частини першої статті
89 Закону України «Про виконавче
провадження», у разі невиконання без
поважних причин у встановлений
державним виконавцем строк рішення, що
зобов'язує боржника виконати певні дії,
державний виконавець виносить
постанову про накладення штрафу на
боржника.

Виходячи зі змісту цієї норми, судове
рішення не може бути виконано лише за
наявності поважних причин, які роблять
неможливим його виконання у
встановлений державним виконавцем
строк. Зокрема, до таких причин
відносяться обставини, за яких
виконавче провадження підлягає
обов'язковому зупиненню. Перелік
зазначених обставин наведено у частині
першій статті 37 Закону України «Про
виконавче провадження», згідно якої
провадження підлягає обов'язковому
зупиненню у разі:

1) смерті, оголошення померлим чи
визнання безвісно відсутнім стягувача
або боржника, або припинення юридичної
особи, якщо встановлені судом
правовідносини допускають
правонаступництво;

2) визнання стягувача або боржника
недієздатним;

3) проходження боржником строкової
військової служби у Збройних Силах
України, передбачених законом інших
військових формуваннях, якщо згідно з
умовами служби провадження виконавчих
дій неможливе, чи на прохання
стягувача, який проходить строкову
військову службу в Збройних Силах
України або інших військових
формуваннях;

4) зупинення судом стягнення на
підставі виконавчого документа;

5) прийняття судом до розгляду скарги на
постанову органу (посадової особи),
уповноваженого розглядати справи про
адміністративні правопорушення;

6) зупинення виконання відповідного
рішення або виконавчого провадження
посадовою особою, якій законом надано
таке право;

7) зупинення судом реалізації
арештованого майна;

8) порушення господарським судом
провадження у справі про банкрутство
боржника, якщо відповідно до закону на
вимогу стягувача поширюється дія
мораторію, запровадженого
господарським судом, крім випадків
перебування виконавчого провадження
на стадії розподілу стягнутих з
боржника грошових сум (у тому числі
одержаних від реалізації майна
боржника) та виконання рішень у
немайнових спорах;

9) здійснення тимчасової адміністрації
неплатоспроможного банку або
ліквідації банку відповідно до Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб»;

10) сплати боржником або іншим гарантом
у встановленому законодавством
порядку (у тому числі за договорами про
відшкодування ядерної шкоди) коштів на
відшкодування ядерної шкоди, що
дорівнюють або перевищують
встановлену законом межу
відповідальності оператора ядерної
установки. Для обчислення сплачені
кошти підлягають перерахуванню у
Спеціальні права запозичення, що
встановлюються Міжнародним валютним
фондом, за офіційним курсом
Національного банку України на день
сплати;

11) прийняття судом до розгляду
касаційної скарги прокурора на рішення
суду;

12) звернення до суду із заявою про
заміну вибулої сторони
правонаступником у порядку,
встановленому частиною п'ятою статті 8
цього Закону;

13) надання судом, який видав виконавчий
документ, відстрочки виконання
рішення;

14) наявності коштів за договорами
банківського рахунку або банківського
вкладу, які боржник не має права
вимагати до закінчення строку дії
таких договорів, у разі відсутності
іншого майна боржника, на яке може бути
звернуто стягнення;

15) внесення підприємства
паливно-енергетичного комплексу до
Реєстру підприємств
паливно-енергетичного комплексу, які
беруть участь у процедурі погашення
заборгованості відповідно до Закону
України «Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
комплексу»;

16) затвердження плану санації боржника
до порушення провадження у справі про
банкрутство;

17) прийняття рішення про приватизацію
вугледобувних підприємств відповідно
до Закону України «Про особливості
приватизації вугледобувних
підприємств» протягом трьох років з
моменту завершення приватизації;

18) надіслання виконавчого документа до
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, у випадку,
передбаченому частиною третьою статті
4 Закону України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень».

Представником позивача не наведено
жодного переконливого доводу, який би
свідчив про поважність причин
невиконання судового рішення.

Відсутність коштів на рахунку боржника
чи порушення строків фінансування є
однією з підстав до відстрочення
виконання, зміни чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення (частина перша статті 263 КАС
України), а не виконання судового
рішення взагалі.

Невиконання судових рішень
кваліфікується Європейським судом з
прав людини не лише як недотримання
частини першої статті 6 Конвенції з
прав людини, але і як порушення інших
конвенційних прав. У справі «Войтенко
проти України» Суд знайшов порушення
пункту 1 статті 6, статті 13 та статті 1
протоколу № 1 Конвенції за невиконання
рішення українського суду через
відсутність бюджетних коштів.

Враховуючи вищевикладене, суд не
знаходить підстав для задоволення
позову, оскільки вважає, що державний
виконавець діяв у спосіб та в межах,
передбаченими Законом України «Про
виконавче провадження».

На підставі викладеного, керуючись
статтями 2, 3, 11, 94, 158-163, 186 КАС України,
суд,-

п о с т а н о в и в :

у задоволенні позову Управління праці
та соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Чернігові
ради до Відділу примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Чернігівській
області про скасування постанови про
накладення штрафу - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення.

Суддя
І.П. Рахманкулова