Справа № 2-а-109/09
Суддя: Стратович О. В.
Дата ухвалення: 2014-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Олевський районний суд Житомирської
Справа № 2-а-109/09
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2014 року
м. Олевськ

Суддя Олевського районного суду
Житомирської області Стратович О.В.,
розглянувши письмовому провадженні
адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Управління
праці та соціального захисту населення
Олевської районної державної
адміністрації, Управління пенсійного
фонду України в Олевському районі про
стягнення допомоги громадянам, які
проживають на території
радіоактивного забруднення, стягнення
доплати громадянам, які працюють на
територіях радіоактивного
забруднення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом,
в якому просять суд стягнути з
Управління праці та соціального
захисту населення Олевської районної
державної адміністрації 3922,30 грн.
кожному, допомоги як особам, які
проживають на території
радіоактивного забруднення, та з
Управління пенсійного фонду України в
Олевському районі 16012,80 грн., кожному, як
особам, які працювали на території
радіоактивного забруднення.

Позивачі в судове засідання не
з’явилися, але надали на адресу суду
письмову заяву, в якій просять суд
розглядати справу без їх участі.

Представники відповідачів в судове
засідання не з’явилися, будучи
повідомлені належним чином про дату,
час та місце розгляду справи у
встановленому законом порядку.

Суд, розглянувши матеріали справи,
приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню частково з таких
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачі є постраждалими внаслідок
Чорнобильської катастрофи 4-ї
категорії. Територія, на якій
проживають позивачі, а саме м. Олевськ,
Житомирської області відповідно до
“Переліку населених пунктів,
віднесених до зон радіоактивного
забруднення внаслідок Чорнобильської
катастрофи”, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України №1061 від 23
липня 1991 року – відноситься до зони
посиленого радіоекологічного
контролю, що стверджується копіями
паспорту позивачів, посвідченнями
особи, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи серії В №
056667, серії В №374340, копіями пенсійного
посвідчення №139876, №0114159.

Позивачі отримували щомісячно в
Управлінні праці та соціального
захисту населення Олевської районної
державної адміністрації та Управлінні
пенсійного фонду України в Олевському
районі за період з 01.01.2006 року по 01.02.2009
року компенсацію в розмірі 1,60 грн. та 5,20
грн., тобто отримували виплати в
розмірах, передбачених постановами
Кабінету Міністрів України від 26 липня
1996 року №836, всупереч нормам Закону
України “Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Між сторонами виникли правовідносини,
які регулюються ст. 37 Закону України
“Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”,
відповідно до яких громадянам, які
проживають на територіях
радіоактивного забруднення,
виплачується щомісячна грошова
допомога у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства
та ст. 39 Закону України “Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”, відповідно до яких
громадянам, які працюють на
територіях радіоактивного
забруднення, провадиться доплата в
порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України.

В даному випадку Закон України “Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” визначає
порядок і розміри щомісячної грошової
допомоги.

Виплата грошової допомоги в меншому
розмірі, по постановах КМ України від 26
липня 1996 року № 836 та від 28 травня 2008
року №530 є неправомірною, оскільки
постанови суперечать базовим
положенням Конституції України про
статус закону України як акта вищої
юридичної сили в системі
нормативно-правових актів держави та
самому Закону, який регулює зазначені
відносини.

Крім того, відповідно до Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 1
листопада 1996 року №9 “Про застосування
Конституції України при здійсненні
правосуддя”, судам необхідно виходити
з того, що нормативно-правові акти
будь-якого державного чи іншого органу
(акти Президента України, постанови
Верховної Ради України, постанови і
розпорядження Кабінету Міністрів
України, нормативно-правові акти
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим чи рішення Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, акти
органів місцевого самоврядування,
накази та інструкції міністерств і
відомств, накази керівників
підприємств, установ та організацій
тощо) підлягають оцінці на
відповідність як Конституції, так і
закону.

Якщо при розгляді справи буде
встановлено, що нормативно-правовий
акт, який підлягав застосуванню, не
відповідає чи суперечить законові, суд
зобов'язаний застосувати закон, який
регулює ці правовідносини.

Згідно приписам ст. 9 КАС України, суд
при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов’язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України. Суд
вирішує справи на підставі Конституції
та законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов’язковість
яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. У разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, міжнародному
договору, згода на обов’язковість
якого надана Верховною Радою України,
або іншому правовому акту суд
застосовує правовий акт, який має вищу
юридичну силу.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 13 червня 2007 року №8 “Про
незалежність судової влади”
зазначено, що відповідно до статей 8 та
22 Конституції України не підлягають
застосуванню судами закони та інші
нормативно-правові акти, якими
скасовуються конституційні права і
свободи людини та громадянина, а також
нові закони, які звужують зміст та
обсяг встановлених Конституцією
України і чинними законами прав і
свобод (абз.1 п.19).

