Справа № 817/2531/14
Суддя: Кравчук Т.О.
Дата ухвалення: 2014-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/2531/14

01 грудня 2014 року м. РівнеРівненський
окружний адміністративний суд у складі
судді Кравчук Т.О., при секретарі
судового засідання Рибачок С.С. за
участю:

представників позивача: Супрунюка С.М.,
Мороза В.Р.,

представника відповідача: Краська І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Арго-Р" до
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
провизнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень ВСТАНОВИВ:

До Рівненського окружного
адміністративного суду звернулось
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Арго-Р" з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень:

від 07.04.2014 року №, згідно з яким
позивачу визначено податкове
зобов'язання за платежем "Податок на
прибуток" у сумі 1055250,00 грн., з яких: 703500,00
грн. - за основним платежем; 351750,00 грн. -
за штрафними (фінансовими) санкціями;

від 07.04.2014 року №, згідно з яким
позивачу визначено податкове
зобов'язання за платежем "Податок на
додану вартість по вітчизняних
товарах" у сумі 1005000,00 грн., з яких: 670000,00
грн. - за основним платежем; 335000,00 грн. -
за штрафними (фінансовими) санкціями.

В основу визначення податкових
зобов'язань згідно із зазначеними
податковими повідомленнями-рішеннями
податковим органом покладено дані акта
перевірки позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства при
взаєморозрахунках з контрагентом,
відповідно з яким податковим органом
було встановлено заниження позивачем
податку на прибуток в результаті
порушень податкового законодавства за
І квартал 2012 року в розмірі 703500 грн., а
також віднесення сум податку на додану
вартість сплачених у ціні товарів по
операціям з контрагентом, до
податкового кредиту, в результаті чого
завищено податковий кредит по
безтоварним операціям із зазначеним
контрагентом у грудні 2011 року в розмірі
670000 грн., чим занижено податок на додану
вартість у періоді, що перевірявся.

Такі висновки податкового органу
побудовані на твердженні про
відсутність у позивача документів, що
підтверджують зберігання олії з 28.12.2011
року та 29.12.2011 року по 17.01.2012 року,
відомостей по несенню витрат по
зберіганню та транспортуванню до місця
загрузки, а також даних щодо тари
зберігання та транспортування олії та
відповідного власника тари, не надання
документів про витрати по портовому
збору.

Таким чином, за результатом перевірки
позивача податковим органом зроблений
висновок про проведення транзитних
фінансових потоків, спрямованих на
здійснення операцій з надання
податкової вигоди, зокрема, у випадках,
коли операції здійснюються з метою
штучного формування витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування податком на прибуток та
податкового кредиту, не мають
реального товарного характеру.

Також, зазначені висновки податкового
органу ґрунтуються на акті від 22.03.2013
року №788/22-20/37269136 "Про результати
проведення документальної невиїзної
перевірки Товариства з обмеженою
відповідальністю "Саноіл Торг" (код за
) з питань дотримання вимог
податкового законодавства з податку на
додану вартість по взаємовідносинах з
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Інфініті" (код за
) за період з 21.03.2011 року по
30.09.2012 року, за результатом якої
встановлено порушення податкового
законодавства Товариством з обмеженою
відповідальністю "Саноіл Торг", що
призвело до заниження податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість та завищення податкового
кредиту з податку на додану вартість,
відповідно до чого зроблено висновок
про те, що позивач не міг придбавати
олію соняшникову в контрагента
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Саноіл Торг", а
взаєморозрахунки між контрагентами
мають ознаки безтоварності.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що висновок податкового
органу про відсутність у позивача
первинних бухгалтерських документів,
які б підтверджували правомірність та
товарність господарських операцій між
позивачем та контрагентом Товариством
з обмеженою відповідальністю "Саноіл
Торг", а також про їх ненадання ревізору
під час проведення перевірки є не
тільки надуманим та суперечливим, а й
безпідставним, оскільки в
бухгалтерському обліку позивача
міститься повний та необхідний пакет
первинних бухгалтерських документів,
які відповідно до норм Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підтверджують
факти товарності та законності
господарських операцій позивача з
контрагентом. Висновки податкового
орану зроблені без врахування
первинних фінансових документів
позивача, що належним чином
підтверджують реальність
господарських операцій з контрагентом,
їх аналізу та дослідження, без надання
належної оцінки усім обставинам, тому є
помилковими та ґрунтуються суто на
припущеннях відповідача, які не можуть
слугувати підставою донарахування
позивачу податкових зобов'язань по
податку на прибуток та податку на
додану вартість, а також застосування
штрафних (фінансових) санкцій, що є
підставою для скасування винесених
спірних податкових повідомлень-рішень.
З таких підстав позивач просив суд
скасувати оспорювані податкові
повідомлення-рішення.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав з
підстав, викладених у позовній заяві,
просив суд позов задовольнити.

