Справа № 826/12557/14
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Амельохін В.В.
Суддя-доповідач: Троян
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді
- Троян Н.М.,

суддів
- Бужак Н.П., Твердохліб В.А,

за участю секретаря
- Костюченка М.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Світ Інструменту
Україна» на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
22 вересня 2014 року за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Світ Інструменту
Україна» до Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів про визнання
протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
22 вересня 2014 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись із зазначеною
постановою, подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить суд
скасувати постанову та прийняти нову,
якою адміністративний позов
задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
апеляційну скаргу, колегія суддів
вважає, що скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать обставини справи, позивач
11 квітня 2014 року, як суб'єкт
зовнішньоекономічної діяльності,
відповідно до контракту від 28 квітня 2011
року здійснювало митне оформлення
товару.

За митною декларацією № 100270004/2014/340067
визначено митну вартість товару за
основним методом - ціною договору
(вартістю операції), та задекларовано
товар «інструменти ручні в
асортименті».

Під час митного оформлення товару у
відповідача виникли сумніви щодо
наданих документів, тому з метою
контролю правильності визначення
митної вартості товару у позивача
витребувано додаткові документи для
підтвердження заявленої митної
вартості товару шляхом направлення
електронного повідомлення, а саме:
копії бухгалтерської документації, що
підтверджує сплату за поставлений
товар у відповідності до умов
контракту; копія прайс-листа
Постачальника; копії експертної
декларації відправника; висновки про
якісні та вартісні характеристики
товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями.

У зв'язку з тим, що на момент митного
оформлення додаткові документи
позивачем не надано, відповідачем
прийнято оскаржуване рішення
(застосовано резервний метод
визначення митної вартості товарів).

Супровідним листом від 26.06.2014р. № 73
позивачем надано відповідачу
витребувані додаткові документи для
підтвердження заявленої митної
вартості товару, а саме: копія
прайс-листа постачальника; копія
рішення про визначення митної вартості
№100270004/2014/000056/2 від 11.04.2014р.; копія
комерційного інвойсу №14-0046-К-137 від
21.01.2014р.; копія контракту з
Постачальником CH-MIU 28/0411 від 28.04.2011р.;
копія додаткової угоди до Контракту №4
від 28.02.2014р.; копія експертних
декларацій відправника.

Листом від 4 липня 2014 року №7813/1/26-70-63-05
позивача повідомлено, що надані
додаткові документи не можуть бути
прийняті як такі, що підтверджують
заявлену митну вартість товару, а тому
відповідач не вбачає підстав для
перегляду оскаржуваного рішення.

Вважаючи порушенням своїх прав з боку
контролюючого органу та з метою їх
відновлення ТОВ «Світ Інструменту
Україна» звернулось за захистом до
суду.

Відмовляючи у задоволенні
адміністративного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що оскільки
позивачем не виконано вимог митниці
щодо надання додаткових документів, а
тому, у відповідача було достатньо
підстав для прийняття Рішення
№100270004/2014/000056/2 від 11.04.2014, як наслідок
дане рішення є правомірним та таким, що
винесене з дотриманням норм чинного
законодавства.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції з
огляду на таке.

Відповідно до ст. ст. 49-50 Митного
кодексу України, митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Частиною другою ст. 51 Митного кодексу
України встановлено, що митна вартість
товарів, що ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, визначається
відповідно до глави 9 «Методи
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться на митну територію
України відповідно до митного режиму
імпорту, та порядок їх застосування»
Митного кодексу України.

За правилами частини другої ст. 52
Митного кодексу України, декларант або
уповноважена ним особа, які заявляють
митну вартість товару, зобов'язані: 1)
заявляти митну вартість, визначену
ними самостійно, у тому числі за
результатами консультацій з митним
органом; 2) подавати митному органу
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню; 3) нести всі
додаткові витрати, пов'язані з
коригуванням митної вартості або
наданням митному органу додаткової
інформації.

Відповідно до частин першої та другої
ст. 53 Митного кодексу України, у
випадках, передбачених цим Кодексом,
одночасно з митною декларацією
декларант подає митному органу
документи, що підтверджують заявлену
митну вартість товарів і обраний метод
її визначення.

Згідно із частиною третьою ст.53 Митного
кодексу України у разі якщо документи,
які підтверджують митну вартість
товару, містять розбіжності, наявні
ознаки підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи: 1)
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

За приписами ст. 54 Митного кодексу
України, контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів митний орган визнає
заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень ст. 55 цього Кодексу.

Частинами сьомою та восьмою ст. 55
Митного кодексу України встановлено,
що у випадку незгоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
митного органу про коригування
заявленої митної вартості товарів
митний орган за зверненням декларанта
або уповноваженої ним особи випускає
товари, що декларуються, у вільний обіг
за умови сплати митних платежів згідно
з митною вартістю цих товарів,
визначеною декларантом або
уповноваженою ним особою, та
забезпечення сплати різниці між сумою
митних платежів, обчисленою згідно з
митною вартістю товарів, визначеною
декларантом або уповноваженою ним
особою, та сумою митних платежів,
обчисленою згідно з митною вартістю
товарів, визначеною митним органом,
шляхом надання гарантій відповідно до
розділу Х цього Кодексу. Строк дії
таких гарантій не може перевищувати 90
календарних днів з дня випуску товарів.

