Справа № 760/19416/14-а
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Українець
Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка
О.І.,

при секретарі - Ліневській
В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Міністерства оборони України на
прийняту в порядку скороченого
провадження постанову Солом'янського
районного суду м. Києва від 10 жовтня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони
України про визнання неправомірними
дій та зобов'язання здійснити
перерахунок пенсії, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 (далі - Позивач,
ОСОБА_2) звернувся до Солом'янського
районного суду м. Києва з позовом до
Міністерства оборони України (далі -
Відповідач, Міноборони) про: визнання
неправомірними дій Відповідача щодо
непризначення Позивачу одноразової
грошової допомоги у розмірі 27-ми
місячного грошового забезпечення
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України «Про затвердження
порядку та умов призначення і виплати
одноразової грошової допомоги у разі
загибелі (смерті), порання (контузії,
травми або каліцтва) чи інвалідності
військовослужбовців,
військовозобов'язаних і резервістів,
призваних на навчальні (або
перевірочні) та спеціальні збори, та
інвалідності звільнених з військової
служби (зборів) осіб» від 28.05.2008 року №
499 та статей 9, 16 Закону України «Про
соціальний та правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей»; стягнення на користь ОСОБА_2 з
Міноборони недоплачену частину
одноразової грошової допомоги у разі
інвалідності у розмірі 118769,76 грн.;
зобов'язання Відповідача провести
нарахування і виплату Позивачу
одноразової грошової допомоги у
зв'язку з настанням інвалідності
внаслідок виконання обов'язків
військової служби у розмірі 27-ми
місячного грошового забезпечення,
встановленої ч. 2 ст. 9 Закону України
«Про соціальний та правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей» на день встановлення
інвалідності.

Постановою Солом'янського районного
суду м. Києва від 10.10.2014 року
адміністративний позов задоволено
частково: визнано неправомірними дії
Міноборони щодо не призначення ОСОБА_2
одноразової грошової допомоги в
порушення вимог Закону України «Про
соціальний та правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей» та зобов'язання Відповідача
перерахувати та виплатити Позивачу
одноразову грошову допомогу у
відповідності до ст. 16 вищезазначеного
Закону у розмірі, встановленому
Порядком, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 28.05.2008
року № 499 на день встановлення
інвалідності. У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено повністю.
При цьому суд першої інстанції виходив
з того, що право на грошову допомогу у
звільненого військовослужбовця
наступає з моменту встановлення
інвалідності, а не з моменту його
звільнення, а тому Позивач має право на
виплату одноразової грошової допомоги.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням, Відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити повністю. При цьому
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також на
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Представник Відповідача в судовому
засіданні вимоги апеляційної скарги
підтримав, просив скасувати постанову
від 10.10.2014 року та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити повністю.

Позивач, будучи належним чином
повідомлений про дату, час та місце
розгляду справи в судове засідання не
з'явився.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, повно та всебічно
дослідивши обставини справи,
заслухавши пояснення повноважного
представника Відповідача, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
необхідно задовольнити частково, а
постанову суду першої інстанції -
скасувати, виходячи з наступного.

Як було встановлено судом першої
інстанції, Позивач звільнений з
військової служби 01.11.1994 року, а з 26.06.2012
року йому встановлена третя група
інвалідності у зв'язку з захворюванням,
пов'язаним з виконанням обов'язків
військової служби з ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
(а.с. 17).

ОСОБА_2 у червні 2014 року звернувся до
Міністра оборони України із заявою про
нарахування та виплату одноразової
грошової допомоги у розмірі 27-ми
місячного грошового забезпечення на
день встановленні Позивачу
інвалідності з урахуванням всіх видів
грошового забезпечення за останньою
штатною посадою, з якої ОСОБА_2 було
звільнено з військової служби.

Листом від 07.08.2014 року № 248/3/6/2130/1261
департаментом фінансів Міноборони
повідомлено Позивача про відсутність
підстав для подання Міністру оборони
України пропозицій щодо призначення
ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги.
Відмова вмотивована тим, що на заявника
не поширюється дія Закону України «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України з питань соціального
захисту військовослужбовців,
військовозобов'язаних та резервістів,
які призвані на навчальні (або
перевірочні) та спеціальні збори, і
деяких інших осіб» від 03.11.2006 року № 328-V,
яким було внесено зміни до статті 16
Закону України «Про соціальний та
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей» та який набрав
чинності 01.01.2007 року.