Відповідач подав суду письмові
заперечення проти адміністративного
позову, відповідно до яких позовні
вимоги не визнає, та зазначає, що
позивач не представив до перевірки ані
сертифікат якості на олію, ані якісне
посвідчення, ані гігієнічний висновок,
що унеможливило підтвердження
відповідність вимогам відповідного
ДСТУ та ідентифікацію виробника (назву
та повну адресу, адресу потужностей
виробництва), дату розливу, умови
зберігання. Крім того, відповідач
вказав, що у проваджені Головного
слідчого управління ДПС України
перебувають матеріали досудового
розслідування №000031 від 17.01.2013
року за ознаками кримінальних
правопорушень, передбачених частиною 3
статті 212, частиною 2 статті 205
Кримінального кодексу України. Як
зазначив відповідач, досудовим
розслідуванням встановлено, що
службові особи позивача протягом 2011 -
2012 років проводили
фінансово-господарські операції з
придбання олії соняшникової в
суб'єктів господарювання, які мають
ознаки транзитності, зокрема в
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Саноіл Торг". Також,
відповідач звернув увагу на оформлення
з порушенням встановленого порядку
представлених позивачем
товарно-транспортних накладних:
відсутність номеру, печатки,
найменування покупця транспортованого
товару. Відповідно до вищевикладеного
відповідач зробив висновок, що позивач
не міг придбавати олію соняшникову у
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Саноіл Торг", а
відтак зазначені операції не містять
розумних економічних причин (ділової
мети), а угоди укладені із зазначеним
контрагентом без мети настання
реальних наслідків та спрямовані на
надання неправомірної податкової
вигоди позивачу. Тому просив суд
відмовити у задоволені позову.

У судовому засіданні представник
відповідача заперечував проти позову з
підстав викладених у письмових
запереченнях та просив суд відмовити у
задоволенні позовних вимог за їх
безпідставністю.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши представлені
документи та інші зібрані по справі
матеріали, суд дійшов висновку, що
позов підлягає задоволенню з таких
підстав.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Арго-Р" є юридичною
особою, що зареєстрована 25.01.2001 року в
виконавчому комітеті Рівненської
міської ради, з 30.01.2001 року взято на
податковий облік у органах державної
податкової служби, зареєстроване як
платник податку на додану вартість з
19.02.2001 року (свідоцтво № 24922310).

У травні-червні 2013 року на підставі
направлення від 30.05.2013 року № 550/22-200 та
відповідно до наказу Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Рівненської області Державної
податкової служби від 30.05.2013 року №550,
посадовою особою податкової інспекції
проведено позапланову виїзну
документальну перевірку Товариства з
обмеженою відповідальністю "Арго-Р" з
питань дотримання вимог податкового
законодавства при взаєморозрахунках з
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Саноіл Торг" за
період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року (акт
перевірки №393/22-200/31299420 від 12.06.2013 року).

