Справа № 2а-508/2010
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 р.Справа №
2а-508/2010Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Макаренко Я.М.

Суддів: Шевцової Н.В. , Мінаєвої О.М.

за участю секретаря судового засідання
Шалаєвої І.Т.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України Автозаводського району м.
Кременчука Полтавської області на
постанову Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 10.03.2010р. по справі № 2а-508/2010

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України Автозаводського району м.
Кременчука Полтавської області

про визнання протиправною відмову в
перерахунку пенсії та стягнення
недоплаченої суми пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач)
звернувся до Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області з позовом до
Управління Пенсійного фонду України
Автозаводського району Полтавської
області (надалі по тексту відповідач), в
якому просив:

- визнати протиправною відмову
Управління Пенсійного фонду України
Автозаводського району в м. Кременчуці
здійснити донарахування не виплаченої
пенсії з 31.10.2006 року в розмірах
передбачених ст.ст. 50, 54 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" та відмову
встановити пенсію у розмірі 8
мінімальних пенсій за віком та
щомісячну додаткову пенсію за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75%
мінімальних пенсій за віком;

- зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України Автозаводського району в
м. Кременчуці нарахувати та встановити
пенсію з 31.10.2006 року по 17.02.2008 року в
розмірі 6 мінімальних пенсій за віком
та щомісячну додаткову пенсію за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 50%
мінімальної пенсії за віком, а з 18.02.2008
року - в розмірі 8 мінімальних пенсій за
віком та щомісячну додаткову пенсію за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75%
мінімальних пенсій за віком на
підставі ст.ст. 50, 54, 67 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" , виходячи
зі встановленого розміру мінімальної
пенсії за віком станом на 01.11.2006 року,
01.01.2007 року, 01.04.2007 року, 01.10.2007 року,
01.01.2008 року, 01.04.2008 року, 01.07.2008 року,
01.10.2008 року;

Постановою Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 10.03.2010 року позов ОСОБА_1 задоволено
частково.

Визнано бездіяльність Управління
Пенсійного фонду України
Автозаводського району в м. Кременчуці
Полтавської області протиправною.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України Автозаводського району в
м. Кременчуці здійснити ОСОБА_1 з 31.10.2006
року по 30.09.2009 року перерахунок пенсії з
інвалідності відповідно до ст. 50, п. 4 ст.
54, п. 3 ст. 67, ст.71 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" в редакції
від 9 липня 2007 року із розрахунку 8
прожиткових мінімумів для
непрацездатних осіб та додаткової
пенсії виходячи із розрахунку 75%
мінімальної пенсії за віком, яка
дорівнює прожитковому мінімуму для
непрацездатних осіб.

Відповідач, не погодившись з рішенням
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій просить
постанову суду першої інстанції
скасувати та прийняти нове рішення,
яким в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог відповідач
зазначив, що оскаржувана постанова
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного
вирішення спору.

Сторони в судове засідання апеляційної
інстанції не з'явилися, про дату, час та
місце апеляційного розгляду справи
повідомлені належним чином, причини
неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України,
неприбуття в судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час та місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у
разі неявки у судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду першої інстанції та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач відноситься до 1 категорії
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, є інвалідом
2 групи, що підтверджується
посвідченням серії НОМЕР_1 та довідкою
МСЕК № 0107389 від 24.05.2005р. Також,
встановлено, що позивач перебуває на
обліку в Управлінні Пенсійного фонду
України Автозаводського району в м.
Кременчуці Полтавської області, як
пенсіонер і отримує пенсію по
інвалідності на підставі ст. 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач має право на перерахунок
пенсії відповідно до ст. ст. 50,54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 31.10.2006 року по
30.09.2009 року.

Колегія суддів частково погоджується з
таким висновком суду першої інстанції,
між тим, при ухваленні рішення судом
було допущено порушення норм
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до суду з позовом
08.12.2009 року із вимогами щодо захисту
його порушених прав, що мали місце з
31.10.2006 року.

Відповідно до ч.1,2 ст.99 КАС України (в
редакції чинній на момент звернення
позивача до суду з позовом)
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Таким чином, для вирішення питання про
правильність застосування судом
першої інстанції строку звернення до
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи необхідно з'ясувати,
коли позивач дізнався або повинен був
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи,
порушення прав позивача в частині
призначення та виплати пенсії
відбувалося періодично - кожного
місяця при отриманні ним суми пенсії,
починаючи з 31.10.2006 року, а тому кожного
разу при отриманні пенсії позивач був
обізнаний про порушення його прав та
мав змогу звернутись до суду за їх
захистом.

Отже, враховуючи дату звернення
позивача до суду з адміністративним
позовом (08.12.2009 р.), річний строк на
звернення до суду з позовом та період,
за який позичав просить суд захистити
його права (з 31.10.2006 року) колегія суддів
приходить до висновку, що позивач
пропустив строк звернення до суду з
позовними вимогами про зобов`язання
УПФУ здійснити перерахунок пенсії
позивача за період з 31.10.2006 р.