На підставі встановлених вище
обставин, виходячи з системного
аналізу приписів ст. 16 Закону України
«Про соціальний та правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей», п. 2 постанови Кабінету
Міністрів України «Про затвердження
порядку та умов призначення і виплати
одноразової грошової допомоги у разі
загибелі (смерті), порання (контузії,
травми або каліцтва) чи інвалідності
військовослужбовців,
військовозобов'язаних і резервістів,
призваних на навчальні (або
перевірочні) та спеціальні збори, та
інвалідності звільнених з військової
служби (зборів) осіб» від 28.05.2008 року №
499, суд першої інстанції дійшов
висновку про неправомірність відмови
Відповідача у призначенні, перерахунку
та виплаті ОСОБА_2 одноразової грошової
допомоги у розмірі, визначеному
вищезазначеним Порядком, оскільки
чинним законодавством закріплено, що
право на отримання відповідної
допомоги виникає не з моменту
звільнення військовослужбовця (крім
військовослужбовців строкової служби),
а з моменту встановлення інвалідності,
а тому положення вищезазначених
нормативно-правових актів підлягають
застосуванню до Позивача.

З таким висновком суду першої
інстанції не можна повністю погодитися
з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України
«Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей» (у редакції, чинній на момент
встановлення інвалідності ОСОБА_2)
(далі - Закон) передбачено, що у разі
поранення (контузії, травми або
каліцтва), заподіяного
військовослужбовцю під час виконання
ним обов'язків військової служби, а
також інвалідності, що настала в період
проходження військової служби або не
пізніше ніж через три місяці після
звільнення зі служби чи після
закінчення цього строку, але внаслідок
захворювання або нещасного випадку, що
мали місце в період проходження
військової служби, залежно від ступеня
втрати працездатності йому
виплачується одноразова грошова
допомога в розмірі до п'ятирічного
грошового забезпечення за останньою
посадою в порядку та на умовах,
визначених Кабінетом Міністрів
України.

На виконання приписів вищезазначеної
норми Закону Кабінетом Міністрів
України постановою від 28.05.2008 року № 499
затверджено Порядок та умови
призначення і виплати одноразової
грошової допомоги у разі загибелі
(смерті), поранення (контузії, травми
або каліцтва) чи інвалідності
військовослужбовців,
військовозобов'язаних і резервістів,
призваних на навчальні (або
перевірочні) та спеціальні збори, та
інвалідності звільнених з військової
служби (зборів) осіб (далі - Порядок №
499).

Згідно абз. 8 пп. 2 п. 2 Порядку № 499
військовослужбовцям (крім
військовослужбовців строкової служби)
у разі настання інвалідності внаслідок
виконання обов'язків військової служби
одноразова грошова допомога
виплачується у розмірі: 27-місячного
грошового забезпечення - інвалідам III
групи.

Виходячи з комплексного аналізу
вищезазначених норм, колегія суддів
зауважує, що законодавець пов'язує
право військовослужбовців на
отримання одноразової грошової
допомоги з моментом настання
інвалідності, спричиненої
захворюванням або нещасним випадком,
що мали місце в період проходження
військової служби.

Як вбачається зі змісту довідки до акту
огляду МСЕК (а.с. 17), Позивачу з 26.06.2012
року і довічно була встановлена ІІІ
група інвалідності у зв'язку з
захворюванням, пов'язаним з виконанням
обов'язків військової служби з
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС.

Отже, як вірно зауважено судом першої
інстанції, ОСОБА_2 отримав інвалідність
у зв'язку з захворюванням, що мало місце
в період проходження військової
служби, а тому останній має право на
виплату одноразової грошової допомоги
у розмірі, визначеному приписами
Порядку № 499.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі
Вищого адміністративного суду України
від 23.10.2014 року у справі № К/800/1679/14.

Крім того, оцінюючи доводи Апелянта про
те, що дія Порядку № 499 не поширюється
на Позивача, оскільки він був
звільнений з військової служби до
10.05.2006 року (дати законодавчого
закріплення права військовослужбовців
на отримання грошової допомоги у разі
каліцтва або інвалідності), судова
колегія зауважує наступне.

Згідно ч. 1 ст. 58 Конституції України
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи.

Надаючи офіційне тлумачення
вищезазначених положень,
Конституційний Суд України у рішенні
від 09.02.1999 року у справі № 1-рп/99
зазначив, що принцип, закріплений у
частині першій статті 58 Конституції
України, за якою дію
нормативно-правового акта в часі треба
розуміти так, що вона починається з
моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

Враховуючи те, що факт встановлення
Позивачу інвалідності мав місце 20.06.2012
року, тобто на момент чинності
відповідних положень Закону та Порядку
№ 499, то зазначені нормативно-правові
акти підлягають застосуванню при
встановленні наявності у ОСОБА_2 права
на отримання одноразової грошової
допомоги на їх підставі.

Крім іншого, необхідно враховувати, що
приписами ч. 2 ст. 9 Закону визначено
елементи грошового забезпечення:
посадовий оклад, оклад за військовим
званням; щомісячні додаткові види
грошового забезпечення (підвищення
посадового окладу, надбавки, доплати,
винагороди, які мають постійний
характер, премія); одноразові додаткові
види грошового забезпечення.

Виходячи із визначених в ч. 4 ст. 9 КАС
України загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами для визначення
складових грошового забезпечення щодо
виплати одноразової грошової допомоги
слід застосовувати не Порядок, а Закон,
який має вищу юридичну силу.