За результатами перевірки посадові
особи податкового органу дійшли
висновку про порушення позивачем:

- п.44.1 ст.44 розділу ІІ, п.п.138.1.1 п.138.1,
п.138.2, ст.138, п.п.139.1, ст.139 розділу ІІІ
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI, що призвело до заниження
податку на прибуток у розмірі 703500 грн.
за І квартал 2012 року;

- п.44.1 ст.44 розділу ІІ п.198.1, п.198.3, п.198.6,
ст.198 розділу V Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року №2755-VI, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість, який підлягає сплаті
до бюджету у розмірі 670000 грн. за грудень
місяць 2011 року.

Як вже йшлося, висновки податкового
органу про порушення позивачем вимог
податкового законодавства ґрунтуються
на припущенні, операції позивача з
контрагентом Товариством з обмеженою
відповідальністю "Саноіл Торг" носять
безтоварний характер, оскільки
перевіркою не виявлено документів, по
яких відбувався рух товару від
продавця (постачальника) до покупця, а
також документів, що підтверджують
зберігання олії соняшникової та її
якість та відповідність вимогам
стандартів, що свідчить про
перерахування позивачем коштів без
мети реального настання правових
наслідків, з метою заниження об'єкту
оподаткування та уникнення сплати
податків до бюджету.

Висновок про безтоварність
господарських операцій позивача з
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Саноіл Торг"
зроблено на тій підставі, що, на думку
податкового органу, позивач не міг
придбавати олію соняшникову у
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Саноіл Торг". В
обґрунтування зазначеного висновку
податковий орган посилається на акт
про результати проведення
документальної невиїзної перевірки
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Саноіл Торг" з питань
дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість по взаємовідносинах з
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Інфініті" за період з
21.03.2011 по 30.09.2012 року. У ході даної
перевірки податковим органом було
встановлено, що поставка товарів від
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інфініті" не
підтверджена первинними документами,
що свідчить про те, що правочини
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Саноіл Торг" та
покупцями здійснені без мети настання
реальних наслідків. Тому, за
результатом цієї ж перевірки
податковим органом зроблено висновок,
що правочини, укладені Товариством з
обмеженою відповідальністю "Саноіл
Торг" з контрагентами порушують
публічний порядок, суперечать
інтересам держави та суспільства,
вчинені удавано з метою ухилення від
сплати податків третіх осіб.

Таким чином, у ході перевірки позивача
податковим органом було встановлено
відсутність реальної можливості
придбання олії соняшникової
нерафінованої позивачем у Товариства з
обмеженою відповідальністю "Саноіл
Торг", що свідчить по укладення угод без
мети настання реальних наслідків. Як
зазначено у акті перевірки позивача,
згідно представлених до перевірки
документів податковий орган дійшов
висновку, що має місце проведення
транзитних фінансових потоків,
спрямованих на здійснення операцій з
надання податкової вигоди, зокрема, у
випадках коли операції здійснюються з
метою штучного формування витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування податком на прибуток та
податкового кредиту, не мають
реального товарного характеру.

За результатами перевірки позивача
Державною податковою інспекцією у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
прийнято податкові
повідомлення-рішення:

від 07.04.2014 року №, згідно з яким
позивачу визначено податкове
зобов'язання за платежем "Податок на
прибуток" у сумі 1055250,00 грн., з яких: 703500,00
грн. - за основним платежем; 351750,00 грн. -
за штрафними (фінансовими) санкціями;

від 07.04.2014 року №, згідно з яким
позивачу визначено податкове
зобов'язання за платежем "Податок на
додану вартість по вітчизняних
товарах" у сумі 1005000,00 грн., з яких: 670000,00
грн. - за основним платежем; 335000,00 грн. -
за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погодившись із винесеними
податковими повідомленнями-рішеннями
позивач оскаржив їх у
адміністративному порядку, однак
скарги позивача були залишені без
задоволення, а оспорювані
податкові-повідомлення-рішення без
змін.

