Справа № 826/9966/14
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/9966/14
інстанції: Шрамко Ю.Т.
Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді:
Саприкіної І.В.,

суддів:
Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

при секретарі:
Погорілій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві, без фіксації
судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС
України, апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Подільському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 28.10.2014 року по справі за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Юридично -
консалтингова компанія «Зевс» до
Державної податкової інспекції у
Подільському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправними дій,
зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ТОВ «Юридично - консалтингова компанія
«Зевс» звернулися до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до ДПІ у
Подільському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про:

визнання протиправними дій по
проведенню зустрічної звірки, за
результатами якої оформлено довідку
від 24.06.2014 року №329/26-56-22-03-09/37727193 про
неможливість проведення зустрічної
звірки щодо підтвердження
господарських відносин із платниками
податків за період з 01.07.2013 року по
31.05.2014 року;

зобов'язання вилучити з
автоматизованої інформаційної системи
«Податковий блок» та автоматизованої
системи «Результати співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України» інформацію,
внесеної на підставі довідки про
неможливість проведення зустрічної
звірки;

зобов'язання відновити дані податкової
звітності, шляхом внесення до них
даних, визначених у податкових
деклараціях з податку на додану
вартість.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
28.10.2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, ДПІ у Подільському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві подали апеляційну скаргу, в якій
просять скасувати незаконну, на їх
думку, постанову суду першої інстанції
та постановити нову про відмову у
задоволенні позову. При цьому апелянт
посилається на незаконність,
необґрунтованість та необ'єктивність
оскаржуваного рішення, неповне
з'ясування всіх обставин, що мають
значення для вирішення справи,
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
що є підставою для скасування
оскаржуваної постанови.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши доводи апеляційної скарги
та перевіривши матеріали справи,
колегія суддів знаходить, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку про наявність правових
підстав для задоволення позову.
Апеляційна інстанція частково
підтримує таку правову позицію, з
огляду на слідуюче.

З матеріалів справи вбачається, що
податковим органом було складено
довідку від 24.06.2014 року №
329/26-56-22-03-09/37727193 про неможливість
проведення зустрічної звірки щодо
підтвердження господарських відносин
із платниками податків за період з
01.07.2013 року по 31.05.2014 року

В довідці зазначено, що позивач
відсутній за податковою адресою; ним
документально не підтверджено
реальність здійснення фінансово -
господарських операцій; правочини які
були укладені з контрагентами завідомо
суперечать інтересам держави і
суспільства та є нікчемними.

Враховуючи вищевикладене, податковий
орган прийшов до висновку, що позивачем
порушено:

- ч.5 ст.203, ч.1, 2 ст.215, ст.216 ЦК України в
частині недодержання вимог зазначених
статей в момент вчинення правочинів,
які не спрямовані на реальне настання
наслідків;

- відсутність об'єктів оподаткування
при придбанні та продажу товарів
(послуг) за період з 01.07.2013 року по 31.05.2014
року, які підпадають під визначення
ст.185, ст.198 Податкового кодексу України.
Отже, перевіркою встановлено
відсутність реального здійснення
господарських операцій на суму
податкових зобов'язань - 43 189 131 грн. по
взаємовідносинам з покупцями за період
01.07.2013 року по 31.05.2014 року, та
податкового кредиту на суму 43 154 401 грн.
по взаємовідносинам з контрагентами за
період 01.07.2013 року по 31.05.2014 року.

Зазначені в довідці відомості були
внесені відповідачем до
автоматизованої інформаційної системи
«Податковий блок» та автоматизованої
системи «Результати співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України».

Даючи правову оцінку вищевикладеним
обставинам справи, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до п. 73.5 ст. 73 ПК України з
метою отримання податкової інформації
органи державної податкової служби
мають право проводити зустрічні звірки
даних суб'єктів господарювання щодо
платника податків.

