Справа № 2а-4109/11/1370
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року Справа №
73124/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Онишкевича Т.В.,

суддів
Дяковича В.П., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судових засідань
Гелецького П.В.,

представника позивача
ОСОБА_2,

представника відповідача
Павлюк Б.З.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові апеляційну скаргу
державної податкової інспекції у
Личаківському районі м. Львова на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 20 липня 2011
року у справі за фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 до державної
податкової інспекції у Личаківському
районі м. Львова про скасування
податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2011 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - ФОП)
звернувся до суду з адміністративним
позовом, у якому просив визнати
незаконними та скасувати податкові
повідомлення-рішення державної
податкової інспекції у Личаківському
районі м. Львова (далі - ДПІ):

№ /0/27389 від 09.11.2010 року, №
/1/32932 від 31.12.2010 року про
визначення податкового зобов'язання
податку з доходів фізичних осіб у
розмірі 7110,45 грн. за основним платежем;

№ /0/27385 від 09.11.2010 року, №
/1/32930 від 31.12.2010 року про
визначення зобов'язання із сплати
збору за забруднення навколишнього
природного середовища у розмірі 3060 грн.
за штрафними (фінансовими) санкціями;

№ /6856 від 25.03.2011 року про
визначення зобов'язання із сплати
збору за забруднення навколишнього
природного середовища у розмірі 1530 грн.
за штрафними (фінансовими) санкціями;

№ /0/27386 від 09.11.2010 року, №
/1/32931 від 31.12.2010 року про
визначення суми податкового
зобов'язання з податку з власників
транспортних засобів у розмірі 815,75
грн.;

№ /6858 від 25.03.2011 року про
визначення податкового зобов'язання з
податку з власників транспортних
засобів у розмірі 163 грн. за основним
платежем,

а також рішення № /0/27379 від 09.11.2010
року, № 000053200/1/32943 від 31.12.2010 року про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 802715,96 грн. за
порушення ст.ст. 7, 16 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про систему
валютного регулювання та валютного
контролю» (далі - Декрет №15-93) та п. 2.6
Положення про валютний контроль,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 08.02.2000
року № 49 (далі - Положення № 49).

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 20 липня 2011
року у справі № 2а-4109/11/1370 позов було
задоволено.

У поданій апеляційній скарзі ДПІ
просила зазначене судове рішення
скасувати і ухвалити нове про відмову у
задоволенні позову ФОП у повному
обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим,
що ДПІ було проведено документальну
планову перевірку
фінансово-господарської діяльності з
питань дотримання ФОП вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2007 року по
30.06.2010 року. За результатами перевірки
складено акт від 02.11.2010 року №
563/17-2/22389381, на підставі якого винесено
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення.

Під час перевірки встановлено, що ФОП
здійснив імпорт дитячих прогулянкових
візочків у фірм «Р.Р.Н. ТАКО» (Польща),
«P.P.H.ADAMEX» (Польща), «Ргzеdsiebiorstwo
Produkcyino-Handlowe «Anmar» (Польща), «Przedsiebiorstwo
produkcyjno-uslugowo-handlowe «Roan» (Польща), «Kajtex Janeczek
Spolka Jawna» (Польща) відповідно до
вантажно-митних декларацій (далі - ВМД),
що перелічені у акті перевірки.
Розрахунки за імпортований товар
здійснено готівкою, що підтверджено
рахунками-фактурами.

Таким чином, на переконання апелянта,
позивачем порушено ст. 7 Декрету №15-93,
оскільки якщо у розрахунках між
резидентами і нерезидентами в межах
торговельного обороту
використовується як засіб платежу
іноземна валюта, то такі розрахунки
здійснюються лише через уповноважені
банки.

На підставі ст. 16 Декрету № 15-93 та п.2.6.
Положення № 49 здійснення розрахунків
між резидентами і нерезидентами в
межах торговельного обороту без участі
уповноваженого банку або здійснення
розрахунків між резидентами і
нерезидентами в межах торговельного
обороту у валюті України без одержання
індивідуальної ліцензії НБУ тягне за
собою накладення штрафу на резидента в
розмірі, еквівалентному сумі валютних
цінностей, що використовувалися при
розрахунках, перерахованій у валюту
України за обмінним курсом
Національного банку України на день
здійснення таких операцій (при
розрахунках у валюті України - на суму
таких розрахунків).

Проведення розрахунків готівкою
позивач не спростував.

Згідно з даними АІС «Митниця» (Угода
про інформаційне співробітництво між
Державним митним комітетом України та
Головною податковою адміністрацією
України від 01.12.1995р., Протокол від
30.12.2005р. №11 до цієї Угоди, передача
даних з електронних копій ВМД,
оформлених при проведенні
експортно-імпортних операцій
суб'єктами зовнішньо-економічної
діяльності України та фізичними
особами, відбувається на центральному
рівні, а саме, всі дані Державна митна
служба України передає Державній
податковій адміністрації України) та
наданих до перевірки ВМД ФОП за період
з липня 2007 року по червень 2010 року
імпортовано на митну територію України
товарно-матеріальних цінностей в
кількості 3779 штук на загальну суму
1076906,33 грн., з яких за 2008р. - 110007,80 грн., за
2009р. - 569501,18 грн., за І півріччя 2010 р. -
397397,35 грн.