Не погоджуючись з рішеннями
податкового органу за результатами
розгляду поданих скарг позивач
оскаржив до суду винесені податкові
повідомлення-рішення.

Як встановлено судом, 04.11.2011 року було
укладено договір купівлі-продажу
№04-11-11 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Саноіл Торг"
(продавець) та позивачем (покупець).

Як свідчать обставини справи,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Саноіл Торг"
зареєстровано у місті Києві та
здійснює діяльність з оптової торгівлі
продуктами харчування, при цьому
відомості про перебування на момент
здійснення господарських операцій з
позивачем юридичної особи у процесі
провадження у справі про банкрутство,
санації, або у процесі припинення у
Єдиному державному реєстрі відсутні.
Це означає, що товариство наділене
визначеним законом обсягом право- та
дієздатності.

Згідно представленого позивачем
договору купівлі-продажу від 04.11.2011
року №04-11-11, Специфікації №1 від 28.12.2011
року до договору та Специфікації №2 від
29.12.2011 року до договору позивач придбав
у Товариства з обмеженою
відповідальністю "Саноіл Торг" товар -
українську нерафіновану соняшникову
олію в кількості 436,34 т. на суму 4020000,44
грн.

Факт придбання товару підтверджується
актами приймання-передачі №1 від 28.12.2011
року та №2 29.12.2011 року, видатковою
накладною від 28.12.2011 року №РН-0001463,
видатковою накладною від 29.12.2011 року
№РН-0001464.

Оплата за придбаний товар
здійснювалась позивачем у
безготівковій формі шляхом
перерахування коштів на рахунки
контрагента згідно з платіжними
дорученнями від: 26.01.2012 року, 27.01.2012 року,
31.01.2012 року, 01.02.2012 року, 02.02.2012 року,
03.02.2012 року, 02.02.2012 року, 03.02.2012 року,
05.02.2012 року, 14.03.2012 року, 19.03.2012 року,
23.03.2012 року, 23.03.2012 року, 23.03.2012 року,
25.03.2012 року, 03.04.2012 року, 18.04.2012 року.

На підтвердження розрахунків між
сторонами та сплати суми податку на
додану вартість у складі ціни товарів
за вказаними господарськими
операціями позивач отримав від
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Саноіл Торг"
податкові накладні: від 28.12.2011 року №1891
та від 29.12.2011 року №1892.

Згідно умов вищевказаного договору та
специфікацій №1 та №2 до нього місце
приймання-передачі товару - термінал
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Евері", м. Миколаїв,
вул. Громадянська, 117.

В якості обґрунтування фактичного
здійснення господарської діяльності
із Товариством з обмеженою
відповідальністю "Саноіл Торг" позивач
наголошував на тому, що придбаний товар
- нерафіновану соняшникову олію в
кількості 436,34 т, передано комісіонеру
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Югекотоп".

Як свідчать матеріали справи, згідно
договору комісії від 04.11.2011 року №0411О,
додатку №1 від 28.12.2011 року до договору
комісії та додатку №2 від 29.12.2011 року до
договору комісії, укладених між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Арго-Р" (комітент) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Югекотоп"
(комісіонер), останній зобов'язувався
від свого імені та за рахунок комітента
за обумовлену винагороду здійснити
одну чи декілька зовнішньоекономічних
угод по реалізації української
соняшникової нерафінованої олії.

На виконання договору комісії
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Югекотоп" (продавець)
уклало із іноземним контрагентом - Company
"OREXIM LIMITED" (покупець) контракт від 19.12.2011
року №0249/11, відповідно до умов якого
покупець купив 5000 тонн української
нерафінованої соняшникової олії
врожаю 2011 року. Експортна поставка
товару підтверджується
вантажно-митною декларацією від 17.01.2012
року №504000018/2012/000172, а також іншими
супроводжуючими експорт документами
(радіологічні сертифікати, санітарні
сертифікати).