Зустрічною звіркою вважається
співставлення даних первинних
бухгалтерських та інших документів
суб'єкта господарювання, що
здійснюється органами державної
податкової служби з метою
документального підтвердження
господарських відносин з платником
податків та зборів, а також
підтвердження відносин, виду, обсягу і
якості операцій та розрахунків, що
здійснювалися між ними, для з'ясування
їх реальності та повноти відображення
в обліку платника податків.

Зустрічні звірки не є перевірками і
проводяться в порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України.

Механізм проведення органами
державної податкової служби
зустрічних звірок визначає
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 27.12.2010 року № 1232
Порядок проведення органами державної
податкової служби зустрічних звірок.

Згідно п. 6 Порядку № 1232 у разі
отримання від суб'єкта господарювання
інформації, визначеної у запиті, та її
документального підтвердження
(протягом одного місяця з дня, що настає
за днем надходження суб'єкту
господарювання запиту) орган державної
податкової служби проводить зустрічну
звірку.

Тобто, дії щодо проведення зустрічної
звірки полягають у співставленні даних
та перевірці встановлених
розбіжностей в податкових деклараціях,
автоматизованих інформаційних
системах органів державної податкової
служби України, а також аналізі
податкової інформації та документів,
які свідчать (можуть свідчити) про
порушення такими платниками податків
податкового та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи ДПС.

Проте, з матеріалів справи вбачається,
що податковим органом зустрічної
звірки позивача не проведено, дії по
співставленню даних первинних
бухгалтерських та інших документів не
здійснено, відповідної довідки не
складено, про що свідчить й сама
довідка про неможливість проведення
зустрічної звірки.

Апеляційна інстанція не може не
зауважити, що апелянтом в порушення
вимог податкового законодавства
замість акту про неможливість
проведення зустрічної звірки, складено
довідку про неможливість проведення
зустрічної звірки.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів не може погодитися з висновком
суду першої інстанції, що позовні
вимоги про визнання протиправними дій
по проведенню зустрічної звірки
підлягають задоволенню, оскільки
заходи, спрямовані на проведення
зустрічної звірки, тобто, спрямовані на
вчинення дій щодо співставлення даних
первинних бухгалтерських та інших
документів суб'єкта господарювання,
однак без фактичного здійснення таких
дій, не можуть вважатись діями по
проведенню зустрічної звірки.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 14.01.2014 року № К/800/34146/13.

Разом з тим, зі змісту довідки про
неможливість проведення зустрічної
звірки вбачається, що відповідач
провів не передбачену у плані роботи
перевірку відносно позивача у
приміщенні органу державної
податкової служби.

Отже, під час здійснення заходів з
метою проведення зустрічної звірки
позивача, відповідачем фактично
вчинено дії по проведенню
документальної позапланової невиїзної
перевірки позивача, за результатами
якої складено довідку про неможливість
проведення зустрічної звірки. Однак, з
матеріалів справи не вбачається
існування в межах спірних
правовідносин будь-якої підстави для
проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки, що
визначені в пункті 78.1 статті 78
Податкового кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України, суд
може вийти за межі позовних вимог
тільки в разі, якщо це необхідно для
повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів приходить до висновку, про
необхідність виходу за межі позовних
вимог та з метою належного і повного
захисту порушених прав позивача
знаходить підстави для визнання
протиправними дій відповідача по
проведенню документальної
позапланової невиїзної перевірки
позивача щодо підтвердження
господарських відносин за період з
01.07.2013 року по 31.05.2014 року.

