Справа № 607/10039/14
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 року
Справа № 876/7670/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України у м. Тернополі на постанову
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 10 липня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України у
м. Тернополі про визнання дій
неправомірними, зобов'язання вчинити
дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 19.06.2014 року звернувся в суд з
адміністративним позовом до УПФ
України у м. Тернополі, в якому просив
визнати дії щодо відмови у здійсненні
перерахунку щомісячного грошового
довічного утримання судді у відставці
у зв'язку зі зміною суддівської
винагороди працюючого судді на
відповідній посаді незаконним,
зобов'язати здійснити перерахунок та
виплатити щомісячне грошове довічне
утримання судді у відставці з 07 липня
2010 року по 01 листопада 2013 року, у
відповідності до діючого
законодавства.

Постановою Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 10 липня 2014 року позов
задоволено. Визнано протиправними дії
управління Пенсійного фонду України в
м. Тернополі щодо відмови у перерахунку
ОСОБА_1 щомісячного грошового
довічного утримання судді у відставці.
Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в м. Тернополі здійснити
перерахунок та виплатити ОСОБА_1
щомісячне грошове довічне утримання
судді у відставці, виходячи з розміру
суддівської винагороди працюючого
судді на відповідній посаді з 07 липня
2010 року по 01 листопада 2013 року у розмірі
82% суддівської винагороди, без
обмеження граничного розміру
щомісячного грошового довічного
утримання, з урахуванням фактично
виплачених сум. Допущено негайне
виконання постанови суду в межах суми
платежу за один місяць.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції УПФ України у м.
Тернополі оскаржило його в
апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі просить рішення суду першої
інстанції скасувати і прийняти нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити. Вимоги за апеляційною
скаргою обґрунтовує тим, що судом
першої інстанції були недостатньо
досліджені докази та обставини справи,
рішення постановлено з порушенням норм
матеріального права.

Зазначає, що вимогою позивача є
перерахунок довічного грошового
утримання з 07.07.2010 року з посиланням на
рішення Конституційного суду України
від 03.06.2013 р. №3-рп/2013, що відновив
перерахунок вказаного довічного
грошового утримання. Однак, в даному
рішенні чітко зазначено, що положення
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» від 07.07.2010 р. та Закону
України «Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи» від 08.07.2011р. визнані
неконституційними та втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним судом України цього
рішення, тобто з 03.06.2013р.

Сторони в судове засідання не прибули,
про дату, час і місце апеляційного
розгляду були повідомлені належним
чином, тому колегія суддів, у
відповідності до ст.197 КАС України,
вважає за можливе розглядати справу в
порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши наявні в справі матеріали
та доводи апеляційної скарги у їх
сукупності, на основі наявних у справі
доказів, колегія суддів приходить до
переконання, що подану апеляційну
скаргу слід задовольнити частково.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 працював на посаді судді
Апеляційного суду Тернопільської
області, що підтверджується довідками,
виданими вказаним судом.

На підставі положень Закону України
«Про статус суддів» від 15.12.1992 р. та
Закону України «Про судоустрій та
статус суддів» від 07.07.2010 р. отримує
довічне грошове утримання як суддя у
відставці.

Постановою Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 29.11.2013 р. у справі за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в м.Тернополі про зобов'язання
вчинити дії позов задоволено. Визнано
протиправними дії управління
Пенсійного фонду України в м.Тернополі
щодо відмови у перерахунку ОСОБА_1
щомісячного грошового довічного
утримання судді у відставці.
Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в м.Тернополі здійснити
перерахунок та виплату ОСОБА_1
щомісячного грошового довічного
утримання суддів у відставці, виходячи
з розміру щомісячного грошового
довічного утримання, з урахуванням
фактично виплачених сум.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 17.03.2014р.
постанову Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 29.11.2013р. залишено без змін.

Відповідно до листа управління
Пенсійного фонду України в м.Тернополі
№140/П-11 від 06.06.2014 р. з 01.12.2013 року
проведено перерахунок щомісячного
грошового довічного утримання судді у
відставці. Доплату по проведеному
перерахунку здійснено в травні 2014 року.

