Справа № 2а-10254/09/1570
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2014-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

----------------------
У Х В А Л А

05 грудня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2а-10254/09/1570

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції:
Колесниченко О. В. Одеський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

доповідача, судді - Димерлія О.О.

суддів - Романішина Л.В., Єщенка О.В.

за участю секретаря - Цуцкірідзе М.О.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Релігійної громади Руської
Православної Старообрядницької Церкви
Успіння Пресвятої Богородиці на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 10 вересня
2012 року за адміністративним позовом
Релігійної громади Руської
Православної Старообрядницької Церкви
Успіння Пресвятої Богородиці до
Регіонального відділення Фонду
державного майна України в Одеській
області, треті особи Управління у
справах національностей та релігій
Одеської обласної державної
адміністрації, відкрите акціонерне
товариство «Балтське автотранспортне
підприємство 15117» про визнання дій
неправомірними, визнання частково
нечинним наказу,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2005 року Релігійна громада
Руської Православної
Старообрядницької Церкви Успіння
Пресвятої Богородиці звернулася до
суду з позовом до Регіонального
відділення Фонду державного майна
України в Одеській області в якому, з
урахуванням поданого 27 листопада 2009
року уточнення позовних вимог, просила:

- визнати неправомірними дії
Регіонального відділення Фонду
державного майна України в Одеській
області щодо включення до складу
цілісного майнового комплексу та
передачі до статутного фонду ВАТ
«Балтське автотранспортне
підприємство 15117» колишнього
молитовного дому Старообрядницької
Церкви, зазначеного в приватизаційних
документах, як будівля клубу;

- визнати частково нечинним наказ №922
Регіонального відділення Фонду
державного майна України в Одеській
області від 28.06.1996р. «Про створення
відкритого акціонерного товариства
«Балтське автотранспортне
підприємство 15117», зокрема:

п.3 про затвердження акту оцінки
вартості цілісного майнового
комплексу Балтського АТП 15117;

п.5 про затвердження статуту відкритого
акціонерного товариства «Балтське АТП
15117», в частині включення будівлі,
зазначеної як будівля клубу, до акту
оцінки вартості цілісного майнового
комплексу Балтського АТП 15117 від
28.06.1996р. та до складу статутного фонду
відкритого акціонерного товариства
«Балтське АТП 15117».

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що оскаржуваним наказом,
серед іншого, ДП «Балтське АТП 15117»
перетворено у ВАТ «Балтське АТП 15117» та
затверджено акт оцінки вартості
цілісного майнового комплексу
підприємства, до якого, окрім іншого
майна, що підлягало передачі до
статутного фонду ВАТ «Балтське АТП
15117», була включена будівля колишнього
молитовного дому Старообрядницької
Церкви, яка на той час відповідно до
даних інвентаризації майна, була
зазначена як будівля клубу. Позивач
вважає, що на підставі ст.7 Закону
України «Про приватизацію державного
майна» відповідач в процесі
приватизації Балтського АТП,
здійснюючи повноваження власника
державного майна, повинен був
направити відповідні запити до
виконавчих органів місцевої влади та
достовірно встановити чи є серед
об'єктів, що приватизуються, культове
майно. В результаті неправомірних дії
Регіонального відділення Фонду
державного майна України в Одеській
області молитовний дім
Старообрядницької Церкви було
передано в якості будівлі клубу у
власність ВАТ «Балтське АТП 15117», чим
порушено майнові права позивача щодо
повернення у власність
Старообрядницької Церкви належного
йому раніше і незаконно вилученого
майна.

За наслідками розгляду
адміністративного позову Одеським
окружним адміністративним судом 10
вересня 2012 року ухвалено постанову про
відмову в задоволенні позову
Релігійної громади Руської
Православної Старообрядницької Церкви
Успіння Пресвятої Богородиці.

Приймаючи означене рішення, Одеський
окружний адміністративний суд дійшов
висновку, що обов'язок щодо передачі
культових будівель або майна у
власність чи безоплатне користування
релігійним громадам покладено на
місцеві органи державної влади, в той
час як Фонд державного майна України та
його регіональні відділення не
наділені повноваженнями щодо
винесення рішень про повернення
культових будівель релігійним
організаціям. На час винесення
оскаржуваного наказу виконавчим
комітетом Балтської районної ради у
визначеному законодавством порядку
рішення про передачу позивачу спірної
будівлі не приймалось, а також на
момент приватизації і до теперішнього
часу відсутній будь-який акт іншого
компетентного органу державної влади,
який би визначав статус спірної
будівлі як культової або вирішував
питання про її передачу релігійній
громаді. Суд не взяв до уваги посилання
позивача на Наказ Фонду державного
майна України №602 від 29.05.1996р,
відповідно до якого заборонено
включення до статутних капіталів
акціонерних товариств, які знаходяться
в процесі корпоратизації та
приватизації, культових та некультових
споруд, які належали релігійним
організаціям, з посиланням на те, що
зазначений нормативно-правовий акт не
зареєстрований Міністерством юстиції
України.