Окрім того, апелянт наполягає на тому,
що позивачем за період 2009 року - І
півріччя 2010 року не у повному обсязі
відображено у книгу обліку доходів і
витрат виручку від реалізації товару,
що призвело до заниження валових
доходів в звітах платника єдиного
податку, а саме у 2009 році в сумі 340 000,00
грн. за гуртову реалізацію візочків в
кількості 680 штук та у І півріччі 2010 р. в
сумі 499 100,00 грн. за гуртову реалізацію
візочків в кількості 713 штук, а також не
відображено у книгу обліку доходів і
витрат суму виручки від наданих
транспортних послуг суб'єктам
підприємницької діяльності - фізичним
особам на загальну суму 11500,00 грн. (акти
виконаних робіт додаються).

Враховуючи наведене у І півріччі 2010 р.
ФОП було досягнуто обсяг виручки від
реалізованої продукції та наданих
послуг в сумі 585 998,00 грн., яка перевищує
500000 грн., що призвело до порушення ст. 1
Указу Президента України від 03.07.1998
року №727/98 «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» (далі
- Указ №727/98).

Згідно із ст. 5 Указу № 727/98 з наступного
кварталу ФОП мав перейти на загальну
систему оподаткування зі сплатою
податку з доходів фізичних осіб за
правилами встановленими IV розділом
Декрету Кабінету Міністрів України від
26.12.92р. №13-92 «Про прибутковий податок з
громадян» (далі - Декрет №13-92), однак в
ДПІ заява для нарахування авансових
платежів по податку з доходів фізичних
осіб від зайняття підприємницькою
діяльність позивачем не подавалась.

Статтею 2 Указу № 727/98 передбачено, що до
складу сукупного оподатковуваного
доходу за підсумками звітного року
такого платника не включаються доходи,
що обкладаються єдиним податком.
Водночас за обсяги виручки, які
одержано з порушенням вимог Указу №727/98
(перевищення понад 500000 грн.) єдиний
податок сплачуватись не може.
Враховуючи зазначене, суми перевищення
понад 500000 повинні оподатковуватись
окремо, згідно з нормами чинного
податкового законодавства.

Таким чином, на переконання апелянта,
ФОП порушив ст. 1 Указу № 727/98 і
відповідно до пп. 4.2.8. п. 4.2. ст. 4, пп. 8.1.3.
п. 8.1. ст. 8 та ст. 18 і ст. 19 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
(далі - Закон № 889-IV) зобов'язаний
включити суму перевищення до складу
загального оподатковуваного доходу та
сплатити з неї податок.

Відповідно ст. 13, ст. 14, розділу IV
Декрету № 13-92 та Інструкції про
оподаткування доходів осіб від
зайняття підприємницькою діяльністю,
зареєстрованою в Міністерстві Юстиції
України від 09.06.93 № 64, загальним
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий дохід, тобто різниця
між валовим доходом і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаних з одержанням
доходу.

Відповідно до п. 14.4 ст. 14 Декрету № 13-92
громадяни, які займаються
підприємницькою діяльністю, надають
податковому органу декларації за
наслідками кожного звітного кварталу,
а також звітного року у строки,
визначені законом, однак підприємець
не подав декларацію про доходи за І
півріччя 2010 року, чим порушив п.14.4 ст. 14
Декрету № 13-92.

Якщо суб'єкт підприємницької
діяльності, який обрав спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності, отримує доходи за умов,
відмінних ніж встановленою Указом №
727/98, то сума такого перевищення
підлягає оподаткуванню у порядку,
встановленому розділом IV Декрету №13-92.

Сума перевищення, відповідно до даних
перевірки ФОП у І півріччі 2010 р. склала
85998,00 грн., витрати складають - 38595,00 грн.,
сума чистого доходу становить 47403,00 грн.
Відтак позивачу нараховано податок з
доходів фізичних осіб від зайняття
підприємницької діяльності за І
півріччя 2010 року в сумі 7110,45 грн.

Щодо нарахування та своєчасності
сплати до бюджету податку з власників
транспортних засобів апелянт зазначає
таке.

У відповідності до ст. 1 Закону України
«Про податок з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів» (далі - Закон № 1963-ХІІ)
платниками податку з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів є
підприємства, установи та організації,
які є юридичними особами, іноземні
юридичні особи, а також громадяни
України, іноземні громадяни та особи
без громадянства, які мають
зареєстровані в Україні згідно з
чинним законодавством власні
транспортні засоби, які відповідно до
ст.2 цього Закону є об'єктами
оподаткування.