Крім того, колегія суддів хоче
зауважити, що відповідно до п. 4.4
Методичних рекомендацій щодо
організації та проведення органами
державної податкової служби
зустрічних звірок, затвердженої
наказом Державної податкової
адміністрації України від 22.04.2011 № 236, у
разі встановлення фактів, що не дають
змогу провести зустрічну звірку
суб'єкта господарювання, зокрема, у
зв'язку із зняттям з обліку,
встановленням відсутності суб'єкта
господарювання та/або його посадових
осіб за місцезнаходженням (податковою
адресою), відповідальний підрозділ не
пізніше двох робочих днів від дати
надходження запиту складає Акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання
(додаток 3), реєструє його у журналі
реєстрації довідок про результати
проведення зустрічної звірки (актів
про неможливість проведення
зустрічної звірки суб'єкта
господарювання), неявки для підписання,
відмови від підписання Довідки про
результати проведення зустрічної
звірки) та вживає відповідних заходів,
передбачених актами Державної
податкової служби України.

Таким чином, в акті про неможливість
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання лише засвідчується
факт неможливості її проведення без
встановлення висновків стосовно
документального підтвердження або не
підтвердження господарських відносин
між платниками податків, оскільки,
додатком 3 до Методичних рекомендацій
щодо організації та проведення
органами державної податкової служби
зустрічних звірок чітко встановлений
зразок форми акту про неможливість
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання, в якому не передбачено
необхідність робити висновок щодо
реальності (нереальності) вчинення
господарських операцій.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 18 серпня 2014 року № К/800/38448/13.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
задоволення позову в частині
зобов'язання вилучити з
автоматизованої інформаційної системи
«Податковий блок» та автоматизованої
системи «Результати співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України» інформацію,
внесеної на підставі довідки та
зобов'язання відновити дані податкової
звітності, з огляду на наступне.

Згідно п. 58.1 ст. 58 Податкового кодексу
України у разі коли сума грошового
зобов'язання платника податків,
передбаченого податковим або іншим
законодавством, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, розраховується
контролюючим органом відповідно до
статті 54 цього Кодексу (крім
декларування товарів, передбаченого
для громадян), або у разі коли за
результатами перевірки контролюючий
орган встановлює факт невідповідності
суми бюджетного відшкодування сумі,
заявленій у податковій декларації, або
зменшує розмір задекларованого
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість, розрахованого
платником податків відповідно до
розділу V цього Кодексу, такий
контролюючий орган надсилає (вручає)
платнику податків податкове
повідомлення-рішення.

З аналізу вищевикладеного вбачається,
що зміни до електронних баз даних
можуть бути внесені податковим органом
лише на підставі самостійно складеної
та поданої платником податків до
податкового органу за місцем
реєстрації податкової звітності або на
підставі винесеного податковим
органом за результатами
документальної перевірки та
узгодженому у встановленому законом
порядку податкового
повідомлення-рішення.

Оскільки у матеріалах справи відсутні
податкові-повідомлення рішення про
визначення позивачу сум грошових
зобов'язань, зменшення (збільшення)
суми бюджетного відшкодування та/або
зменшення від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість, а акт про неможливість
проведення зустрічної звірки може
засвідчувати лише наявність обставин,
які унеможливлюють проведення
податковим органом зустрічної звірки,
апеляційна інстанція приходить до
висновку, що у податкового органу не
виникло права вносити зміни у дані,
задекларовані позивачем у податкових
деклараціях, які не пов'язані із зміною
податкового навантаження з ПДВ, а тому
протиправними є дії відповідача щодо
коригування податкового кредиту та
податкових зобов'язань позивача в
автоматизованій інформаційній системі
«Податковий блок» та автоматизованій
системі «Результати співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України».

Враховуючи те, що на підставі висновків
довідки про неможливість проведення
зустрічної звірки позивача податковим
органом внесено до інформаційних баз
даних зміни в частині податкових
зобов'язань та податкового кредиту за
період з 01.07.2013 року по 31.05.2014 року, тобто
фактично без наявності правових
підстав змінено дані, задекларовані
позивачем у податкових деклараціях з
податку на додану вартість, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що обґрунтованими є
вимоги позивача вилучити з
автоматизованої інформаційної системи
«Податковий блок» та автоматизованої
системи «Результати співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України» показники
податкових зобов'язань та податкового
кредиту, які були відкориговані
податковим органом на підставі довідки
про неможливість проведення
зустрічної звірки та відновити дані
податкової звітності, шляхом внесення
до них даних, визначених у податкових
деклараціях з податку на додану
вартість.

