Справа № 2а-14192/11/1370
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року м.
Львів Справа № 9104/122669/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді - Рибачука А.І.,

суддів - Качмара В.Я., Старунського Д.М.,

з участю секретаря - Андрушківа І.Я.,

представника відповідача - Слуцького
Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Личаківському
районі м. Львова Львівської області
Державної податкової служби
(правонаступником якої є Державна
податкова інспекція у Личаківському
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області) на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 07 червня 2012
року по справі № 2а-14192/11/1370 за позовом
Приватного підприємства «Грін-Р» до
Державної податкової інспекції у
Личаківському районі м. Львова
Львівської області Державної
податкової служби про визнання
протиправними дій, визнання нечинним
та скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Грін-Р» (далі -
ПП «Грін-Р») звернулося до суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Личаківському
районі м. Львова Львівської
області Державної податкової служби
(далі - ДПІ у Личаківському районі м.
Львова), в якому просило визнати
протиправними дії відповідача щодо
викладених в акті перевірки від 30
травня 2011 року № 345/23-2/35563203 незаконних
висновків про безтоварність та
нікчемність його
фінансово-господарських операцій з
контрагентами Приватним підприємством
«МКМ-сервіс» (далі - ПП «МКМ-сервіс») та
Приватним підприємством
«Авторесурс-сервіс» (далі - ПП
«Авторесурс-сервіс»), визнати нечинним
та скасувати податкове
повідомлення-рішення відповідача від 21
червня 2011 року № /14748.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 07 червня 2012
року вказаний позов задоволено
частково, визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
Личаківському районі м. Львова від 21
червня 2011 року № /14748,
провадження у справі в частині
позовних вимог щодо визнання
протиправними дій відповідача, які
полягають у викладенні в акті
перевірки від 30 травня 2011 року №
345/23-2/35563203 незаконних висновків про
безтоварність та нікчемність
фінансово-господарських операцій між
позивачем та ПП «МКМ-сервіс», ПП
«Авторесурс-сервіс» - закрито.

Не погоджуючись із зазначеною
постановою суду, ДПІ у Личаківському
районі м. Львова подала
апеляційну скаргу, у якій, з посиланням
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просить її скасувати та прийняти
нову, якою відмовити в задоволенні
позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує
посиланням на те, що факти порушень
позивачем вимог податкового
законодавства, які послужили підставою
для прийняття оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення, мали
місце та чітко зафіксовані в акті
перевірки від 30 травня 2011 року №
345/23-2/35563203, а тому висновок суду першої
інстанції про наявність підстав для
скасування вказаного податкового
повідомлення-рішення є помилковим.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримав вимоги поданої
відповідачем апеляційної скарги та
просив її задовольнити, посилаючись на
викладені в ній доводи.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, хоча позивача
належним чином було повідомлено про
дату, час та місце апеляційного
розгляду, що відповідно до частини 4
статті 196 Кодексу адміністративного
судочинства України не перешкоджає
розгляду справи у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника позивача, обговоривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
за результатами позапланової виїзної
перевірки ПП «Грін-Р» з питань
правильності формування податкового
зобов'язання та податкового кредиту за
період з 01 січня 2011 року по 31 січня 2011
року та з 01 березня 2011року по 31 березня
2011 року, ДПІ у Личаківському районі м.
Львова складено акт перевірки від 30
травня 2011 року № 345/23-2/35563203.

Вказаний акт містить висновок про
порушення позивачем статей 203, 215, 216, 228
Цивільного кодексу України, пункту 185.1
статті 185 Податкового кодексу України,
що призвело до завищення податкових
зобов'язань за січень 2011 року в сумі
186717.00 грн.; статей 203, 215, 216 Цивільного
кодексу України, пунктів 198.1, 198.3 статті
198 Податкового кодексу України, що
призвело до завищення податкового
кредиту за січень 2011 року на суму 185460.00
грн. по контрагенту ПП «МКМ-Сервіс»;
пунктів 198.1, 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України, що призвело до
заниження податку на додану вартість
за березень 2011 року на суму 140183.00 грн. по
контрагенту ПП «Авторесурс-сервіс».

На підставі згаданого вище акта
перевірки, ДПІ у Личаківському районі
м. Львова прийнято податкове
повідомлення-рішення від 21 червня 2011
року № /14748, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за податком на додану вартість на суму
140184.00 грн., з яких 140183.00 грн. за основним
платежем та на 01.00 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями.

В обґрунтування підстав для визначення
позивачеві податкових зобов'язань,
податковий орган посилався на те, що
позивачем документально не
підтверджено суми податку на додану
вартість, сплаченого у зв'язку з
придбанням товарів у ПП
«Авторесурс-сервіс».

