Справа № 804/7164/13-а
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

23 жовтня 2014 рокусправа № 804/7164/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Ясенової Т.І.

суддів: Головко О.В.
Суховарова А.В.

в порядку письмового провадження в м.
Дніпропетровську адміністративну
справу за апеляційною скаргою
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області, яка є
правонаступником Державної податкової
інспекції у Ленінському районі м.
Дніпропетровська Державної податкової
служби, на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 30 серпня 2013
року у справі № 804/7164/13-а за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Гранд Вітан" до
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправними податкових
повідомлень-рішень від 08 травня 2013 року
№ та №,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю „Гранд Вітан" (далі
за текстом - ТОВ „Гранд Вітан")
звернулось до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області (далі за
текстом - ДПІ у Ленінському районі
м.Дніпропетровська), в якому просило
визнати нечинними податкові
повідомлення-рішення від 08.05.2013 року №
та № .

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 30
серпня 2013 року позовні вимоги
задоволено частково. Скасовано
податкове повідомлення-рішення форми
„Р" від 08 травня 2013 року № та
податкове повідомлення-рішення форми
„Р" від 08 травня 2013 року №. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин справи, що
призвело до неправильного вирішення
справи, просить скасувати оскаржувану
постанову та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позову.

В запереченнях на апеляційну скаргу
позивач, посилаючись на її
безпідставність, просить залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
рішення суду першої інстанції без змін,
як законне та обґрунтоване.

На підстав ч.1 ст.196 КАС України, п.2 ч.1
ст.197 КАС України справа розглядається
в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення суду першої
інстанції, доводи апеляційної скарги
та заперечень на неї, правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що на підставі п.п.
20.1.4 п.20.1 ст. 20, п.п.78.1.1 п.78. ст. 78, п. 82.2 ст. 82
Податкового Кодексу України, наказу
ДПІ у Ленінському районі
м.Дніпропетровська від 03.04.2013 року № 297,
ДПІ у Ленінському районі
м.Дніпропетровська проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку ТОВ „Гранд Вітан" з питань
дотримання вимог податкового
законодавства, своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податку на додану вартість по
взаємовідносинам з ПП
„Транс-Атлантіка Сервіс" за липень 2012
року, ТОВ „Феріт Д" за серпень 2012 року,
ТОВ „Шоковіта" за вересень 2012 року.

За результатами проведеної перевірки
складено акт від 15.04.2013 року №1112/227-37989431,
відповідно до висновків якого
позивачем порушено вимоги:

- п. 185.1 ст. 185, п.198.3 ст. 198, п. 198.6 ст. 198 ПК
України у результаті чого встановлено
заниження податку на додану вартість,
що підлягає сплаті до бюджету за липень
2012р. у сумі 3609,33 грн., за серпень 2012р. у
сумі 4950,75 грн., за вересень 2012р. у сумі
2031,66 грн.;

- п.п. 138.1.1 п. 138.1, п.138.2 ст. 138, п.п.139.1.9 п. 139.1
ст. 139 ПК України у результаті чого
встановлено заниження податку на
прибуток, що підлягає сплаті до бюджету
у сумі 11121,34 грн., у тому числі у ІІІ
кварталі 2012р. у сумі 11121,24 грн.

На підставі зазначеного акта перевірки
та з урахуванням заперечень поданих на
цей акт відповідачем прийнято
податкові повідомлення-рішення від
08.05.2013 року:

- № , яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 10591,74 грн. та
нараховано штрафні (фінансові) санкції
у розмірі 2647,93 грн.;

-№ , яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств на 11121,34
грн. та нараховано штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 2780,33 грн.

Фактичною підставою для визначення
позивачеві податкових зобов'язань
стали висновки про відсутність
об'єктів оподаткування у ТОВ „Феріт Д",
ТОВ „Шоковіта", ПП „Транс-Атлантіка
Сервіс" по операціям з продажу товарів
(робіт, послуг) підприємствам-покупцям
у період 2011 - 2012 років, викладені у актах
перевірок зазначених підприємств
податковими органами, а саме: акт від
21.12.2012р. за № 7204/224/3269/32694389 (по ПП
„Транс-Атлантіка Сервіс"), від 21.12.2012р.
за № 7210/224/36441206 (по ТОВ „Феріт Д"), від
21.12.2012р. за № 7206/224/33421689 (по ТОВ
„Шоковіта").

Судом встановлено, що між позивачем та
контрагентами укладено наступні
договори:

- договір поставки від 31.07.2012р. за № 31071
(ПП „Транс-Атлантіка Сервіс");

- договір поставки від 06.09.2012р. за № 06091
(ТОВ „Шоковіта").

На підтвердження виконання умов
зазначених договорів позивачем надано
копіі рахунку на оплату, копії
видаткових та податкових накладних,
банківських виписок, копію договору
перевезення, акти приймання-передачі
виконаних робіт та товарно-транспортні
накладні.