Згідно з ч. 2 ст.87 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" суми пенсії, не
одержані своєчасно з вини органу, що
призначає або виплачує пенсію,
виплачуються за минулий час без
обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України
"Про загальнообовязкове державне
пенсійне страхування" нараховані суми
пенсії, не отримані з вини органу, що
призначає і виплачує пенсію,
виплачується за минулий час без
обмеження будь-яким строком з
нарахуванням компенсації втрати
частини доходів.

З врахуванням вказаних норм Закону без
обмеження будь-яким строком мають
виплачуватися лише нараховані суми
пенсії, не отримані з вини органу, що
призначає і виплачує пенсію.

Предметом розгляду у цій справі є
позовні вимоги про зобов'язання
здійснити перерахунок не нарахованої
пенсії, а тому вищевказані норми Закону
до цих правовідносин застосовуватись
не можуть.

Правовідносини в даній справі повинні
розглядатися, в першу чергу, виходячи з
правомірності або неправомірності дій
чи бездіяльності органу владних
повноважень, на звернення для
оскарження яких Кодексом
адміністративного судочинства
передбачено 1 рік.

Отже, враховуючи дату звернення
позивача до суду, річний строк на
звернення до суду з позовом та період
за який позивач просить суд захистити
його права, колегія суддів приходить до
висновку, що права позивача підлягають
захисту з 08.12.2008 року.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Клопотання про поновлення пропущеного
строку звернення до суду позивачем не
подавалось.

З матеріалів справи таких підстав не
вбачається. Доказів поважності
пропуску строку на звернення до суду з
позовом позивачем не надано.

Виходячи із зазначених обставин
справи, колегія суддів вважає, що судом
при ухваленні рішення було порушено
приписи ст.ст.99, 100 КАС України, що
призвело до частково необґрунтованого
задоволення позову, а тому рішення суду
в частині задоволення позовних вимог
про зобов'язання Управління Пенсійного
фонду України Автозаводського району в
м. Кременчуці здійснити ОСОБА_1 з 31.10.2006
року по 08.12.2008 року перерахунок пенсії з
інвалідності відповідно до ст. 50, п. 4 ст.
54, п. 3 ст. 67, Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" підлягає скасуванню, з
залишенням цієї частини позовної заяви
без розгляду.

Щодо позовних вимог про зобов`язання
відповідача здійснити перерахунок
пенсії позивача за період з 09.12.2008 року,
колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 перебуває на обліку у
відповідача та отримує пенсію по
інвалідності внаслідок аварії на ЧАЕС
з 18.02.2008 року по 2 групі інвалідності.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорії зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту населення
визначені та закріплені в Законі
України від 28.02.1991 року №796 «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (надалі
по тексту Закон №796).

Згідно з частиною четвертою статті 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" у
редакції Закону України від 06.06.1996 р. в
усіх випадках розмір пенсій для
інвалідів IІ групи, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не може бути нижчим 8
мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до частини першої статті 50
зазначеного Закону України "Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" у редакції Закону України
від 06.06.1996 р. особам, віднесеним до
категорії 1, які є інвалідами IІ групи,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі 75 процентів мінімальної пенсії
за віком.

Згідно частиною третьою статті 67
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" у
редакції Закону України від 05.10.2006 р. N
231-У встановлено, що у разі збільшення
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, підвищується
розмір пенсії, визначений відповідно
до статті 54 цього Закону, а також розмір
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, особам, віднесеним до
категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної
компенсації сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи. Перерахунок пенсії
здійснюється з дня встановлення нового
розміру прожиткового мінімуму.

Відповідно до Закону України "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" статтю 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
змінено та встановлено, що у всіх
випадках розміри пенсій для інвалідів,
щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими: для учасників ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
у 1986 році: по І групі інвалідності - 220
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність; по II
групі інвалідності - 200 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; по III групі
інвалідності - 180 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; для учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у 1987 - 1990 роках та
осіб, евакуйованих у 1986 році із зони
відчуження: по І групі інвалідності - 160
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність; по II
групі інвалідності - 150 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; по III групі
інвалідності - 140 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; для інших
інвалідів, щодо яких встановлено
причинний зв'язок інвалідності з
Чорнобильською катастрофою: по І групі
інвалідності - 130 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; по II групі
інвалідності - 120 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; по III групі
інвалідності - 110 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність;
дітям-інвалідам - 70 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність. Розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначається
на момент виплати пенсії згідно із
законом про Державний бюджет України і
не може коригуватися іншими
нормативно-правовими актами.

Також, Законом України "Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України" статтю 50 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" змінено та
встановлено, що особам, віднесеним до
категорії 1, призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірах: інвалідам II групи -
20 процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність;
розмір прожиткового мінімуму для осіб,
які втратили працездатність,
визначається на момент виплати
додаткової пенсії згідно із законом
про Державний бюджет України і не може
коригуватися іншими
нормативно-правовими актами.