Протягом 80 днів з дня випуску товарів
декларант або уповноважена ним особа
може надати органу доходів і зборів
додаткові документи для підтвердження
заявленої ним митної вартості товарів,
що декларуються.

Як встановлено частиною другою ст. 265
Митного кодексу України, митний орган
має право упевнитися в достовірності
або точності будь-якої заяви, документа
чи декларації, поданої для цілей
визначення митної вартості.

Статтею 88 Митного Кодексу України
встановлено, що декларант зобов'язаний
надати митному органу передбачені
законодавством документи і відомості,
необхідні для виконання митних
процедур.

Пунктом 11 Порядку декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 грудня 2006 року
№ 1766, передбачено, що для підтвердження
митної вартості товарів на вимогу
митного органу декларант зобов'язаний
подати додаткові документи.

Відповідно до п. 14 Порядку декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, якщо декларантом не
подано в установлений строк додаткові
документи або якщо він відмовився від
їх подання, митну вартість товарів
визначає митний орган на підставі
наявних відомостей згідно із
законодавством.

За ст. 266 Митного кодексу України
визначення митної вартості товарів,
які імпортуються в Україну, може
здійснюватися за такими методами: 1) за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; 3) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; 4) на
основі віднімання вартості; 5) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); 6) резервного.

Аналіз наведених норм дає підстави
судовій колегії прийти до висновку, що
митні органи мають виключну
компетенцію в питаннях перевірки та
контролю правильності обчислення
декларантом митної вартості і з цією
метою мають повноваження витребувати
додаткові документи для перевірки
правильності зазначеної митної
вартості товару в разі наявності
підстав для сумніву в правильності
митної оцінки товару, що переміщується
через митний кордон України.

Митниця може вимагати, а суб'єкт
господарювання має надати лише належні
документи для перевірки та
підтвердження правильності зазначеної
митної вартості товару.

Надання неналежних документів,
часткове надання або не надання
витребуваних документів не може
вважатися виконанням вимог митниці
щодо підтвердження митної вартості
товарів.

В даних спірних правовідносинах у
митниці виник обґрунтований сумнів
щодо правильності заявленої позивачем
митної вартості товару. За вказаними
обставинами митниця мала обґрунтовані
підстави для витребування додаткових
документів для підтвердження
заявленої митної вартості товару. При
витребуванні додаткових документів
митниця діяла відповідно до Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження (№1766) та норм митного
законодавства. При цьому відповідач,
відповідно до наведених законодавчих
норм надавав позивачу можливість
підтвердження заявленої митної
вартості чи корегування митної
вартості шляхом надання додаткових
документів. Інших способів, ніж
витребування додаткових документів,
надання часу для підтвердження
заявленої митної вартості товару, у
митного органу щодо узгодження митної
вартості товару із декларантом
законодавчими нормами не передбачено.

Разом з тим, як встановлено судом
першої інстанції, позивач супровідним
листом № 73 від 26.06.2014 надав до митного
органу додаткові документи, що
вимагалися митним органом на
підтвердження заявленої вартості
товарів.

Однак, відповідно до умов контракту та
інвойсу від 21 січня 2014 року №14-0046-К-137,
100% вартості відправленої партії товару
мають бути оплачені протягом 30 днів
після відвантаження товару.

Водночас, слід зауважити, що на момент
надання митної декларації 30 днів із дня
відвантаження товару сплинули, проте
документи, які б підтвердили
здійснення оплати за контрактом, для
митного оформлення позивачем не
надавались.

В матеріалах справи міститься копія
платіжного доручення №494 від 18.06.2014
щодо сплати позивачем за поставлений
товар.

Наведені обставини дають можливість
прийти до висновку, що позивачем станом
на момент прийняття оскаржуваного
рішення у встановленому порядку не
підтверджено заявлену ним митну
вартість товару, як того вимагають
викладені положення, а саме ним не
надано у повному обсязі додаткові
документи, які б підтвердили заявлену
митну вартість товару.

У зв'язку з ненаданням позивачем
належних додаткових документів у
митного органу не було можливості
застосувати митну вартість, визначену
позивачем, що дало підстави для
визначення митної вартості товарів у
спосіб, передбачений ст. 266 Митного
кодексу України.

Отже, з урахуванням викладеного, після
детального з'ясування обставин справи
та аналізу законодавчих норм, суд
апеляційної інстанції приходить до
переконання, що під час судового
розгляду митним органом доведено не
можливість застосування інших, окрім
резервного, методів визначення митної
вартості товарів, як це було зазначено
в спірному рішенні.

Згідно частини першої ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права, при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, суд апеляційної
інстанції підстав для його скасування
не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Світ
Інструменту Україна» - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
22 вересня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки, передбачені ст. 212
КАС України.

Головуючий суддя:
Н.М. Троян

Судді:
Н.П. Бужак,

В.А. Твердохліб

Головуючий суддя
Троян Н.М.

Судді:
Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.