Дана правова позиція підтримана
ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 14.05.2014 року у справі №
К/800/25774/14.

Також, апеляційна інстанція вважає за
необхідне відзначити слідуюче:

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України,
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин).

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч. 1-3, 5. 6 ст. 203 цього
Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК
України).

Згідно зі ст. 204 ЦК України, правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

У разі недодержання вимоги щодо
відповідності правочину інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (ч. 3 ст. 228 ЦК
України).

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу
України діє презумпція правомірності
правочину, тобто правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Отже, з урахуванням ст.20 ПК України та
наведених норм чинного законодавства,
органи державної податкової служби не
наділені правом самостійно визначати
сумнівність чи фіктивність правочинів,
а тому вони мають право звернутися до
суду з метою визнання договору
недійсним, а не самостійно вирішувати
дане питання.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України № К/9991/50772/12 від 14.11.2012 року.

Окрім того, за п. 18 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9
«Про судову практику розгляду справ
про визнання правочинів недійсними»:…
при кваліфікації правочину за ст. 228
Цивільного кодексу України має
враховуватись вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі.

Однак, відповідачем не було надано
доказів наявності вироку суду відносно
будь-кого з контрагентів позивача або
самого позивача за ознаками злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України
(фіктивне підприємництво), а договори,
укладені позивачем зі своїми
контрагентами до теперішнього часу у
судовому порядку не визнано
недійсними.

Слід відмітити, що податковим органом
не було надано рішення суду у цивільній
чи господарській справі, вироку суду у
кримінальній справі або іншого
належного доказу на підтвердження
«фіктивності» здійснених позивачем
господарських операцій. Не надано
також добутих у визначений
процесуальним законодавством спосіб
доказів підробки документів або
складання фіктивних документів на
підтвердження здійснених позивачем
господарських операцій. Зазначене
вказує на необґрунтованість тверджень
відповідача про фіктивність
проведених позивачем господарських
операцій.

Аналогічна правова позиція викладена
в ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 25.03.2008 року по справі №
К-23642/07.

Відповідно до ч. 1 ст. 198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду суд
апеляційної інстанції має право,
зокрема, змінити постанову суду.

За ч. 1 ст. 201 КАС України, підставами для
зміни постанови суду першої
інстанції є правильне по суті
вирішення справи чи питання, але із
помилковим застосуванням норм
матеріального чи процесуального
права.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, постанова суду першої
інстанції в частині задоволених
позовних вимог про визнання
протиправними дій по проведенню
зустрічної звірки - зміні шляхом
визнання протиправними дій
відповідача по проведенню
документальної позапланової невиїзної
перевірки позивача щодо підтвердження
господарських відносин з платниками
податків за період 01.07.2013 року по 31.05.2014
року.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 41, 196, 198, 201, 205 та 207 КАС України,
колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Подільському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві - задовольнити
частково.

Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
28.10.2014 року в частині задоволення
позовних вимог про визнання
протиправними дій Державної
податкової інспекції у Подільському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві по проведенню
зустрічної звірки товариства з
обмеженою відповідальністю «Юридично -
консалтингова компанія «Зевс» -
змінити, виклавши другий абзац
резолютивної частини постанови
наступним чином:

«Визнати протиправними дії Державної
податкової інспекції у Подільському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві по проведенню
документальної позапланової невиїзної
перевірки товариства з обмеженою
відповідальністю «Юридично -
консалтингова компанія «Зевс» щодо
підтвердження господарських відносин
із платниками податків за період з
01.07.2013 року по 31.05.2014 року.

В решті постанову суду залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя

Саприкіна І.В.

Судді:

Аліменко В.О.

Безименна Н.В.