Справа № 823/2322/13-а
Суддя: Винокуров К.С.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" вересня 2014 р. м.
Київ К/800/61182/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючого Винокурова К.С.

Суддів: Кочана В.М.

Пасічник С.С.

Секретар судового

засідання Сперкач Т.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на
постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 05 серпня 2013
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 17
жовтня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до Тальнівської районної
державної адміністрації Черкаської
області про визнання незаконним і
скасування розпорядження, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Тальнівської
районної державної адміністрації
Черкаської області (далі - РДА) про
визнання незаконним та скасування
розпорядження голови РДА від 28 травня
2013 року № 55-рк; поновлення позивача на
посаді начальника відділу
містобудування та архітектури РДА;
стягнення з РДА середнього заробітку
за час вимушеного прогулу; стягнення з
РДА моральної шкоди, завданої
незаконним звільненням з посади в сумі
5000 грн.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 05 серпня
2013 року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 жовтня 2013
року, у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

До Вищого адміністративного суду
України надійшла касаційна скарга, в
якій ОСОБА_3, посилаючись на порушення
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення судів скасувати
та ухвалити нову постанову про
задоволення позовних вимог.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суди попередніх інстанцій свої
рішення мотивували тим, що з боку
відповідача відсутні порушення при
звільненні позивача з посади
начальника відділу містобудування та
архітектури РДА на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40
Кодексу законів про працю України (далі
-КЗпП України).

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 02 червня 2011 року
розпорядженням Тальнівської районної
державної адміністрації № 54-рк ОСОБА_3
призначено на посаду начальника
відділу містобудування та архітектури
Тальнівської районної державної
адміністрації.

Тальнівською районною державною
адміністрацією прийнято розпорядження
від 18 грудня 2012 року № 108-рк про
реорганізацію структури районної
державної адміністрації, яким відділ
містобудування та архітектури
Тальнівської районної державної
адміністрації перетворено у сектор
містобудування та архітектури.

Згідно з додатком до вказаного
розпорядження № 108-рк 18 грудня 2012 року
позивача попереджено про вивільнення у
зв'язку зі змінами в організації праці,
в тому числі ліквідації, реорганізації
або перепрофілювання установи,
скорочення чисельності або штату
працівників, що підтверджується
підписом позивача на вказаному
додатку.

У зв'язку з реорганізацією відділу та,
керуючись Законом України «Про місцеві
державні адміністрації» від 9 квітня 1999
року № 586-XIV, Законом України «Про
архітектурну діяльність» від 20 травня
1999 року № 687-XIV та постановою Кабінету
Міністрів України «Про затвердження
порядку призначення на посади та
звільнення з посад керівників
управлінь, відділів, інших структурних
підрозділів місцевих державних
адміністрацій» від 29 липня 1999 року №
1374, відповідачем на адресу управління
містобудування та архітектури
Черкаської обласної державної
адміністрації направлено лист щодо
погодження позивача на посаду
керівника сектору містобудування та
архітектури Тальнівської районної
державної адміністрації.

19 квітня 2013 року та 14 травня 2013 року до
Тальнівської районної державної
адміністрації надійшли листи № 02-02-28/339
та № 02-02-28/405 управління містобудування
та архітектури Черкаської обласної
державної адміністрації, якими не
погоджено призначення позивача на
посаду завідувача сектору
містобудування та архітектури
Тальнівської районної державної
адміністрації та зазначено, що у
зв'язку з відсутністю у позивача вищої
архітектурної освіти та стажу
організаційної і професійної роботи за
фахом у сфері містобудування та
архітектури, останній не може бути
погоджений на посаду завідувача
сектору містобудування та архітектури
Тальнівської районної державної
адміністрації.

В даному випадку слід зазначити, що
внаслідок вказаного листування
вирішувалось питання неможливості
саме призначення Позивача на
новостворену внаслідок реорганізації
посаду завідувача сектору
містобудування та архітектури
Тальнівської районної державної
адміністрації.