Згідно банківських виписок від 26.01.2012
року, 27.01.2012 року, 31.01.2012 року, 01.02.2012 року,
02.02.2012 року, 03,02.2012 року на рахунок
позивача від Товариства з обмеженою
відповідальністю "Югекотоп"
(Комісіонер) надійшли кошти від продажу
на експорт олії соняшникової
нерафінованої.

07.02.2012 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Югекотоп"
(Комісіонер) надало позивачу звіт
комісіонера перед комітентом по
договору комісії від 04.11.2011 року №0411О.

В ході судового розгляду, твердження
податкового органу про відсутність
документів, що підтверджують
зберігання олії з 28.12.2011 р. та 29.12.2011 р. по
17.01.2012 р., є безпідставними з огляду на
наступне.

Так, позивачем надано копію договору
№СТ-01-о/1108 від 22.08.2011 року про надання
послуг по прийманню, зберіганню та
перевантаженню олії соняшникової, який
укладений між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Югекотоп" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Евері". Згідно умов
договору Товариство з обмеженою
відповідальністю "Евері" прийняло на
себе виконання робіт по прийманню,
зберіганню та
транспортно-експедиційному
обслуговуванню олії соняшникової
нерафінованої. Олія соняшникова
нерафінована зберігалась в терміналі в
резервуарах Товариства з обмеженою
відповідальністю "Евері" за адресою м.
Миколаїв, вул. Громадянська, 117.

Крім того, згідно постанови про
закриття кримінального провадження за
ознаками злочину, передбаченого
частиною 3 статті 212 Кримінального
кодексу України встановлено, що
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Арго-Р" проводились
операції з купівлі нерафінованої
соняшникової олії у Товариства з
обмеженою відповідальністю "Саноіл
Торг", яке в свою чергу придбало її у
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інфініті".
Зберігання вказаних
товарно-матеріальних цінностей
здійснювалось на потужностях
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Евері". Придбана
нерафінована олія реалізована за межі
митної території України відповідно до
договору комісії укладеного з
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Югекотоп". Вивіз
здійснювався судном "EMRE - T" на основі
періодичної митної декларації поданої
відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України №1985 від 25.12.2002 року,
якою затверджено порядок та умови
подання періодичної митної декларації.
Після переміщення
товарно-матеріальних цінностей за межі
митної території України було подано
митну декларацію відповідно до вимог
чинного митного законодавства. Крім
того, у Товариства з обмеженою
відповідальністю "Арго-Р" вилучено
підтверджуючі документи, які свідчать
про проведення
фінансово-господарських операцій з
контрагентами, а отримані з
банківських установ відомості щодо
руху коштів по розрахункових рахунках
контрагентів, підтверджують проведені
взаєморозрахунки.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд зазначає
наступне.

Враховуючи момент виникнення спірних
правовідносин, що передбачає період у
часі охоплюваний здійснюваними
господарськими операціями позивача з
контрагентом, щодо спірних
правовідносин застосовуються
положення Податкового кодексу України
від 02.12.2010 року №2755-VI (надалі -
Податковий кодекс України), Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" №996-XIV
від 16.07.1999 року (надалі - Закон України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні"), а також
підзаконні нормативно-правові акти, що
регулюють відповідні питання, та
відповідні положення Цивільного
кодексу України та Господарського
кодексу України в частині укладення
договорів між суб'єктами
господарювання та виконання
господарських зобов'язань.

Відповідно до статті 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину
встановлена законом, такий правочин
вважається нікчемним (ч. 2 ст. 215 ЦК
України).