В апеляційній скарзі Релігійна громада
Руської Православної
Старообрядницької Церкви Успіння
Пресвятої Богородиці, посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, порушення
норм матеріального та процесуального
права, неправильність та неповноту
дослідження доказів, просить суд
скасувати оскаржувану постанову та
постановити нову - про задоволення
позову у повному обсязі.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що під
час розгляду справи судом не враховано,
що Фонду державного майна України
державою надано широке коло
повноважень щодо отримання інформації
про кожний об'єкт, що приватизується, в
тому числі й з метою виявлення
культових та не культових будівель,
однак такі повноваження відповідачем
при проведенні приватизації та виданні
оскаржуваного наказу використано не
було. Відповідачем проігноровано
вимоги наказу Голови Фонду Державного
майна України №602 від 29.05.1996р. про
заборону включення до статутних фондів
акціонерних товариств, які знаходяться
в процесі корпоратизації та
приватизації, культових та не
культових споруд, які належали
релігійним організаціям. Відповідачем
не було здійснено жодної спроби
визначити статус майна з метою
перевірки даних балансу підприємства,
що приватизується.

Суд апеляційної інстанції заслухав
суддю-доповідача, розглянув та
обговорив доводи апеляційної скарги,
перевірив матеріали справи та дійшов
висновку, що апеляційна не підлягає
задоволенню.

Перевіряючи повноту з'ясування судом
першої інстанції обставин справи та
правильність застосування правових
норм, апеляційний суд звертає увагу на
таке.

Судом встановлено, що Старообрядницька
Введенська Церква, відповідно до
оціночного акту на домоволодіння від
18.04.1947р. та від 10.09.1949р., оціночного акту
на будівлі, споруди, внутрішньо дворові
садибні споруди, генплану від 07.04.1947р.
та від 10.09.1949р., мала в своєму
користуванні церковну будівлю, що
розташована по вул. Калініна, м.Балта.

В 1950 році рішенням Балтського
совнаркому спірна будівля була
передана Балтському МТС під клуб.

Рішенням Балтської райради №273 від
26.09.1980р. все майно колишньої МТС (в тому
числі і адміністративна будівля) було
передано Кодимському АТП для
розміщення Балтської пасажирської
автоколони.

28 грудня 1986 року наказом Одеського
обласного управління пасажирських
перевезень №90 Балтська автоколона
перетворена на Балтське державне АТП
15117 з правом юридичної особи з
передачею на баланс за плату всього
майна колишньої МТС.

21 липня 1995 року, на підставі наказу
Одеського регіонального відділу
державного майна №1037, проведено
інвентаризацію та оцінку вартості
майна Балтської АТП, а тому числі й
приміщення молитовного дому.

28 червня 1996 року, у відповідності до
ст.23 Закону України «Про приватизацію
невеликих державних підприємств (малу
приватизацію)», Указу Президента
України від 26.11.1994р. №699 «Про заходи
щодо забезпечення прав громадян на
використання приватизаційних майнових
сертифікатів», Указу Президента
України від 19.03.1996р. №194/96 «Про завдання
та особливості приватизації
державного майна у 1996 році» та наказу
Фонду Державного майна України від
06.06.1996р. №644, Регіональним відділенням
Фонду державного майна України в
Одеській області був виданий наказ №922
«Про створення відкритого
акціонерного товариства Балтське АТП
15117».

Пунктом 3 вказаного наказу затверджено
акт оцінки вартості цілісного
майнового комплексу Балтського АТП 15117,
а пунктом 5 - затверджено статут
відкритого акціонерного товариства
«Балтське АТП 15117», в якому, серед
іншого, включено будівлю, зазначену як
будівля клубу, до акту оцінки вартості
цілісного майнового комплексу
Балтського АТП 15117 від 28.06.1996р. та до
складу статутного фонду відкритого
акціонерного товариства «Балтське АТП
15117».

Відповідно до акту оцінки майна
цілісного майнового підприємства ВАТ
«Балтське АТП 15117» вартість клубу, яка
була включена до статутного фонду ВАТ,
становила 70052,9 тис. Крб (0,73% статутного
фонду ВАТ).