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
викладені відповідачем в акті
перевірки висновки про порушення ПП
«Грін-Р» вимог податкового
законодавства, а саме заниження
податку на додану вартість, є
необґрунтованими та не знайшли свого
підтвердження під час розгляду справи.
А щодо визнання протиправними дій
відповідача щодо висновків, викладених
в акті перевірки, то така вимога не
підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства, що в
свою чергу свідчить про наявність
підстав для закриття провадження у
справі в цій частині.

Суд апеляційної інстанції не
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
предметом розгляду в порядку
адміністративного судочинства є
рішення, дії або бездіяльність суб'єкта
владних повноважень.

Виходячи із загальних засад
адміністративного судочинства
задоволенню підлягають ті вимоги, які
фактично відновлюють порушене право
особи у взаємовідносинах з суб'єктом
владних повноважень.

Висновки, викладені в акті, не є
предметом оскарження в
адміністративному суді, оскільки не є
обов'язковими ані для платника
податків, ані для керівника
контролюючого органу і є лише
відображенням фактичних дій
податкових інспекторів-ревізорів щодо
встановлених в ході перевірки
порушень.

Підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17
Податкового кодексу України надано
право платникам податків оскаржувати в
порядку, встановленому цим Кодексом,
рішення, дії (бездіяльність)
контролюючих органів (посадових осіб).

Диспозиція цієї статті передбачає
оскарження дій службової особи, які
пов'язані з порушенням порядку
проведення перевірки; дій, які
полягають у перевищенні повноважень
службовою особою щодо обмеження прав у
можливості ознайомлення з
результатами контрольного заходу; дій
щодо проведення перевірки без
установлених законом підстав та/або з
порушенням вимог чинного
законодавства тощо.

Відтак, дії службової особи щодо
включення до акта певних висновків, як
і фіксування в ньому порушень
платником податків вимог чинного
законодавства не можуть бути предметом
розгляду у суді, оскільки відповідно до
пункту 3 Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від 22
грудня 2010 року № 984, акт - службовий
документ, який підтверджує факт
проведення документальної перевірки
фінансово-господарської діяльності
платника податків і є носієм доказової
інформації про виявлені порушення
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби.

Зі змісту викладеної норми слідує, що
дії, пов'язані з виявленням порушень та
фіксуванням їх у акті перевірки та
включенням до акта висновків є по суті
виконанням перевіряючим обов'язків, а
самі по собі висновки обов'язкової сили
не мають.

Акт перевірки є носієм доказової
інформації про виявлені контролюючим
органом порушення вимог законодавства
суб'єктами господарювання, документом,
на підставі якого приймається
відповідне рішення контролюючого
органу, а тому оцінка акта (в тому числі
й оцінка дій службових осіб
контролюючого органу щодо його
складання, викладення у ньому
висновків перевірки) може бути надана
судом при вирішенні спору щодо
оскарження рішення, прийнятого на
підставі такого акта, або у випадку
можливого використання такого акта, як
доказу вчинення правопорушення при
розгляді відповідного спору.

Вищенаведена позиція застосування
норм права відповідає позиції,
викладеній у постанові Верховного Суду
України від 10 вересня 2013 року у справ №
21-237а13.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції повинен був відмовити в
задоволенні позовної вимоги про
визнання протиправними дій
відповідача щодо відображення у акті
перевірки від 30 травня 2011 року №
345/23-2/35563203 висновків про безтоварність
та нікчемність
фінансово-господарських операцій
позивача з контрагентами ПП
«МКМ-сервіс» та ПП «Авторесурс-сервіс»,
а не закривати провадження у справі в
цій частині.

Що стосується правомірності прийняття
ДПІ у Личаківському районі м. Львова
податкового повідомлення-рішення від 21
червня 2011 року № /14748, то слід
зазначити наступне.

Стаття 67 Конституції України
передбачає, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом. Згідно
з статтею 92 Конституції України
виключно законами України
встановлюються система оподаткування,
податки і збори.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
передбачено, що податковий кредит - це
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій, зокрема, з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.6 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Таким чином, право на податковий кредит
виникає у платника податків лише після
одержання податкової накладної,
оскільки це єдиний документ первинного
бухгалтерського та податкового обліку,
що містить у собі суму податку на
додану вартість, яку можливо
відобразити в податкових деклараціях з
податку на додану вартість. Отже,
наявність податкової накладної є
належним доказом, що підтверджує суму
податкового кредиту позивача.