В 2014 році ОСОБА_1 звернувся в управління
Пенсійного фонду України в м.Тернополі
з вимогою провести перерахунок
довічного грошового утримання за
період з 07 липня 2010 року по 01 листопада
2013 року. Управління Пенсійного фонду
України в м.Тернополі відмовило ОСОБА_1
у проведенні такого перерахунку за
вказаний період у зв'язку з відсутністю
законних підстав для цього.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 суд першої
інстанції виходив з наступного. Згідно
рішення від 14 грудня 2011 року №18-рп 2011
Конституційного Суду України,
щомісячне грошове утримання суддів є
самостійною гарантією незалежності
суддів та складовою його правового
статусу. Правова природа щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці та щомісячного грошового
утримання працюючого судді є
однаковою, а самі ці поняття -
однорідними та взаємопов'язаними.
Щомісячне грошове утримання судді у
відставці є належним утриманням цього
судді після припинення виконання ним
своїх професійних обов'язків та
особливою формою його соціального
забезпечення.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 3-рп/2013 від 03 червня 2013 року визнане
таким, що не відповідає Конституції (є
неконституційним) частину третю, перше,
друге, третє речення частини п'ятої
статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» від 07 липня
2010 року № 2453 в редакції Закону України
«Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи» від 08 липня 2011 року № 3668. При
цьому, в рішенні зазначено, що
визначений Законом № 2453 порядок
нарахування щомісячного довічного
грошового утримання було змінено
Законом № 3668, внаслідок чого зменшено
розмір щомісячного довічного
грошового утримання судді. Залишивши
незмінним зміст права на щомісячне
довічне грошове утримання суддів.
Закон № 3668 звузив обсяг цього права,
встановивши обмежену базу для
нарахування суддям щомісячного
довічного грошового утримання та
скасувавши право суддів на одержання
щомісячного довічного грошового
утримання без обмеження граничного
розміру, чим знизив досягнутий рівень
гарантій незалежності суддів.

Не заперечуючи підставність
перерахунку пенсій суддям ( позивачу ),
викладених Рішенням Конституційного
Суду України № 3-рп/2013 від 03 червня 2013
року, колегія суддів вважає, що в даній
справі суд першої інстанції не
врахував норми КАС України, які
регламентують строки звернення до
суду, які пропущені позивачем без
поважних причин.

Частина 1 статті 99 КАС України чітко
визначає, що адміністративний позов
може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами.

Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Оскільки, стосовно перерахунку
довічного грошового утримання ніякими
нормативно-правовими актами, крім КАС
України, не визначено строк звернення
до суду, то під час вирішення спорів,
які виникають із вказаних
правовідносин слід застосовувати
піврічний строк звернення до суду.

Як видно з матеріалів справи позовна
заява зареєстрована судом першої
інстанції 19 червня 2014 року, а позовні
вимоги стосуються правовідносин за
період з 07.07.2010 року по 01.11.2013 року.

Слід зазначити, що позивач уже
звертався до суду і його позовні вимоги
задоволені з 01.11.2013 року ( з цього
періоду він просив задоволити його
вимоги).

Відтак, колегія суддів приходить до
висновку про необхідність
застосування строку звернення до суду,
визначеного ст.99 КАС України та
залишення без розгляду позовної заяви
позивача.

Згідно ч.1 ст.203 КАС України постанова
або ухвала суду першої інстанції
скасовується в апеляційному порядку і
позовна заява залишається без розгляду
або провадження у справі закривається
з підстав, встановлених відповідно
статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.155 КАС України
суд своєю ухвалою залишає позовну
заяву без розгляду, якщо таку подано з
пропущенням встановленого законом
строку звернення до адміністративного
суду і суд не знайшов підстав для
визнання причин пропуску строку
звернення до адміністративного суду
поважними.

За таких обставин, не знайшовши підстав
для визнання причин пропуску строку
звернення до адміністративного суду
поважними, колегія суддів вважає, що
оскаржувана постанова суду першої
інстанції прийнята з порушенням норм
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, що
відповідно до ч.1 ст.203 КАС України є
підставою для її скасування та
залишення позовних вимог без розгляду.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198 п.4, 203 ч.1, 205
ч.1 п.4, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у м. Тернополі
задовольнити частково.

Постанову Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 10 липня 2014 року у справі
№607/10039/14-а скасувати і постановити нову
ухвалу, якою позовну заяву ОСОБА_1
залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу може бути подано касаційну
скаргу безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили.

Головуючий суддя
Д.М.
Старунський

Судді
В.М.
Багрій

А.І. Рибачук