Відмовляючи в задоволенні позову
Релігійної громади Руської
Православної Старообрядницької Церкви
Успіння Пресвятої Богородиці суд
першої інстанції дійшов висновку, що
при включенні до складу цілісного
майнового комплексу та передачі до
статутного фонду ВАТ «Балтське
автотранспортне підприємство 15117»
колишнього молитовного дому
Старообрядницької Церкви, зазначеного
в приватизаційних документах, як
будівля клубу, та при виданні наказу
№922 від 28.06.1996р. «Про створення
відкритого акціонерного товариства
«Балтське автотранспортне
підприємство 15117» Регіональним
відділенням Фонду державного майна
України в Одеській області не було
порушено прав позивача, оскільки на час
здійснення приватизації не було
відповідного рішення місцевих органів
виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування про
повернення спірної будівлі у власність
позивача.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт зазначає, що на час
винесення оскаржуваного наказу спірна
будівля мала статус культової споруди
та у відповідності до ст.17 Закону
України «Про свободу совісті та
релігійні організації», Указу
Президента України від 04.03.1992р. №125/92
«Про заходи щодо повернення релігійним
організаціям культового майна»,
Розпорядження Президента України від
22.06.1994р. №53/94-рп «Про повернення
релігійним організаціям культового
майна», Наказу Фонду державного майна
України №602 від 29.05.1996р «Щодо виконання
доручення Президента України за
результатами зустрічі Президента
України з керівниками релігійних
організацій 15 березня 1996 року в частині
заборони приватизації культових та
некультових споруд, які належали
релігійним організаціям» підлягала
поверненню у власність Релігійні
Громаді та не могла бути включена до
статутного капіталу акціонерного
товариства.

Колегія суддів критично ставиться до
таких тверджень апелянта з огляду на
наступне.

Дійсно, статтею 17 Закону України «Про
свободу совісті та релігійні
організації» передбачено, що релігійні
організації мають право
використовувати для своїх потреб
будівлі і майно, що надаються їм на
договірних засадах державними,
громадськими організаціями або
громадянами. Культові будівлі і майно,
які становлять державну власність,
передаються організаціями, на балансі
яких вони знаходяться, у безоплатне
користування або повертаються у
власність релігійних організацій
безоплатно за рішеннями обласних,
Київської та Севастопольської міських
державних адміністрацій, а в
Республіці Крим - Уряду Республіки
Крим.

Пунктом 3 Указу Президента України від
04.03.1992р. №125/92 «Про заходи щодо
повернення релігійним організаціям
культового майна» постановлено Раді
Міністрів Кримської АРСР, виконавчим
комітетам обласних, Київської та
Севастопольської міських Рад народних
депутатів протягом 1992-1993 років
здійснити передачу релігійним
громадам у власність чи безоплатне
користування культових будівель, що
використовуються не за призначенням.

Розпорядженням Президента України від
22.06.1994р. №53/94-рп «Про повернення
релігійним організаціям культового
майна», прийнятим на виконання статті 17
Закону України «Про свободу совісті та
релігійні організації», зобов'язано
місцеві органи державної виконавчої
влади забезпечити до 1 грудня 1997 року
передачу у безоплатне користування або
повернення безоплатно у власність
релігійних організацій культових
будівель і майна, які перебувають у
державній власності та
використовуються не за призначенням.

Пунктом 6 Постанови Верховної Ради
України «Про порядок введення в дію
Закону України «Про свободу совісті та
релігійні організації» постановлено
Кабінету Міністрів України, Уряду
Республіки Крим, обласним, Київській та
Севастопольській міським державним
адміністраціям забезпечити відповідно
до Закону України «Про свободу совісті
та релігійні організації» повернення у
власність чи передачу у безоплатне
користування релігійним громадам
культових будівель і майна з
урахуванням: прав релігійних громад,
яким належали ці будівлі і майно на
момент їх переходу у власність держави;
прав релігійних громад, які
користуються цими будівлями і майном у
встановленому законом порядку;
вкладення коштів релігійними
громадами у спорядження,
переобладнання культової будівлі і
тривалості користування нею; наявності
у даному населеному пункті (місцевості)
інших культових будівель та їх
використання релігійними громадами
відповідних віровизнань.

Аналізуючи вказані норми колегія
суддів приходить до висновку, що
зазначеними вище нормативними актами
обов'язок щодо передачі культових
будівель або майна у власність чи
безоплатне користування релігійним
громадам був покладений на місцеві
органи державної влади. Однак, ні суду
першої, а ні суду апеляційної інстанції
Релігійною громадою Руської
Православної Старообрядницької Церкви
Успіння Пресвятої Богородиці не надано
відповідного рішення місцевих органів
державної влади про передачу спірної
будівлі позивачу, що свідчить про те, що
на момент приватизації і до
теперішнього часу відсутній будь-який
акт компетентного органу державної
влади, який би визначав статус спірної
будівлі як культової або вирішував
питання про її передачу релігійній
громаді.