Згідно Закону України "Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України" статтю 67 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" змінено та
встановлено, що максимальний розмір
пенсій, призначених відповідно до
цього Закону (з урахуванням надбавок,
підвищень, додаткових пенсій, цільової
грошової допомоги, пенсії за особливі
заслуги перед Україною та інших доплат
до пенсій, встановлених
законодавством) не може перевищувати
дванадцять мінімальних розмірів
пенсії за віком, встановленої абзацом
першим частини першої статті 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

Відповідно до рішення Конституційного
Суду України від 22.05.2008, № 10-рп/2008 зміни
внесені Законом України від 28.12.2007 №
107-УІ "Про Державний бюджет України на
2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" до статей
50, 54, 67 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" визнано неконституційними.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визначені неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність, тому
відповідач з 22 травня 2008 року під час
обчислення пенсії та додаткової пенсії
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, повинен був
керуватися статтями 50, 54 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" у редакції
Закону України від 06.06.1996 р. та статтею 67
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" у
редакції Закону України від 05.10.2006 р.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положенням ч.4 ст.9 КАС України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи із пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд дійшов
правильного висновку, що при розмірі
пенсії позивачеві застосуванню
підлягають ч.1 ст.50 та ч.4 ст.54 Закону
України №796, а не Постанова Кабінету
Міністрів України №530 від 28.05.2008 р. та
постанова Кабінету Міністрів України
16.07.2008 р за № 654, які істотно звужують
обсяг встановлених законом прав.

За таких обставин правильним та таким,
що відповідають Закону №796, є висновки
суду про те, що позивач має право на
призначення пенсії в розмірі, не
нижчому 8 мінімальних пенсій за віком,
та щомісячної додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком.

Також, колегія суддів, вважає, що суд
правильно не взяв до уваги посилання
відповідача на ч.5 ст.54 Закону №796, якою
передбачено, що порядок обчислення
пенсії по інвалідності, що настала
внаслідок каліцтва чи захворювання, і
пенсії у зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів
України, оскільки надання законодавцем
такого права Кабінету Міністрів
України не означає, що останній,
встановлюючи такий порядок може
допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача, встановлених цим
Законом. Тобто, Кабінет Міністрів
України повинен був встановити
зазначений порядок, не порушуючи
положень цього Закону, в тому числі й
інших законів, якими встановлено
мінімальний розмір пенсії за віком.

Зі ст.ст.50, 54 Закону №796 випливає, що під
час визначення розміру пенсії та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю за основу їх
нарахування береться розмір
мінімальної пенсії за віком.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ст.28 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів,
вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано не взяв до уваги
положення ч.3 ст.28 зазначеного Закону, з
якої випливає, що мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений абзацом 1
частини 1 цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсії, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання пенсії і щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлено ст.ст. 50, 54 Закону №796.

Відповідно до ч.3 ст.67 Закону №796, яка
набрала чинності 31.10.2006 року, у разі
збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір пенсії, визначений
відповідно до ст.54 цього Закону, а також
розмір додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, особам віднесеним
до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір
щомісячної компенсації сім'ям за
втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є
імперативною, свідчить, що підставою
для перерахунку пенсії є встановлення
нового прожиткового мінімуму, і цей
перерахунок здійснюється з дня
встановлення цього мінімуму.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» мінімальний
розмір пенсії за віком
встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Оскільки позивачеві слід визначати
пенсію виходячи з мінімальної пенсії
за віком, яка встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, то в разі
збільшення розміру цього прожиткового
мінімуму перерахунок пенсії
позивачеві повинен проводитись
виходячи з нового розміру мінімальної
пенсії за віком.

Тому правильним є висновок суду щодо
протиправності відмови відповідачем у
перерахунку пенсій позивачу з 08.12.2008
року у відповідності до ст. ст. 50, 54, 67
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що через порушення судом норм
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
постанова суду першої інстанції в
частині задоволення позовних вимог до
08.12.2008 року підлягає скасуванню, з
прийняттям ухвали про залишення цієї
частини позовної заяви без розгляду.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198,
ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Автозаводського району м. Кременчука
Полтавської області - задовольнити
частково.

Постанову Автозаводського району суду
м. Кременчука Полтавської області від
10.03.2010р. по справі № 2а-508/2010р скасувати в
частині задоволення позовних вимог
про зобов'язання Управління Пенсійного
фонду України Автозаводського району в
м. Кременчуці здійснити ОСОБА_1
перерахунок пенсії з інвалідності
відповідно до ст. 50, п. 4 ст. 54, п. 3 ст. 67,
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
за період з 31.10.2006 року по 08.12.2008 року та
прийняти в цій частині ухвалу, якою
позов ОСОБА_1 в зазначеній частині -
залишити без розгляду.

В іншій частині постанову
Автозаводського району суду м.
Кременчука Полтавської області від
10.03.2010 р. по справі № 2а-508/2010р - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя Макаренко Я.М.Судді
Шевцова Н.В. Мінаєва О.М.

Повний текст ухвали виготовлений
21.11.2014 р.