В силу статті 228 Цивільного кодексу
України правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Як вже зазначалось судом, податкові
зобов'язання по податку на прибуток та
податку на додану вартість визначено
позивачу у зв'язку з віднесенням до
складу валових витрат коштів,
сплачених контрагенту в оплату за
придбані товари та формуванням за
рахунок сум податку на додану вартість,
сплачених контрагенту позивача у
складі ціни придбаних товарів,
податкового кредиту з податку на
додану вартість. Оскільки за висновком
податкового органу угоди з придбання
товарів є нікчемними, то і формування
валових витрат та податкового кредиту
вчинено позивачем незаконно.

Таким чином, вирішення даної справи
залежить від доведеності тверджень
податкового органу про безтоварність
господарських операцій, що покладено в
основу висновків про нікчемність
правочинів та прийнятих податкових
повідомлень-рішень, які оспорюються в
даній справі.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З приводу визначення позивачем
податкових зобов'язань по податку на
прибуток та податку на додану вартість,
суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Відповідно до частини першої статті 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складенні під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - після її закінчення.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно абзацу 2 пункту 2.1. "Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку", затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995
року за номером 168/704, господарські
операції - це факти підприємницької та
іншої діяльності, що впливають на стан
майна, капіталу, зобов'язань і
фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те,
що будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичне здійснення
господарської операції відсутнє,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені законодавством.
Визначальною ознакою господарської
операції є те, що вона повинна
спричинити реальні зміни майнового
стану платника податків.

Вимога щодо реальної зміни майнового
стану суб'єкта господарювання
кореспондує з положеннями розділів
ІІІ, V Податкового кодексу України,
якими встановлено порядок формування
платниками податків валових витрат та
податкового кредиту з податку на
додану вартість та визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток
підприємств і податком на додану
вартість.

Відповідно до підпункту 134.1.1. пункту 134.1
статті 134 Податкового кодексу України
об'єктом оподаткування податком на
прибуток є прибуток із джерелом
походження з України та за її межами,
який визначається шляхом зменшення
суми доходів звітного періоду,
визначених згідно зі статтями 135-137
цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138-143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно пункту 135.1. статті 135 Податкового
кодексу України доходи, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, включаються до доходів
звітного періоду за датою, визначеною
відповідно до статті 137, на підставі
документів, зазначених у пункті 135.2
цієї статті, та складаються з доходу
від операційної діяльності, який
визначається відповідно до пункту 135.4
цієї статті та інших доходів, які
визначаються відповідно до пункту 135.5
цієї статті, за винятком доходів,
визначених у пункті 135.3 цієї статті та у
статті 136 цього Кодексу. У
відповідності до пункту 135.2. статті 135
Податкового кодексу України доходи
визначаються на підставі первинних
документів, що підтверджують отримання
платником податку доходів,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього кодексу.

Підпунктом 138.1. статті 138 Податкового
кодексу України передбачено, що
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами
138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті; інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Так, згідно підпункту 138.1.1. пункту 138.1.
статті 138 Податкового кодексу України
витрати операційної діяльності
включають собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей
142 і 143 та інших статей цього Кодексу,
які прямо визначають особливості
формування витрат платника податку.

В пункті 138.2 статті 138 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI,
визначено, що витрати, які враховуються
для визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів.

У разі якщо платник податку здійснює
виробництво товарів, виконання робіт,
надання послуг з довготривалим (більше
одного року) технологічним циклом
виробництва за умови, що договорами,
укладеними на виробництво таких
товарів, виконання робіт, надання
послуг, не передбачено поетапної їх
здачі, до витрат звітного податкового
періоду включаються витрати, пов'язані
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг у
цьому періоді.

За правилами пункту 138.5. статті 138
Податкового кодексу України інші
витрати визнаються витратами того
звітного періоду, в якому вони були
здійснені згідно з правилами ведення
бухгалтерського обліку.