В матеріалах справи відсутні докази
звернення Релігійної громади до
виконавчого комітету Балтської
міської ради з клопотанням про
повернення будівлі в порядку ст.17
Закону України «Про свободу совісті та
релігійні організації» або оскарження
рішення про відмову у передачі будівлі,
а також докази щодо звернення в
офіційному порядку позивача до
Балтського АТП з вимогою про
повернення будівлі.

Як правильно зазначив суд першої
інстанції, Фонд Державного Майна
України та його регіональні відділення
не наділені повноваженнями щодо
винесення рішень про повернення
культових будівель релігійним
організаціям. Сама ж по собі наявність
введеного в дію в 1991 році Закону
України «Про свободу совісті та
релігійні організації» не свідчить
про те, що Регіональне відділення Фонду
державного майна України по Одеській
області зобов'язане було не включати
спірну будівлю до акту інвентаризації.

З матеріалів справи вбачається, що в
період підготовки та проведення
приватизації у 1996 році Балтського
автотранспортного підприємства
Регіональне відділення Фонду
державного майна України в Одеській
області неодноразово здійснювало
публікації в центральній та місцевій
пресі інформації щодо приватизації
вказаного підприємства з метою
інформування, прозорості приватизації
та для повідомлення зацікавлених
сторін для вирішення будь-яких спірних
питань. Однак, у період прийняття
рішення щодо інвентаризації
державного майна, визначення вартості
статутного фонду акціонерного
товариства, затвердження акту оцінки
та плану приватизації підприємства до
органу приватизації не надходило
жодної заяви чи повідомлення щодо
спірного майна, в тому й числі
інформації про належність будівлі
клубу до культових споруд.

Більше того, з наявної в матеріалах
справи довідки відділу культури та
туризму Балтської районної державної
адміністрації Одеської області від 19
липня 2012 року №01-15/165 вбачається, що
будівля клубу ВАТ «Балтське АТП-15117» на
момент приватизації (1995-1996р.р.) у
встановленому законодавством порядку
під охорону держави як об'єкт
культурної спадщини не приймалася та
на неї не розповсюджується статус
культової споруди.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що під час розгляду
справи судом першої інстанції не
надано відповідної правової оцінки
наказу Фонду державного майна України
№602 від 29.05.1996р «Щодо виконання
доручення Президента України за
результатами зустрічі Президента
України з керівниками релігійних
організацій 15 березня 1996 року в частині
заборони приватизації культових та
некультових споруд, які належали
релігійним організаціям», яким
заборонено включення до статутних
фондів акціонерних товариств, які
знаходяться в процесі корпоратизації
та приватизації, культових та не
культових споруд, які належали
релігійним організаціям; в разі
включення культових та не культових
споруд, які належали релігійним
організаціям, в статутний фонд
акціонерних товариств, які знаходяться
в процесі корпоратизації та
приватизації, вжити заходів щодо їх
вилучення.

Колегія суддів критично ставиться до
таких тверджень апелянта, оскільки
погоджується з висновком Одеського
окружного адміністративного суду, що
встановлені наказом Фонду державного
майна України №602 від 29.05.1996р. положення
не можуть братися до уваги та суд не
може посилатися на них як на норми
Закону, так як зазначений наказ не
зареєстрований Міністерством юстиції
України, тоді як пунктом 1 Указу
Президента від 03.10.1992р. №493/92 «Про
державну реєстрацію
нормативно-правових актів міністерств
та інших органів виконавчої влади»
було установлено, що з 1 січня 1993 року
нормативно-правові акти, які видаються
міністерствами, іншими органами
виконавчої влади, органами
господарського управління та контролю
і які зачіпають права, свободи й
законні інтереси громадян або мають
міжвідомчий характер, підлягають
державній реєстрації.

На момент здійснення приватизації
Балтського АТП 15117 діяло Положення про
інвентаризацію майна державних
підприємств, що приватизуються
(корпоратизуються), а також майна
державних підприємств та організацій,
яке передається в оренду (повертається
після закінчення строку дії договору
оренди або його розірвання),
затверджене Постановою Кабінету
Міністрів України від 2 березня 1993 року
N158.