Відповідно до статті 1 Закону України
„Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" від
16.07.1999р. №996- XIV (далі за текстом - Закон
№996-XIV) первинний документ - це документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Відповідно до статті 9 Закону № 996-XIV та
п.п. 2.4 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. за №88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.1995
за №168/704, підставою для
бухгалтерського обліку господарської
операції є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій і повинні мати
такі обов'язкові реквізити: назву
документа; дату і місце складання;
назву підприємства від імені якого
складений документ; зміст та обсяг
господарської операції, одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарських операцій,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Відповідно до статті 13 Закону № 996-XIV
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно до п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового
кодексу України витрати - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником)

У відповідності до п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування є прибуток із джерелом
походження з України та за її межами,
який визначається шляхом зменшення
суми доходів звітного періоду,
визначених згідно зі статтями 135 - 137
цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138 - 143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до п.п.139.1.1 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат витрати,
не пов'язані з провадженням
господарської діяльності.

Отже, до складу валових витрат можуть
бути віднесені витрати, які
безпосередньо пов'язані з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
реалізацією продукції (робіт, послуг).

Згідно до п.185.1 ст.185 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
(податком на додану вартість) є
операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового
кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.
У випадках, передбачених статтею 216
Цивільного кодексу України, платники
податків мають право вносити
відповідні зміни до податкової
звітності у порядку, визначеному
статтею 50 цього Кодексу.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 Податкового
кодексу України датою виникнення
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Пунктом 198.1 ст. 198 Податкового кодексу
України встановлено, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

У відповідності до п. 198.2 ст. 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Для операцій із ввезення на митну
територію України товарів датою
виникнення права на віднесення сум
податку до податкового кредиту є дата
сплати податку за податковими
зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8
статті 187 цього Кодексу, а для операцій
з постачання послуг нерезидентом на
митній території України - дата сплати
(нарахування) податку за податковими
зобов'язаннями, що були включені
отримувачем таких послуг до податкової
декларації попереднього періоду.

Датою виникнення права орендаря
(лізингоотримувача) на збільшення
податкового кредиту для операцій
фінансової оренди (лізингу) є дата
фактичного отримання об'єкта
фінансового лізингу таким орендарем.

Датою виникнення права замовника на
віднесення сум до податкового кредиту
з договорів (контрактів), визначених
довгостроковими відповідно до пункту
187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата
фактичного отримання замовником
результатів робіт (оформлених актами
виконаних робіт) за такими договорами
(контрактами).

Для товарів/послуг, постачання
(придбання) яких контролюється
приладами обліку, факт постачання
(придбання) таких товарів/послуг
засвідчується даними обліку.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку:

- з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;

- з придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Судом першої інстанції було досліджено
первинні документи, встановлено
використання у господарській
діяльності товариства придбаних
товарів та послуг, що призвело до змін в
активах підприємства та його
зобов'язаннях і реально спричинило
зміни майнового стану платника
податків, встановлено дотримання
позивачем вимог законодавства щодо
документального підтвердження сум
податкового кредиту та валових витрат,
перевірено доводи податкового органу.

Судом першої інстанції зроблено
обґрунтований висновок, що надані
позивачем первинні документи,
підтверджують виконання господарських
операцій та мають всі необхідні
реквізити первинного документу
бухгалтерського обліку, обов'язковість
яких встановлена ст. 9 Закону України
„Про бухгалтерський облік та
звітність в Україні", ст. 44 Податкового
кодексу України та п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку №88 від 24.05.1995р.

Крім того, судом першої інстанції вірно
зазначено, що будь-яка неправомірна
діяльність контрагентів (наприклад, їх
„фіктивні" відносини з іншими
контрагентами) не впливають на
результати діяльності позивача і не
можуть бути підставою для притягнення
до відповідальності платника податку,
оскільки згідно ч. 2 ст. 61 Конституції
України, юридична відповідальність
особи має індивідуальний характер.

Враховуючи наведене, оцінивши всі
докази у справі в їх сукупності, судом
першої інстанції було досліджено
співвідношення між документальним
підтвердженням права позивача на
податковий кредит та обставинами
реального здійснення господарських
операцій, за наслідками аналізу якого
суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
реальність господарських операцій та
протиправність оскаржуваних
податкових повідомлень - рішень.

На підставі викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що постанова
суду першої інстанції ухвалена з
дотриманням норм процесуального права,
у відповідності до вимог норм
матеріального права, є законною та
обґрунтованою. Доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду.
Підстави для скасування рішення суду
першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.197, п.1 ч.1 ст.198, ст.ст.200, 205, 206
КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області - залишити
без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 30
серпня 2013 року у справі № 804/7164/13-а -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій,
та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України.

Головуючий:
Т.І. Ясенова

Суддя:
О.В. Головко

Суддя:
А.В. Суховаров