Поряд з цим, судова колегія зауважує, що
до повноважень адміністративного суду
не належить здійснення розрахунків сум
соціальних виплат, а відтак позовні
вимоги про стягнення одноразової
грошової допомоги у конкретно
визначеному розмірі не можуть бути
задоволені.

Аналогічна позиція висловлена у
постанові Верховного Суду України від
15.04.2014 року у справі № 21-78а14.

Разом з тим, оцінюючи доводи Апелянта
про порушення Солом'янським районним
судом м. Києва приписів ст. 24 Кодексу
адміністративного судочинства України
щодо колегіального розгляду даної
справи окружним адміністративним
судом, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити наступне.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 18 КАС України окружним
адміністративним судам підсудні
адміністративні справи однією зі
сторін в яких є орган державної влади,
інший державний орган, орган влади
Автономної Республіки Крим, обласна
рада, Київська, Севастопольська міська
рада, їх посадова чи службова особа,
крім випадків, передбачених цим
Кодексом, та крім справ щодо їх рішень,
дій чи бездіяльності у справах про
адміністративні проступки та справ,
які підсудні місцевим загальним судам
як адміністративним судам.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КАС України
адміністративні справи, предметом
оскарження в яких є рішення, дії чи
бездіяльність Кабінету Міністрів
України, міністерства чи іншого
центрального органу виконавчої влади,
Національного банку України, їхньої
посадової чи службової особи, виборчої
комісії (комісії з референдуму), члена
цієї комісії розглядаються і
вирішуються в окружному
адміністративному суді колегією у
складі трьох суддів.

Як вбачається зі змісту
адміністративного позову, ОСОБА_2
звертається з вимогами до Міністерства
оборони України.

Приписами п. 1 Положення про
Міністерство оборони України,
затвердженого Указом Президента
України від 06.04.2011 року № 406/2011,
закріплено, що Міністерство оборони
України є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України.

Отже, враховуючи те, що Позивачем
оскаржуються дії міністерства, то в
силу положень ч. 1 ст. 24 КАС України
даний позов має розглядатися окружним
адміністративним судом колегією у
складі трьох суддів.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що
вказаний спір повинен був розглядатися
Окружним адміністративним судом м.
Києва, уповноваженим на це приписами
ст. ст. 18, 24 КАС України, а не
Солом'янським районним судом м. Києва.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі
Вищого адміністративного суду України
від 18.02.2014 року у справі № К/9991/59612/11.

Крім того, необхідно зазначити, що
положеннями КАС України передбачено
застосування скороченого провадження
лише у випадку розгляду встановлених
нормами ст. 183-2 КАС України категорій
справ суддею одноособово.

Відтак, процесуальним законом не
встановлено можливості розгляду
справи колегією суддів у скороченому
провадженні, а тому положення ст. 183-2
КАС України не підлягають застосуванню
при розгляді та вирішенні даної справи.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України
підставами для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є розгляд і вирішення
справи неповноважним судом.

За таких обставин суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що
постанова Солом'янського районного
суду м. Києва підлягає скасуванню як
така, що ухвалена неповноважним судом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 202, 205, 207, 212,
254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Міністерства
оборони України - задовольнити
частково.

Постанову Солом'янського районного
суду м. Києва від 10 жовтня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Міністерства оборони України
про визнання неправомірними дій та
зобов'язання здійснити перерахунок
пенсії - скасувати як таку, що ухвалена
неповноважним судом.

Прийняти нову постанову, якою позовні
вимоги задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії
Міністерства оборони України щодо
непризначення ОСОБА_2 одноразової
грошової допомоги відповідно до ст. ст.
9, 16 Закону України «Про соціальний та
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей».

Зобов'язати Міністерство оборони
України здійснити нарахування та
виплату ОСОБА_2 одноразової грошової
допомоги відповідно до ст. ст. 9, 16
Закону України «Про соціальний та
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей» у розмірі,
встановленому п. 2 Порядку та умов
призначення і виплати одноразової
грошової допомоги у разі загибелі
(смерті), поранення (контузії, травми
або каліцтва) чи інвалідності
військовослужбовців,
військовозобов'язаних і резервістів,
призваних на навчальні (або
перевірочні) та спеціальні збори, та
інвалідності звільнених з військової
служби (зборів), затвердженого
постановою Кабінетом Міністрів
України від 28.05.2008 року № 499, на момент
встановлення інвалідності.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення, а якщо її було
прийнято за наслідками розгляду у
письмовому провадженні, - через п'ять
днів після направлення їх копій особам,
які беруть участь у справі. Касаційна
скарга на судові рішення подається в
порядку та строки, визначені ст. ст. 211,
212 КАС України.

Головуючий суддя
А.Г. Степанюк

Судді
В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя

Степанюк А.Г.

Судді:

Кузьменко В. В.

Шурко О.І.