В силу підпункту 139.1.9. пункту 139.1. статті
139 Податкового кодексу України не
враховуються при визначенні
оподатковуваного прибутку витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200
Податкового кодексу України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду

В свою чергу, відповідно до підпункту
"а" пункту 198.1 статті 198 розділу V
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 розділу V
Податкового кодексу України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.6 статті 198 розділу V
Податкового кодексу України
передбачено, що до податкового кредиту
не відносяться суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Як вже зазначалось, до складу
податкового кредиту позивач включив
суми податку на додану вартість,
сплачені ним у складі ціни придбаних
товарів, що підтверджується виписаними
контрагентом податковими накладними:
№1891 від 28.12.2011 року, №1892 від 29.12.2011 року.

Надані позивачем для перевірки та суду
зазначені податкові накладні
відповідають вимогам статті 201
Податкового кодексу України,
зауваження щодо її форми та змісту у
акті перевірки відсутні як не висунуті
у ході судового розгляду.

Таким чином, дослідженими в судовому
засіданні первинними документами
підтверджуються факти надання
позивачу товару, оплата його вартості
підтверджується документально,
господарські операції належним чином
відображено у бухгалтерському і
податковому обліку позивача та у
податковій звітності; право на
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість
підтверджується податковими
накладними, що в сукупності
підтверджує фактичне здійснення
позивачем господарських операцій з
придбання товарів у контрагента -
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Саноіл Торг", що
стало підставою для формування
позивачем складу операційних витрат та
податкового кредиту.

За таких обставин, твердження
податкового органу про відсутність
фактів поставок товарів (безтоварність
господарських операцій) у ході
судового розгляду було спростовано.

Суд не приймає до уваги посилання
податкового органу на акт ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва ДПС від
22.03.2013року №788/22-20/37269136 "Про результати
документальної невиїзної позапланової
перевірки Товариства з обмеженою
відповідальністю "Саноіл Торг" із
питань дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинам із
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Інфініті" за період з
21.03.2011 року по 30.09.2012 року", як підставу
для визнання господарських операцій з
позивачем фіктивними, оскільки при
дослідженні факту здійснення
господарських операцій, що були
підставою для формування витрат та
податкового кредиту платника податків,
оцінювати слід відносини
безпосередньо між учасниками тієї
операції, на підставі якої сформовано
дані податкового обліку. Відносини між
учасниками попередніх ланок
постачання товарів не мають
безпосереднього впливу на дослідження
факту реальності господарської
операції, вчиненої між конкретними
контрагентами. В разі наявності у
органу державної податкової служби
інформації щодо порушення окремим
платником податків податкового
законодавства, негативні наслідки
повинні застосовуватися саме щодо цієї
особи.

Крім того, судом встановлено, що
постановою Окружного
адміністративного суду
м. Києва у справі №826/5797/13-а від
22.05.2013 року, що набрала законної сили
10.07.2013 року визнані протиправними дії
ДПІ у Шевченківському районі м. Києва
ДПС під час проведення перевірки та
протиправними висновки акту від 22.03.2013
року №788/22-20/37269136 щодо фактичної
реалізації та постачання товарів
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Саноіл Торг".

Разом з тим, згідно постанови старшого
слідчого з ОВС другого відділу
кримінальних розслідувань СУФГ ГУ
Міндоходів у Рівненській області від
28.03.2014 року закрито кримінальне
провадження, внесене до Єдиного
реєстру досудових розслідувань за
№0000033 від 30.01.2013 року у зв'язку з
відсутністю в діянні службових осіб
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Арго-Р" складу
кримінального правопорушення,
передбаченого частиною 3 статті 212
Кримінального кодексу України. У
вказаній постанові зазначено, що
згідно зібраних в ході досудового
розслідування відомостей не
встановлено обставин, які б свідчили
про фіктивність проведених операцій
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Арго-Р" з купівлі
товарно-матеріальних цінностей у
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Саноіл Торг" зокрема,
а також операцій з реалізації
придбаних товарно-матеріальних
цінностей за межі митної території
України відповідно до договорів
комісії укладених із, зокрема,
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Югекотоп". Крім того,
у Товариства з обмеженою
відповідальністю "Арго-Р" вилучено
підтверджуючі документи, які свідчать
про проведення
фінансово-господарських операцій з
контрагентами, а отримані з
банківських установ відомості щодо
руху коштів по розрахункових рахунках
контрагентів підтверджують проведені
взаєморозрахунки.