Сума податку з власників транспортних
засобів, яку необхідно сплатити ФОП за
власні автомобілі в рік становить 2280,60
грн., оскільки у його власності є
Mercedes-Benz (25.11.2008) з об'ємом двигуна 6374 см3
(сума податку 956,10 грн.), MAN (08.06.2006) з
об'ємом двигуна 4580 см3 (сума податку 687
грн.), DAIMLER CHRYSLER (22.07.2008) з об'ємом двигуна
4249 см3 (сума податку 637,35 грн.).

У відповідності до ст. 5 Закону № 1963-ХІІ
податок з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів сплачується фізичними
особами перед реєстрацією,
перереєстрацією транспортних засобів,
а також перед технічним оглядом
транспортних засобів щорічно або один
раз за два роки, але не пізніше першого
півріччя року, в якому провадиться
технічний огляд.

ФОП представлено до перевірки
квитанцій про сплату податку з
власників транспортних засобів на суму
5924,15 грн. 22.11.2008 року квитанція № 10328.1609
на суму 160,00 грн.; 29.09.2009 року квитанція №
0109 на суму 956,10 грн., 23.09.2010 року
квитанція № 9691.1793.4 на суму 956,10 грн.,
12.06.2008 року квитанція № 0597 на суму 645,00
грн., 29.09.2009 року квитанція №0107 на суму
637,35 грн., 23.09.2010 року квитанція №9691.1793.5
на суму 637,35 грн., 06.06.2007 року квитанція №
0785 на суму 687,00 грн., 03.07.2008 року
квитанція № 0026 на суму 43,00 грн., 21.11.2009
року квитанція № 0237 на суму 687,00 грн.,
22.09.2010 року квитанція № 9691.1661 на суму
515,25 грн.

При цьому перевіркою було встановлено
сплату до бюджету податку з власників
транспортних засобів та інших машин і
механізмів за вантажний автомобіль MAN
не у повному обсязі на загальну суму
815,75 грн., а саме: за 2008 рік на суму 644,00
грн., за 2010 рік на суму 171,75 грн., чим
порушено ст.ст. 5, 6 Закону № 1963-ХІІ.

Щодо питань подання звітності,
нарахування та своєчасності сплати до
бюджету збору за забруднення
навколишнього середовища апелянт
наголошує на тому, що відповідно до
вимог постанови Кабінету Міністрів
України «Про затвердження порядку
встановлення нормативів збору за
забруднення навколишнього природного
середовища і стягнення цього збору» №
303 від 01.03.1999 року (далі - Постанова № 303)
та Інструкції про порядок обчислення
та сплату збору за забруднення
навколишнього природного середовища,
затвердженої спільним наказом
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища та ядерної
безпеки та ДПА України від 19.07.1999р.
№162/379 (далі - Інструкція № 162/379), яка
зареєстрована в Міністерстві юстиції
України 09.08.1999р. за № 544/3837

Згідно з п.2.1 Інструкції № 162/379
платниками збору за забруднення
навколишнього природного середовища є
суб'єкти підприємницької діяльності,
незалежно від форм власності,
включаючи їх об'єднання, філії,
відділення та інші відокремлені
підрозділи, що не мають статусу
юридичної особи, розташовані на
території іншої територіальної
громади, бюджетні громадські та інші
підприємства, установи і організації,
постійні представництва нерезидентів,
які отримують доходи в Україні,
громадяни, які здійснюють на території
України і в межах її континентального
шельфу та виключної (морської)
економічної зони викиди і скиди
забруднюючих речовин у навколишнє
природне середовище та розміщення
відходів.

У відповідності до поданих звітів ФОП
при здійснені підприємницької
діяльності у період з ІІ кварталу 2008
року по ІІ квартал 2010 року
використовував вантажні транспортні
засоби, а отже здійснював викиди в
атмосферне повітря забруднюючих
речовин пересувним джерелом
забруднення. Таким чином, ФОП повинен
справляти збір за забруднення
навколишнього природного середовища.

Суми збору, який справляється за викиди
пересувними джерелами забруднення,
обчислюються платниками самостійно на
підставі нормативів збору за ці викиди,
виходячи із кількості фактично
використаного пального, виду пального
і коригуюючих коефіцієнтів. Суму збору
за забруднення навколишнього
природного середовища встановити
немає можливості, оскільки ФОП до
перевірки не представлено подорожніх
листів, товарно-транспортних
накладних, накладних, фіскальних чеків
РРО про тип та фактичну кількість
використаного палива.

Згідно ст. 9 Постанови № 303 розрахунки
збору, базовий податковий (звітний)
період для якого дорівнює календарному
кварталу, подаються платниками органам
державної податкової служби протягом 40
календарних днів, наступних за
останнім календарним днем звітного
(податкового) кварталу, за місцем
податкової реєстрації.

Остаточний річний розрахунок збору
подається платниками до органів
державної податкової служби за місцем
податкової реєстрації платника
протягом 40 календарних днів, наступних
за останнім календарним днем звітного
року.

