Справа № 144/1140/14-а
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 144/1140/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Нагорнюк С.В.
Суддя-доповідач: Матохнюк Д.Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Матохнюк Д.Б.

судді: Біла Л.М. Гонтарук В. М.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління праці та соціального
захисту населення Теплицької районної
державної адміністрації Вінницької
області на постанову Теплицького
районного суду Вінницької області від
02 жовтня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
управління праці та соціального
захисту населення Теплицької районної
державної адміністрації Вінницької
області про визнання неправомірних та
зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2014 року позивач звернулася в
суд з позовом до управління праці та
соціального захисту населення
Теплицької районної державної
адміністрації Вінницької області про
визнання дій протиправними та
зобов'язання виплатити грошову
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку в
розмірах встановлених ст.43 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням".

Постановою суду першої інстанції позов
задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
відповідач оскаржив його до суду
апеляційної інстанції, шляхом подання
апеляційної скарги, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального права, а також на не
повне з'ясування судом всіх обставин,
що мають значення для вирішення справи,
просив скасувати вищезазначену
постанову та прийняти нову, якою
відмовити в задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції, відповідно
до положень ст.197 КАС України, проводить
розгляд справи в порядку письмового
провадження, при цьому згідно частини 6
статті 12, частини 1 статті 41 КАС України,
повне фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не відбувається.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
задоволити частково з наступних
підстав.

Як вбачається із матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, позивач є застрахованою
особою і на момент звернення до суду
перебувала у відпустці по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку. За період відпуски позивачці
нарахована та виплачувалася допомога
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку в розмірі 130 грн.

Посилаючись на положення Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням", відповідно до
якого, допомога по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом,
позивач звернулася до відповідача із
заявою про здійснення перерахунку та
виплати допомоги, проте отримала
відмову, що слугувало підставою для її
звернення до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що оскільки
позивач є особою, яка застрахована у
системі соціального
загальнообов'язкового державного
соціального страхування то до неї
повинні застосовуватися норми
спеціального закону (яким є Закон
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням").

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, проте
вважає що рішення суду першої
інстанції слід скасувати, виходячи із
наступного.

Порушене право застрахованої особи в
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
щодо неотриманої в повному обсязі
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею 3-річного віку
регулюється положенням ст. 43 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та похованням
" № 2240-III.

Також право на допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку за статтею 15 Закону України "Про
державну допомогу сім'ям з дітьми"
№2811-ХІІ має не застрахована в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування особа, яка
фактично здійснює догляд за дитиною.

До 01.01.2008 року, дати набрання чинності
Законом України № 107-VI від 28 грудня 2007
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України»,
правовідносини щодо виплати допомоги
по догляду за дитиною регулювалися
Законом України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» № 2811-ХII від 21 листопада
1992 року, дія якого поширювалася на осіб,
не застрахованих в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» № 2240-III від 18 січня 2001 року,
який поширював свою дію на
застрахованих у зазначеній системі
осіб. Розмір допомоги також визначався
цими Законами.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»
встановлено, що право на допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за цим Законом має
особа (один з батьків, усиновлювач,
опікун, баба, дід або інший родич), яка
фактично здійснює догляд за дитиною.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»,
передбачено, що допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається у розмірі встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років.

Статтею 43 Закону №2240-III, було
передбачено, що допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону № 107-VI
були внесені відповідні зміни до
Закону №2811-ХІІ та Закону №2240-III.
Зокрема, змінами до статті 13 Закону
№2811-ХІІ його дію поширено на
застрахованих осіб, а із Закону №2240-III
було виключено статті 40- 44.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 визнано
неконституційними низку положень
Закону №107-VI, в тому числі й пункт 25
розділу II Закону №107-VI щодо виключення
статей 40-44 Закону №2240-III.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону №107-VI було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
№ 10-рп/2008 відновили свою дію
вищезазначені положення Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та похованням"
№ 2240-III.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України 27 грудня 2001 року №1751
саме на виконання Закону №2811-ХІІ
(пункт 1). Новий акт уряду на виконання
статті 45 Закону №2154-VI не приймався.

Розміри і порядок виплати допомоги
відповідно до Закону №2240-III на
виконання статті 45 Закону №2154-VI
Кабінетом Міністрів України не
визначалися.

Крім того, на відносини щодо виплати
допомоги позивачу у зазначеному нею
періоді поширюються норми
спеціального Закону (яким є Закон
№2240-III), відповідно до ст. 43 якого
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Виходячи з викладеного, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що права позивача у спірних
правовідносинах є порушеними та
підлягають поновленню.

Така правова позиція застосування норм
матеріального права також
підтверджена Верховним Судом України у
його постановах від 11.12.2012 року та від
25.12.2012 року, які, відповідно до приписів
статті 244 -2 КАС України, є обов'язковими
для всіх судів України.

Колегія суддів вважає, що не
заслуговують уваги твердження
відповідача, про те що він не є
уповноваженою установою до
компетенції якої належать виплати
відповідно до ст.43 Закону №2240-III,
оскільки згідно постанови Кабінету
Міністрів України від 27.12.2001 року №1751
виплата допомоги по догляду за дитиною
здійснюється органами праці та
соціального захисту населення, як
застрахованим так і не застрахованим
особам.

Таким чином, оскільки спір виник щодо
виплати допомоги особі, яка
застрахована у системі соціального
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, суд першої
інстанції вірно прийшов до висновку, що
на відносини щодо виплати допомоги
такій особі у зазначеному періоді
поширюються норми спеціального закону
(яким є Закон України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням") відповідно до статті 43
якого, допомога по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

При, цьому, колегія суддів Вінницького
апеляційного адміністративного суду
також вважає за необхідне вказати на
те, що суд першої інстанції,
задовольняючи позов, не вірно визначив
початок періоду, за який порушене право
позивача підлягає відновленню.

Відповідно до ч.2 ст.99 КАС України, для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод і інтересів
особи, встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Враховуючи положення даної статті
право позивача на отримання
недоплачених сум допомоги на дитину
підлягає захисту з 15.03.2014 року, оскільки
позов подано до суду 15.09.2014 року.

В силу п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції має право скасувати її та
прийняти нову постанову суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС
України підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

Враховуючи викладене, беручи до уваги
положення ст. 195 КАС України, яким суду
апеляційної інстанції надано право
перегляду рішень суду першої інстанції
в межах доводів апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що постанова
суду першої інстанції підлягає
частковому скасуванню та залишенню
частини позовних вимог без розгляду.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 202, 205,
207, 254 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Теплицької районної державної
адміністрації Вінницької області
задовольнити частково.

Постанову Теплицького районного суду
Вінницької області від 02 жовтня 2014 року
у справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до управління праці та
соціального захисту населення
Теплицької районної державної
адміністрації Вінницької області про
визнання неправомірних та зобов'язання
вчинити дії, - в частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 про визнання
протиправними дій управління праці та
соціального захисту населення
Теплицької районної державної
адміністрації Вінницької області щодо
невиплати допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку у розмірі, визначеному статтею 43
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням" та зобов'язання виплатити
недоотриману допомогу за період з
16.12.2013 року по 14.03.2014 року, скасувати та в
цій частині,-залишити без розгляду.

В решті постанову залишити без змін.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у
разі оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, судове рішення
апеляційної інстанції є остаточним та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Матохнюк Д.Б.

Судді
Біла Л.М.

Гонтарук В. М.