На підставі наведеного, доводи
податкового органу про безтоварність
господарських операцій позивача, що є
предметом розгляду у справі, які
спирались на факт кримінального
провадження у відношенні службових
осіб позивача за ознаками кримінальних
правопорушень, передбачених частиною 3
статті 212, частиною 2 статті 205
Кримінального кодексу України,
спростовуються встановленими фактами
у ході судового розгляду.

Суд зазначає, що згідно ст. 67
Конституції України кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

При цьому, нормами Податкового кодексу
України не встановлено обов'язку
покупця сплачувати податок на додану
вартість до бюджету у разі несплати
продавцем товару або іншою особою суми
податку на додану вартість, отриманої
від покупця у складі ціни товару.
Відповідно до положень Податкового
кодексу України сума податку на додану
вартість, включена до ціни товару, є
податковим зобов'язанням продавця
товару і саме продавець товару -
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Саноіл Торг"
зобов'язане сплачувати даний податок
до бюджету.

Статтею 61 Конституції України
встановлено, що юридична
відповідальність має індивідуальний
характер.

А тому, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Арго-Р" не може нести
відповідальність за дії чи
бездіяльність контрагента щодо
невідображення ним сум податків по
господарським операціям та/або
неподання звітності до податкового
органу. Це означає, що не виконання
контрагентом свого зобов'язання щодо
сплати податку до бюджету тягне
відповідальність та негативні
наслідки щодо цієї особи, а тому сама
по собі несплата податку продавцем не
може бути підставою для відмови у праві
для платника податку на податковий
кредит за наявності факту здійснення
господарської операції.

На підставі вищевикладеного висновки
податкового органу про порушення
позивачем вимог п. 44.1 ст. 44 розділу ІІ,
п.п. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2 статті 138, підпункту
139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового
Кодексу України, в результаті чого
занижено податок на прибуток за I
квартал 2012 року у сумі 703500 грн., а також
вимог п. 44.1 ст. 44 розділу І, п.198,1, п.198.3,
п.198.6 ст.198 розділу V Податкового
кодексу України, що призвело до
заниження податку на додану вартість
за грудень 2011 року на загальну суму 670000
грн., є безпідставними.

За наведених обставин позов підлягає
задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Позивачем за подання позовної заяви
сплачено судовий збір у сумі 487,20 грн.
Доказів понесення інших судових витрат
позивач суду не надав.

Таким чином, судові витрати щодо сплати
судового збору у сумі 487,20 грн.
підлягають присудженню з Державного
бюджету на користь позивача.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 -
163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області:

від 07.04.2014 року №, згідно з яким
позивачу визначено податкове
зобов'язання за платежем "Податок на
прибуток" у сумі 1055250,00 грн., з яких: 703500,00
грн. - за основним платежем; 351750,00 грн. -
за штрафними (фінансовими) санкціями;

від 07.04.2014 року №, згідно з яким
позивачу визначено податкове
зобов'язання за платежем "Податок на
додану вартість по вітчизняних
товарах" у сумі 1005000,00 грн., з яких: 670000,00
грн. - за основним платежем; 335000,00 грн. -
за штрафними (фінансовими) санкціями.

Присудити на користь позивача
Товаристваз обмеженою
відповідальністю "Арго-Р" із Державного
бюджету України судовий збір у розмірі
487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20
коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через Рівненський окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня її проголошення, а в разі
проголошення лише вступної та
резолютивної частини постанови або
прийняття постанови у письмовому
провадженні, - протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови.

Суддя Кравчук
Т.О.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 08 грудня 2014 року.