Як видно з матеріалів справи, 01 березня
2011 року між ПП «Грін-Р» та
ПП «Авторесурс-Сервіс» укладено
договір купівлі-продажу № 031, згідно з
яким останнє зобов'язувалось за
встановлену плату передати у власність
ПП «Грін-Р» товар партіями згідно з
накладними у відповідності до його
замовлення. Термін дії договору - до 31
грудня 2011 року.

В підтвердження реальності здійснення
господарських операцій за даним
договором позивачем надано суду лише
копії видаткових накладних від 01
березня 2011 року № РН-3-01020 та №РН-3-01021.

Додатковою угодою від 13 травня 2011 року,
укладеною між згаданими вище
сторонами, вказаний вище договір було
розірвано у зв'язку з відсутністю у ПП
«Авторесурс-Сервіс» повного
асортименту товару. Згідно з вказаною
угодою ПП «Авторесурс-Сервіс»
зобов'язувалось повернути позивачу
сплачені кошти за товар, який він не
зміг поставити.

Також в матеріалах справи міститься
копія договору про переведення боргу
від 31 травня 2011 року № 02,
відповідно до умов якого ПП
«Авторесурс-Сервіс» перевело на
Закрите акціонерне товариство НВП
«Укрзахіденерго» борг (грошове
зобов'язання, заборгованість) у розмірі
841098.89 грн., який виник на підставі
договору від 01 березня 2011 року № 031
перед ПП «Грін-Р».

Як зазначає позивач, у зв'язку з
укладенням вказаного договору про
переведення боргу, а також поставки
необхідних йому товарів ЗАТ НВП
«Укрзахіденерго», до податкової
декларації з податку на додану
вартість за березень 2011 року він подав
уточнення щодо податку на додану
вартість, який зарахований по
контрагенту ПП «Авторесурс-Сервіс» та
зарахував його по контрагенту ЗАТ НВП
«Укрзахіденерго».

Натомість, відповідно до пункту 50.1
статті 50 Податкового кодексу України у
разі якщо у майбутніх податкових
періодах (з урахуванням строків
давності, визначених статтею 102 цього
Кодексу) платник податків самостійно
виявляє помилки, що містяться у раніше
поданій ним податковій декларації
(крім митної декларації або обмежень,
визначених цією статтею), він
зобов'язаний надіслати уточнюючий
розрахунок до такої податкової
декларації за формою чинного на час
подання уточнюючого розрахунку.

Уточнюючий розрахунок податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість у зв'язку з виправленням
самостійно виявлених помилок за
березень 2011 року було подано позивачем
06 червня 2011 року, тобто після
проведення ДПІ у Личаківському районі
м. Львова перевірки та
складення за її результатами акта,
відтак, наведені позивачем обставини
щодо правомірності формування ним
податку на додану вартість за березень
2011 року, на думку суду апеляційної
інстанції, є безпідставними.

Враховуючи те, що ПП «Грін-Р» не надано
суду ні податкових накладних, ні інших
первинних документів в підтвердження
суми податку на додану вартість,
сплаченого у зв'язку з придбанням
товарів у ПП «Авторесурс-сервіс»,
висновок ДПІ у Личаківському районі м.
Львова про заниження ним податку на
додану вартість на 140184.00 грн. є
правомірним.

Отже, суд першої інстанції прийшов до
помилкового висновку про наявність
підстав для скасування оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення.

Також слід зазначити, що суд першої
інстанції безпідставно вдався до
дослідження правомірності формування
позивачем податкового кредиту з
податку на додану вартість за
господарськими операціями з ПП
«МКМ-Сервіс», оскільки виявлені
податковим органом порушення за даним
контрагентом не були підставою для
визначення позивачу податкових
зобов'язань за оскаржуваним податковим
повідомленням-рішенням.

За наведених обставин, суд апеляційної
інстанції вважає, що доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують і не
дають підстав для висновку про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального або процесуального
права, що відповідно до частини 1 статті
200 Кодексу адміністративного
судочинства України є підставою для
залишення апеляційної скарги без
задоволення, а постанови суду - без
змін.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Личаківському
районі м. Львова Львівської області
Державної податкової служби
задовольнити.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 07 червня 2012
року по справі № 2а-14192/11/1370 - скасувати
та прийняти нову постанову, якою
відмовити в задоволенні позову
Приватного підприємства «Грін-Р» до
Державної податкової інспекції у
Личаківському районі м. Львова
Львівської області Державної
податкової служби про визнання
протиправними дій, визнання нечинним
та скасування податкового
повідомлення-рішення.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання постанови в повному обсязі,
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
А.І. Рибачук

Судді
В.Я. Качмар

Д.М. Старунський

Повний текст постанови виготовлено 01
грудня 2014 року.