Відповідно до положень Конституції
України, найвищою соціальною цінністю
в Україні є людина, її права і свободи
та їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, а їх
утвердження і забезпечення є головним
обов'язком держави (стаття 3), права і
свободи людини є невідчужуваними та
непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг
при прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів не може
бути звужений (стаття 22).

Окрім того, встановлений ч. 2 ст. 95
Конституції України, ч. 1 ст. 40
Бюджетного кодексу перелік
правовідносин, які регулюються Законом
про Державний бюджет України, є
вичерпним, а тому цей закон не може
скасовувати чи змінювати обсяг прав і
обов’язків, пільг, компенсацій і
гарантій, передбачених іншими законами
України, зокрема Законом України “Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”, та не може
будь-яким чином змінювати визначене
іншими законами України правове
регулювання суспільних відносин.

Таким чином відповідачі неправомірно
обмежували позивачів у їх праві на
отримання щомісячної грошової
допомоги у зв’язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства, в розмірах,
зазначених в ст.37 Закону України “Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”, та
отримання доплати громадянам, які
працювали на територіях
радіоактивного забруднення, в
розмірах, зазначених в ст.39 Закону
України “Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”
в порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України, та чим
порушили їх право на соціальний захист.

Як вбачається з адміністративного
позову, позивачі просять про захист
своїх прав на отримання щомісячної
грошової допомоги та доплати, за період
починаючи з 01.01.2006 року по 01.02.2009 року.

Частиною другою ст.99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(у редакції, чинній на час звернення до
суду із вказаним позовом) для звернення
до адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Статтею 162 КАС України передбачено, що у
разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову про
визнання протиправними рішення
суб’єкта владних повноважень чи
окремих його положень, дій чи
бездіяльності.

Керуючись ст.ст.8, 22 Конституції
України, ст.ст.37, 39 Закону України “Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”, ст.ст.10, 11,
71, 86, 99, 100, 122, 128, 159, 162, 163, 167, 186 КАС
України, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 Васильовича, ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення Олевської районної
державної адміністрації, Управління
пенсійного фонду України в Олевському
районі про стягнення допомоги
громадянам, які проживають на
території радіоактивного забруднення,
стягнення доплати громадянам, які
працюють на територіях радіоактивного
забруднення,– задовольнити частково.

Зобов’язати Управління праці та
соціального захисту населення
Олевської районної державної
адміністрації провести перерахунок та
виплату ОСОБА_1 допомоги як особі, яка
проживає на території радіоактивного
забруднення, відповідно до ст.37 Закону
України “Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”,
встановивши її на рівні 30 процентів від
мінімальної заробітної плати,
визначеної законодавством щомісячно,
за період з 01 лютого 2008 року по 01 лютого
2009 року, з урахуванням проведених
виплат.

Зобов’язати Управління праці та
соціального захисту населення
Олевської районної державної
адміністрації провести перерахунок та
виплату ОСОБА_2 допомоги як особі, яка
проживає на території радіоактивного
забруднення, відповідно до ст.37 Закону
України “Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”,
встановивши її на рівні 30 процентів від
мінімальної заробітної плати,
визначеної законодавством щомісячно,
за період з 01 лютого 2008 року по 01 лютого
2009 року, з урахуванням проведених
виплат.

Зобов’язати Управління пенсійного
фонду України в Олевському районі
провести перерахунок та виплату ОСОБА_1
допомоги як особі, яка працювала на
території радіоактивного забруднення,
відповідно до ст.39 Закону України “Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”, у розмірі
1-ї мінімальної заробітної плати
щомісячно, за період з 01 лютого 2008 року
по 01 лютого 2009 року, з урахуванням
проведених виплат.

Зобов’язати Управління пенсійного
фонду України в Олевському районі
провести перерахунок та виплату ОСОБА_2
допомоги як особі, яка працювала на
території радіоактивного забруднення,
відповідно до ст.39 Закону України “Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”, у розмірі
1-ї мінімальної заробітної плати
щомісячно, за період з 01 лютого 2008 року
по 01 лютого 2009 року, з урахуванням
проведених виплат.

В решті позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2
відмовити.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звільнені від сплати
судового збору на підставі п.10 ст. 5
Закону України "Про судовий збір".

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції може бути подана до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Олевський районний суд Житомирської
області протягом десяти днів з дня її
проголошення, а у разі застосування
судом частини третьої ст.160 КАС України,
а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя:

ОСОБА_4