Пунктом 3 цього Положення передбачено,
що інвентаризації підлягає все майно
державних підприємств, що
приватизуються (корпоратизуються), а
також майно державних підприємств та
організацій, яке передається в оренду
(повертається після закінчення строку
дії договору оренди або його
розірвання), чи їх окремих структурних
підрозділів, включаючи об'єкти
невиробничого призначення, діючі
об'єкти, об'єкти та предмети, що
передані у прокат, оренду або
перебувають на реконструкції,
модернізації, консервації, у ремонті,
запасі або резерві незалежно від
технічного стану, а також зараховані чи
не зараховані з різних причин на
баланс. Головною метою інвентаризації
є визначення фактичної наявності й
стану майна з даними бухгалтерського
обліку, врегулювання
інвентаризаційних різниць та
відображення результатів
інвентаризації у передаточному
балансі.

Посилання апелянта на невиконання
Регіональним відділенням Фонду
державного майна України в Одеській
області вимог вказаного Положення
судова колегія знаходить
необґрунтованими, оскільки останнім не
вказано, у чому конкретно виразилось
невиконання чи порушення відповідачем
норм такого Положення. Підстав для
виключення з акту інвентаризації
будівлі, на яку претендує позивач, у
відповідача не було, так як в 1950 році
рішенням Балтського сов наркому
будівля була передана Балтському МТС
під клуб. Рішенням Балтської райради
№273 від 26.09.1980р. все майно бувшої МТС
було передано Кодимському АТП для
розміщення Балтської пасажирської
автоколони; 28.12.1986р. Балтська
автоколона перетворена на Балтське
державне АТП 15117 з правом юридичної
особи з передачею на баланс за плату
всього майна бувшої МТС. На підставі
наказу Регіонального відділення №1037
від 21.07.1995р. була вже проведена
інвентаризація і оцінка вартості майна
Балтської АТП.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції
не може погодитися з твердженнями
апелянта, що при здійсненні
приватизації майна Балтського АТП 15117
Регіональне відділення Фонду
державного майна України в Одеській
області зобов'язане було добувати
інформацію про кожний об'єкт, що
приватизується, та визначати статус
такого майна, оскільки а ні Законом
України «Про приватизацію майна
державних підприємств», а ні жодним
іншим нормативно-правовим актом не
передбачено такого обов'язку
відповідача. Спірна будівля не
відноситься до об'єктів, які не
підлягають приватизації, визначених
частиною 2 статті 5 вказаного Закону, а
також у відповідача не було підстав,
передбачених частиною 3 статті 12 Закону
України «Про приватизацію майна
державних підприємств», для відмови у
проведенні приватизації майна
Балтського АТП.

На підставі всього вищевикладеного та
враховуючи, що на момент винесення
Регіональним відділенням Фонду
Державного майна України в Одеській
області оскаржуваного наказу №922 від
28.06.1996р. «Про створення відкритого
акціонерного товариства «Балтське
автотранспортне підприємство 15117», як і
в теперішній час, відсутнє рішення
органу місцевого самоврядування про
передачу спірної будівлі, яка була
зазначена в приватизаційних
документах як будівля клубу,
Релігійній організації або будь-яке
інше рішення компетентного органу
державної влади щодо визначення
зазначеної будівлі по вул.Калініна,
м.Балта, як культової споруди та
передачу її Релігійній Громаді,
колегія суддів погоджується з Одеським
окружним адміністративним судом, що у
Фонду державного майна України не було
підстав не включати спірну будівлю до
акту оцінки вартості цілісного
майнового комплексу Балтського АТП 15117
від 28.06.1996р. та до складу статутного
фонду відкритого акціонерного
товариства «Балтське АТП 15117».

Питання щодо витребування майна з
чужого незаконного володіння може бути
розглянуте, у разі звернення позивача з
такою позовною заявою, в порядку,
визначеному Господарським
процесуальним кодексом України.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для задоволення вимог апеляційної
скарги та скасування постанови суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції не вбачає.

При розгляді справи судом першої
інстанції правильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
вірно встановлено фактичні обставини
справи та дана відповідна правова
оцінка.

В силу ст.200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 185, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, апеляційний суд

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Релігійної громади
Руської Православної
Старообрядницької Церкви Успіння
Пресвятої Богородиці залишити без
задоволення, а постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 10
вересня 2012 року за адміністративним
позовом Релігійної громади Руської
Православної Старообрядницької Церкви
Успіння Пресвятої Богородиці до
Регіонального відділення Фонду
державного майна України в Одеській
області про визнання дій
неправомірними, визнання частково
нечинним наказу - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
негайно після її проголошення та може
бути оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України на
протязі двадцяти днів.

Суддя-доповідач:
Димерлій О.О.

Судді:
Романішин В.Л.

Єщенко О.В.