Податковий розрахунок збору за
забруднення навколишнього природного
середовища за ІІ квартал 2008 року, ІІІ
квартал 2008 року, IV квартал 2008 року, І
квартал 2009 року, ІІ квартал 2009 року, ІІІ
квартал 2009 року, IV квартал 2009 року, І
квартал 2010 року, ІІ квартал 2010 року в
ДПІ позивачем не подавався, чим було
порушено п.4, п.9, п.10 Постанови № 303.

Листом від 10.12.2010 року № 31200/10/17-2 ДПІ
внесено зміни до податкового
повідомлення - рішення № /0/27385 від
09.11.2010 року на загальну суму 3060,00 грн.,
яким застосовано штрафну (фінансову)
санкцію на підставі акта перевірки
№563/17-2/НОМЕР_1 за платежем: збору за
забруднення навколишнього природного
середовища, а саме, посилання на п.4, п.9,
п.10 постанови Кабінету Міністрів
України від 16.08.1999 року № 1494 «Про
затвердження Порядку справляння збору
за спеціальне використання водних
ресурсів та збору за використання
водами для потреб гідроенергетики і
водного транспорту», слід читати п. 4, п.
9, п. 10 постанову Кабінету Міністрів
України «Про затвердження порядку
встановлення нормативів збору за
забруднення навколишнього природного
середовища і стягнення цього збору» №
303 від 01.03.1999 року.

Представник ДПІ у ході апеляційного
розгляду підтримала вимоги, викладені
у апеляційній скарзі, у повному обсязі
та просила скасувати постанову суду
першої інстанції, прийнявши нову про
відмову у задоволенні позову ФОП.

Представник позивача у судовому
засіданні апеляційного суду заперечив
обґрунтованість доводів апелянта,
просив залишити оскаржуване судове
рішення без змін, а подану апеляційну
скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача та
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи та доводи апелянта у
їх сукупності, апеляційний суд
приходить до переконання, що подана
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких мотивів.

Задовольняючи позов ФОП, суд першої
інстанції виходив із того, що ДПІ була
проведена перевірка дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства позивачем, як суб'єктом
підприємницької діяльності, за період
з 01.07.2007 року по 30.06.2010 року.

За результатами перевірки складено акт
перевірки № 563/17-2/НОМЕР_1 від 02.11.2010 року
та прийнято податкові
повідомлення-рішення від 09.11.2010 року №
/0/27389, № /0/27385, № /0/27386 і
рішення № /0/27379 про застосування
штрафних санкцій.

Вказані податкові
повідомлення-рішення позивач оскаржив
до ДПА у Львівській області і рішенням
про результати розгляду скарги ДПА у
Львівській області від 18.03.2011 року №
7187/10/25-005/584 було частково скасовано
податкове повідомлення-рішення від
09.11.2010 року № /0/27385 в частині 1530
грн. застосованих штрафних санкцій,
податкове повідомлення рішення №
/0/27386 в частині 652,75 грн. основного
платежу з податку з власників
транспортних засобів. Інші податкові
повідомлення-рішення від 09.11.2010р. ДПІ
залишено без змін.

31.12.2010 року ДПІ направила на адресу
позивача листа № 32945/10/17-2 та нові
податкові повідомлення-рішення №
000053200/1/32943 від 31.12.2010 року на загальну
суму 802715,96 грн., рішення № /1/32942 від
31.12.2010 року на загальну суму 7110,45 грн.,
рішення № /1/32930 від 31.12.2010 року на
загальну суму 3060,00 грн., рішення №
/1/32931 від 31.12.2010 року на загальну
суму 815,75 грн., які за змістом листа
податкового органу прийняті на
підставі акту перевірки № 563/17-2/НОМЕР_1
від 02.11.2010 року.

Після перегляду скарги позивача до ДПА
у Львівській області відповідач на
виконання її вказівок виніс ще два
повідомлення рішення від 25.03.2011 року №
/6856 про стягнення з позивача 1530
грн. штрафних санкцій та № /6858 про
стягнення 163 грн. штрафних санкцій.

На переконання суду першої інстанції,
рішення ДПІ № /0/27379 від 09.11.2010 року
про застосування до ФОП штрафних
(фінансових) санкцій за порушення ст. 7
Декрету №15-93 є протиправним, оскільки
актом перевірки не зафіксовано
здійснення розрахунків між ФОП, як
резидентом, і нерезидентами в межах
торговельного обороту у іноземній
валюті, як і не зафіксовано здійснення
розрахунків між
підприємцем-резидентом і
нерезидентами в межах торговельного
обороту у валюті України.

Більше того, у п.2.6.5 акту перевірки
зафіксовано, що перевіркою порядку та
строків декларування валютних
цінностей, доходів і майна, що належать
резиденту України і перебувають за її
межами, порушень не встановлено.

Податкове повідомлення-рішення
відповідача № /0/27389 від 09.11.2010 року
про застосування до позивача штрафних
(фінансових) санкцій прийнято на
підставі акту перевірки, яким
встановлено порушення ст.ст. 1,5 Указу №
727/98 та ст. 14 Декрету №13-92.