Розпорядженням Тальнівської районної
державної адміністрації від 28 травня
2013 року № 55-рк відповідно до п. 2 ч. 1
ст. 40 КЗпП України позивача звільнено з
посади начальника відділу
містобудування та архітектури
Тальнівської районної державної
адміністрації, у зв'язку з виявленою
невідповідністю займаній посаді
внаслідок недостатньої кваліфікації,
тобто з окремих підстав.

Тобто ОСОБА_3 фактично звільнено з
посади начальника відділу
містобудування та архітектури
Тальнівської районної державної
адміністрації, яку він на момент
звільнення обіймав вже тривалий час.
При цьому звільнення відбулось з
підстав ніяким чином не пов'язаних зі
змінами в організації праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації або
перепрофілювання установи, скорочення
чисельності або штату працівників, як
було раніше зазначено в попередженні
про вивільнення.

Відповідно в даному випадку спір слід
розглядати в розрізі відповідності
Позивача кваліфікаційним вимогам саме
тій посаді, з якої його фактично
вивільнено, з обов'язковим
дослідженням обставин, пов'язаних з
перевіркою роботодавцем такої
відповідності Позивача на момент
призначення на посаду.

Слід зазначити, що стосовно спорів
даної категорії, пов'язаних із
звільненням осіб відповідно до п. 2 ч. 1
ст. 40 КЗпП України в тому випадку, якщо
працівник був прийнятий на роботу без
наявності документа про освіту,
передбаченого кваліфікаційними
вимогами, Верховним Судом України вже
висловлювалась правова позиція в
ухвалі № 6-5656св09 від 21 жовтня 2009 року,
яку суди зобов'язані враховувати
відповідно до вимог ч. 2 ст. 161 КАСУ.

Крім того, враховуючи, що ОСОБА_3
заявлено в позові вимогу про стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, судам попередніх інстанцій
при розгляді даної справи слід не
обмежуватись наявністю в матеріалах
справи загальної довідки про дохід
Позивача за період кількох місяців, а
дослідити розмір середньоденного
заробітку за правилами, закріпленими в
Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 08 лютого 1995 року № 100. Така вимога
кореспондується з позицією Верховного
суду України, висловленою ним у
постанові № 21-395а13 від 14 січня 2014 року.

Також поза увагою судів залишились
наявні протиріччя у позиції
Відповідача, стосовно надання ОСОБА_3
пропозицій щодо переведення на іншу
роботу відповідно до положень ч. 2 ст. 40
КЗпП України. У своїх письмових
запереченнях від 25 липня 2013 року
Відповідач зазначив, що позивачу було
запропоновано переведення на
попередню роботу або рівноцінну іншу, в
той же час, відповідно до аудіозапису
судових засідань по даній справі на
компакт-диску № В7308 (запис №
4413 від 31 липня 2013 року) Відповідач
надає усні пояснення протилежного
змісту, зокрема зазначає: «оскільки не
планувалось звільнення позивача при
реорганізації, то позивачу не
пропонувалась інша посада».

При цьому в рішеннях судів попередніх
інстанцій продубльовано позицію
Відповідача, визначену в письмових
запереченнях, без посилання на будь-які
підтверджуючі це докази і без
врахування його усних пояснень.

Враховуючи, що звільнення працівника з
підстав виявленої невідповідності
його займаній посаді або виконуваній
роботі внаслідок недостатньої
кваліфікації допускається тільки за
умови неможливості переведення
працівника на іншу роботу за його
згодою, з'ясування судами зазначених
обставин є обов'язковим для належного
розгляду спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 227 КАС України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Зважаючи на неможливість суду
касаційної інстанції досліджувати
докази, встановлювати та визнавати
доведеними обставини, що не були
встановлені в судовому порядку,
колегія суддів приходить до висновку
про скасування попередніх рішень з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції у зв'язку з
порушенням норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 227, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 05 серпня 2013
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 жовтня 2013
року скасувати.

Адміністративну справу направити на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню не
підлягає.

Судді:
К.С. Винокуров

В.М. Кочан

С.С. Пасічник