Однак, податковим органом не
встановлено перевищення з боку
позивача обсягів виручки в 2010р. в
розмірі понад 500000 грн. Відповідач
безпідставно підсумував доходи
позивача за 2010 р. шляхом додавання до
виручки 499100 грн. транспортних послуг в
розмірі 11500 грн. та прийшов до висновку
про перевищення позивачем доходу в І
півріччі 2010 року на суму 85998 грн.

За розрахунками суду таке перевищення
може складати всього 10600 грн., а отже
штрафна санкція в розмірі 7110,45 грн.
нарахована відповідачем невірно і
висновок відповідача не підтверджений
жодним документом, звичайними
математичними розрахунками, а тому є
бездоказовим та надуманим.

Податкове повідомлення-рішення
відповідача № /0/27386 від 09.11.2010 року
про застосування до позивача штрафних
(фінансових) санкцій прийнято на
підставі акту перевірки, яким
встановлено порушення ст.ст. 5,6 Закону
№ 1963-ХІІ. Перевірка проведена
поверхнево без звірки з базами даних
ДАІ. У акті заборгованість по сплаті
податку з власників транспортних
засобів за вантажний автомобіль МАN в
сумі 644 грн. за 2008 рік та в сумі 171,5 грн.
за 2010 рік не відповідає дійсності (а.20
акту), оскільки ФОП надав суду
квитанцію № 6319/074 від 12.06.2008 року про
сплату даного податку в 2008 році в
розмірі 645 грн.

Крім того, задовго до проведення
перевірки позивач продав вказаний
автомобіль ОСОБА_5, що підтверджує
довідка-рахунок №303851 від 22.09.2010 року, а
отже не повинен був сплачувати податок
за даний автомобіль за весь
календарний рік, як це помилково вважає
податкова інспекція.

Податкове повідомлення-рішення
відповідача № /0/27385 від 09.11.2010 року
про застосування до позивача штрафних
(фінансових) санкцій прийнято на
підставі акту перевірки, яким
встановлено порушення п.п. 4,9,10
Постанови Кабінету Міністрів України
«Про затвердження Порядку справляння
збору за спеціальне використання
водних ресурсів та збору за
використання водами для потреб
гідроенергетики і водного транспорту»
№1494 від 16.08.1999 року. Однак судом
встановлено, що позивач не є
користувачем водних ресурсів, а отже і
платником даного збору.

Вказані податкові
повідомлення-рішення позивач оскаржив
до ДПА у Львівській області. Рішенням
про результати розгляду скарги ДПА у
Львівській області від 18.03.2011р. №
7187/10/25-005/584 було частково скасовано
податкове повідомлення-рішення від
09.11.2010 року № /0/27385 в частині 1530
грн. застосованих штрафних санкцій,
податкове повідомлення рішення №
/0/27386 в частині 652,75 грн. основного
платежу з податку з власників
транспортних засобів. Інші податкові
повідомлення-рішення від 09.11.2010 року
ДПІ було залишено без змін.

31.12.2010р. відповідач направив на адресу
позивача листа № 32945/10/17-2 та нові
податкові повідомлення-рішення №
000053200/1/32943 від 31.12.2010 року на загальну
суму 802715,96 грн., рішення № /1/32942 від
31.12.2010 року на запальну суму 7110,45 грн.,
рішення № /1/32930 від 31.12.2010 року на
загальну суму 3060,00 грн., рішення №
/1/32931 від 31.12.2010 року на загальну
суму 815,75 грн., які за змістом листа
винесені відповідно до акту перевірки
№ 563/17-2/НОМЕР_1 від 02.11.2010 року

Після перегляду повторної скарги
позивача до ДПА у Львівській області,
відповідач на виконання вказівок
вищого органу виніс ще два
повідомлення рішення від 25.03.2011 року
№/6856 про стягнення з ФОП 1530 грн.
штрафних санкцій та № /6858 про
стягнення 163 грн. штрафних санкцій.

Таким чином судом встановлено, що за
наслідками виїзної планової перевірки,
яка проводилась податковою інспекцією
в період з 08.10.2010 року по 28.10.2010 року
відповідачем було винесено вісім
податкових повідомлень-рішень з
аналогічними штрафними санкціями та
два з додатковими санкціями.

Тобто відповідач ДПІ тричі наклав на
позивача штрафні санкції за одні і ті ж
правопорушення на підставі одного і
того ж акту перевірки, що заборонено ст.
61 Конституції України.

З огляду на викладене суд першої
інстанції дійшов висновку, що
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення та рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій є незаконними підлягають
скасуванню.

Даючи правову оцінку оскаржуваному
судовому рішенню та доводам апелянта,
що викладені у апеляційній скарзі, суд
апеляційної інстанції виходить із
таких міркувань.

Як безспірно встановлено судом першої
інстанції, ДПІ було проведено виїзну
планову перевірку дотримання вимог ФОП
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2007 року по
30.06.2010 року, результати якої оформлено
актом перевірки від 02.11.2010 року №
563/17-2/НОМЕР_1, які лягли в основу
оскаржуваних у рамках даної справи
податкових повідомлень-рішень та
рішень про застосування штрафних
(фінансових) санкцій.

Даючи оцінку доводам апелянта у
частині обґрунтованості накладення на
ФОП штрафних (фінансових) санкцій на
підставі ст. 16 Декрету № 15-93 та п.2.6.
Положення № 49, суд апеляційної
інстанції звертає увагу на таке.

Як безспірно встановлено апеляційним
судом та не заперечується
представником позивача, ФОП здійснив
імпорт дитячих прогулянкових візочків
у фірм «Р.Р.Н. ТАКО» (Польща), «P.P.H.ADAMEX»
(Польща), «Ргzеdsiebiorstwo Produkcyino-Handlowe «Anmar»
(Польща), «Przedsiebiorstwo produkcyjno-uslugowo-handlowe
«Roan» (Польща), «Kajtex Janeczek Spolka Jawna» (Польща)
відповідно до ВМД, що перелічені у акті
перевірки.

Згідно з даними АІС «Митниця» (Угода
про інформаційне співробітництво між
Державним митним комітетом України та
Головною податковою адміністрацією
України від 01.12.1995р., Протокол від
30.12.2005р. №11 до цієї Угоди, передача
даних з електронних копій ВМД,
оформлених при проведенні
експортно-імпортних операцій
суб'єктами зовнішньо-економічної
діяльності України та фізичними
особами, відбувається на центральному
рівні, а саме, всі дані Державна митна
служба України передає Державній
податковій адміністрації України) та
наданих до перевірки ВМД ФОП за період
з липня 2007 року по червень 2010 року
імпортовано на митну територію України
товарно-матеріальних цінностей в
кількості 3779 штук на загальну суму
1076906,33 грн., з яких за 2008р. - 110007,80 грн., за
2009р. - 569501,18 грн., за І півріччя 2010 р. -
397397,35 грн.

Окрім того, факт проведення готівкових
розрахунків за вказаний товар
додатково підтверджується наявними у
матеріалах справи копіями
рахунків-фактур контрагентів ФОП (а.с.
113-139).

Представник ФОП у ході апеляційного
розгляду не зміг пояснити суду
механізм оплати позивачем за
імпортований ним з території
Республіки Польща товар, зазначений у
ВМД.

З огляду на викладене апеляційний суд
вважає обґрунтованим висновок
податкового органу про те, що позивачем
було порушено ст. 7 Декрету №15-93. Відтак,
висновок суду першої інстанції про
відсутність у податкового органу
належних правових підстав для
прийняття оспорюваних рішень №
/0/27379 від 09.11.2010 року, № 000053200/1/32943
від 31.12.2010 року про застосування
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
802715,96 грн. за порушення ст. 7 Декрету
№15-93 на підставі п. 2.6 Положення № 49 є
помилковим, а отже такі позовні вимоги
були задоволені ним безпідставно.

Щодо висновків податкового органу про
встановлення під час перевірки ФОП
порушення ст.ст. 1,5 Указу № 727/98 та ст. 14
Декрету №13-92 через неповне
відображення ФОП за період 2009 року - І
півріччя 2010 року у книзі обліку доходів
і витрат виручки від реалізації товару,
що призвело до заниження валових
доходів в звітах платника єдиного
податку та перевищення у І півріччі 2010
року розміру виручки у 500000 грн. суд
апеляційної інстанції звертає увагу на
таке.

У обґрунтування своїх висновків
апелянт покликається на наявну у
матеріалах справи копію письмових
пояснень, які, як стверджує представник
апелянта, були дані ФОП на ім'я
начальника ДПІ (а.с. 140). Представник
позивача заперечує факт надання таких
пояснень. При цьому копія вказаних
пояснень не містить ні дати його
написання, ні підпису особи, яка їх
давала, а також належним чином не
засвідчена. Окрім того, у ході
апеляційного розгляду представник
апелянта ствердила суду те, що їй
невідоме місце знаходження оригіналу
вказаного документа.

За таких обставин апеляційний суд не
вважає за можливе брати до уваги
вказані пояснення, написані від імені
ФОП, як доказ перевищення ним
встановленого ст. 1 Указу № 727/98 обсягу
виручки від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) за рік у 500000 грн.
для перебування на спрощеній системі
оподаткування.

Інших беззаперечних доказів, які б
свідчили про перевищення ФОП
зазначеного обсягу виручки у І
півріччі 2010 року представником
апелянта не наведено.

Окрім того, апеляційний суд
погоджується із доводами представника
ФОП про те, що відповідно до приписів
ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про податковий прибуток з
громадян» від 26.12.1992 року, який діяв на
час спірних правовідносин,
оподаткуванню підлягають доходи
громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

При цьому календарним роком слід
вважати проміжок часу з 01 січня по 31
грудня, який триває 365 або 366 (у
високосному році) календарних днів.

Відтак, у податкового органу не було
правових підстав враховувати виручку
за ІІ півріччя 2009 року разом із
виручкою І півріччя 2010 року при
вирішенні питання про перевищення ФОП
максимально допустимого розміру
виручки у 500000 грн. за рік

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції погоджується із висновком
суду першої інстанції про те, що
податкові повідомлення-рішення
відповідача № /0/27389 від 09.11.2010
року, № /1/32932 від 31.12.2010 року є
протиправними та підлягають
скасуванню.

Даючи оцінку постанові суду першої
інстанції щодо безпідставності
визначення ФОП податкових зобов'язань
із податку з власників транспортних
засобів податковими
повідомленнями-рішеннями № /0/27386
від 09.11.2010 року, № /1/32931 від 31.12.2010
року, № /6858 від 25.03.2011 року,
апеляційний суд виходить із такого.

Відповідно до положень ст. 5 Закону №
1963-ХІІ податок з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів
сплачується:

фізичними особами - перед проведенням
першої реєстрації в Україні,
реєстрацією, перереєстрацією
транспортних засобів, а також перед
технічним оглядом транспортних
засобів щорічно або один раз за два
роки, але не пізніше першого півріччя
року, в якому провадиться технічний
огляд;

юридичними особами - щоквартально
рівними частинами до 15 числа місяця, що
настає за звітним кварталом.

За придбані протягом року юридичними
особами транспортні засоби, крім тих,
що вперше реєструються в Україні,
податок сплачується перед їх
реєстрацією за місяці, які залишилися
до кінця року, починаючи з місяця, в
якому проведено реєстрацію
транспортного засобу. За транспортні
засоби, які вперше реєструються в
Україні, податок сплачується перед їх
першою реєстрацією. Розрахунок суми
податку за такі транспортні засоби в
10-денний термін після їх реєстрації
подається до відповідного податкового
органу.

За транспортні засоби, зняті
юридичними особами протягом року з
реєстрації (перереєстровані),
здійснюється перерахунок розміру
податку, крім податку, сплаченого при
першій реєстрації в Україні. Розмір
податку перераховується перед зняттям
їх з реєстрації (перереєстрацією) за
місяці, які залишилися до кінця року,
починаючи з місяця, наступного за тим, в
якому транспортний засіб знято з
реєстрації (перереєстровано).

Фізичні особи - платники податку
зобов'язані пред'являти органам, що
здійснюють першу реєстрацію в Україні,
реєстрацію, перереєстрацію, зняття з
обліку або технічний огляд
транспортних засобів, квитанції або
платіжні доручення про сплату податку
за попередній (у разі здійснення
сплати) та за поточний роки, а платники,
звільнені від сплати цього податку, -
відповідний документ, що дає право на
користування цими пільгами.

Статтею 6 вказаного Закону встановлено,
що сума податку з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів, що
сплачується фізичними особами,
обчислюється за ставками, визначеними
у статті 3 цього Закону. За транспортні
засоби, придбані протягом року, крім
тих, що вперше реєструються в Україні,
податок сплачується пропорційно
кількості місяців, які залишилися до
кінця року, починаючи з місяця, в якому
проведено реєстрацію транспортного
засобу.

У разі виявлення юридичних чи фізичних
осіб, які не сплачували податок з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів,
вони зобов'язані сплатити податок не
більш як за три попередні роки.

У акті перевірки податковим органом
зроблено висновок про наявність у ФОП
заборгованості по сплаті податку з
власників транспортних засобів за
вантажний автомобіль МАN в сумі 644 грн.
за 2008 рік та в сумі 171,5 грн. за 2010 рік.

При цьому ФОП надано квитанцію №6319/074
від 12.06.2008р. про сплату даного податку в
2008 рік в розмірі 645 грн. (а.с. 48), що
спростовує наявність у нього
заборгованості із вказаного податку за
2008 рік.

Окрім того, довідкою-рахунком №303851 від
22.09.2010 року підтверджується відчуження
транспортного засобу позивачем на
користь ОСОБА_5, а отже слід погодитися
із судом першої інстанції про
відсутність у ФОП обов'язку сплачувати
податок з власників транспортних
засобів за цей автомобіль за весь
календарний рік.

Відтак, суд апеляційної інстанції
вважає безпідставними доводи апелянта
про порушення ФОП приписів Закону №
1963-ХІІ та необхідність у зв'язку із цим
йому донараховувати зобов'язання з
податку з власників транспортних
засобів.

Оцінюючи висновки суду першої
інстанції щодо правомірності
прийняття податковим органом
податкових повідомлень-рішень №
/0/27385 від 09.11.2010 року, № /1/32930
від 31.12.2010 року про визначення
зобов'язання із сплати збору за
забруднення навколишнього природного
середовища у розмірі 3060 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями, а
також № /6856 від 25.03.2011 року про
визначення зобов'язання із сплати
цього ж збору у розмірі 1530 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями
апеляційний суд виходить із такого.

Висновок суду першої інстанції про те,
що зазначені податкові
повідомлення-рішення ДПІ є
протиправними, оскільки вони прийнятті
з покликанням на п.п. 4, 9, 10 постанови
Кабінету Міністрів України «Про
затвердження Порядку справляння збору
за спеціальне використання водних
ресурсів та збору за використання
водами для потреб гідроенергетики і
водного транспорту» № 1494 від 16.08.1999
року, а позивач не є платником даного
збору, на переконання апеляційного
суду є передчасними.

Відповідно до матеріалів справи
оспорювані податкові
повідомлення-рішення № /0/27385 від
09.11.2010 року, № /1/32930 від 31.12.2010 року
та № /6856 від 25.03.2011 року містять
вказівку на визначення ними ФОП
зобов'язання зі сплати збору за
забруднення навколишнього природного
середовища (а.с. 32, 34, 43), а допущена у них
описка щодо зазначення посилання на
постанову Кабінету Міністрів України
«Про затвердження Порядку справляння
збору за спеціальне використання
водних ресурсів та збору за
використання водами для потреб
гідроенергетики і водного транспорту»
№1494 від 16.08.1999 року замість постанови
Кабінету Міністрів України «Про
затвердження порядку встановлення
нормативів збору за забруднення
навколишнього природного середовища і
стягнення цього збору» № 303 від 01.03.1999
року не може слугувати підставою для
визнання їх протиправними в цілому та
скасування.

Окрім того, листом від 10.12.2010 року №
31200/10/17-2 ДПІ позивача повідомлено про
допущену описку.

При цьому ФОП не спростовано того, що у
відповідності до поданих ним звітів
при здійснені підприємницької
діяльності у період з ІІ кварталу 2008
року по ІІ квартал 2010 року
використовувалися вантажні
транспортні засоби, а отже
здійснювалися викиди в атмосферне
повітря забруднюючих речовин
пересувним джерелом забруднення.

Відповідно до вимог Постанови № 303 та
Інструкції № 162/379 платниками збору за
забруднення навколишнього природного
середовища є суб'єкти підприємницької
діяльності, незалежно від форм
власності, включаючи їх об'єднання,
філії, відділення та інші відокремлені
підрозділи, що не мають статусу
юридичної особи, розташовані на
території іншої територіальної
громади, бюджетні громадські та інші
підприємства, установи і організації,
постійні представництва нерезидентів,
які отримують доходи в Україні,
громадяни, які здійснюють на території
України і в межах її континентального
шельфу та виключної (морської)
економічної зони викиди і скиди
забруднюючих речовин у навколишнє
природне середовище та розміщення
відходів.

Суми збору, який справляється за викиди
пересувними джерелами забруднення,
обчислюються платниками самостійно на
підставі нормативів збору за ці викиди,
виходячи із кількості фактично
використаного пального, виду пального
і коригуюючих коефіцієнтів.

Згідно ст. 9 Постанови № 303 розрахунки
збору, базовий податковий (звітний)
період для якого дорівнює календарному
кварталу, подаються платниками органам
державної податкової служби протягом 40
календарних днів, наступних за
останнім календарним днем звітного
(податкового) кварталу, за місцем
податкової реєстрації.

Остаточний річний розрахунок збору
подається платниками до органів
державної податкової служби за місцем
податкової реєстрації платника
протягом 40 календарних днів, наступних
за останнім календарним днем звітного
року.

Податковий розрахунок збору за
забруднення навколишнього природного
середовища за ІІ квартал 2008 року - ІІ
квартал 2010 року в ДПІ позивачем не
подавався, чим було порушено п.4, п.9, п.10
Постанови № 303.

Покликання представника ФОП на
відсутність у податкового органу
повноважень на самостійне визначення
розміру збору за забруднення
навколишнього природного середовища
за умови неподання позивачем
відповідних розрахунків, на
переконання апеляційного суду, є
безпідставними з огляду на приписи п. 4.2
ст. 4 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами», чинного на час
виникнення спірних правовідносин.

Відтак позовні вимоги ФОП у цій частині
є безпідставними і помилково
задоволені судом першої інстанції.

Таким чином, оскільки при вирішенні
даного публічно-правового спору у
частині задоволених вимог позивача
судом першої інстанції було допущено
порушення норм матеріального права, а
мотиви, з яких виходив суд під час
ухвалення свого рішення, не
відповідають фактичним обставинам
справи, оскаржувана постанова у цій
частині підлягає скасуванню з
прийняттям нової про часткове
задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 202, 205, 207,
254 КАС України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу державної
податкової інспекції у Личаківському
районі м. Львова задовольнити частково.

Скасувати постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 20
липня 2011 року у справі № 2а-4109/11/1370 у
частині задоволення позовних вимог
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
державної податкової інспекції у
Личаківському районі м. Львова №
/0/27385 від 09 листопада 2010 року, №
/1/32930 від 31 грудня 2010 року та №
/6856 від 25 березня 2011 року та рішень
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій № /0/27379 від 09 листопада 2010
року, № 000053200/1/32943 від 31 грудня 2010 року і
прийняти нову, якою у задоволенні таких
позовних вимог відмовити.

У решті постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 20
липня 2011 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня складання у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

Л.П.Іщук

Постанова у повному обсязі складена 28
листопада 2014 року.