Справа № 2а-1574/12/0970
Суддя: Левицька Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

2а-1574/12/0970

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2014р. Справа № 9104/148178/12

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Левицької Н.Г.,

судді Обрізка І.М.,

судді Сапіги В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Машинобудівний завод “Автоливмаш”, м.Івано-Франківськ

на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.07.2012р. у справі №2а-1574/12/0970

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Машинобудівний завод “Автоливмаш”, м.Івано-Франківськ

до управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську, м.Івано-Франківськ

про скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

11.06.2012р. позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю “Машинобудівний завод “Автоливмаш” звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську про скасування рішень, просив скасувати рішення №№1140, 1141, 1142 від 15.05.2012р., №№1247, 1248, 1249 від 25.05.2012р. про застосування фінансової санкції та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.07.2012р. у справі №2а-1574/12/0970 у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю “Машинобудівний завод “Автоливмаш” відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, його оскаржив позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю “Машинобудівний завод “Автоливмаш”, який у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на те, що при винесенні даного рішення судом неповністю з’ясовано обставини, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувану постанову та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити у повному обсязі.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до вимог ст.197 КАС України, вважає можливим розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскаржувану постанову суду першої інстанції слід залишити без змін, з огляду на наступне:

Внаслідок порушень строків сплати єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування за вказаний вище період по особовому рахунку 36,76%-49,7% управлінням Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську щодо позивача прийнято наступні рішення:

- №1249 від 25.05.2012р. про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, за період з 20.12.2011р. по 21.05.2012р. на загальну суму 1113,20грн., в тому числі 440,00грн. штрафних санкцій та 673,20грн. пені (а.с.24-29).

Колегія суддів апеляційного адміністративного суду зазначає, що правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначається Законом України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування”.

За вимогами ст.1 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування", єдиний внесок на загальнообов’язкове державне соціальне страхування (далі – єдиний внесок) – консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов’язкового державного соціального страхування в обов’язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов’язкового державного соціального страхування.

Страхувальниками є роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов’язані сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.4 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування”, платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у свідоцтві про державну реєстрацію її як підприємця), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Частиною 2 ст.6 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування” передбачено обов’язки страхувальників, пунктом 1 якої передбачено, що платник єдиного внеску зобов’язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.7 вказаного Закону, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1, на суму нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України “Про оплату праці”, та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Згідно із вимогами ч.5 ст.7 вказаного Закону, єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати.

Частиною 2 ст.9 вказаного Закону визначено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив, що позивач є страхувальником, платником єдиного внеску, на якого покладено обов’язки нараховувати і обчислювати в установлені строки та в повному обсязі єдиний внесок.

Обов’язок щодо сплати єдиного внеску визначений ч.ч.8, 12 ст.9 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування”, відповідно до вимог яких платники єдиного внеску зобов’язані сплачувати такий внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування”, єдиний внесок сплачуються у визначений законом термін, на підставі обчислених в обов’язковому порядку такого внеску, нарахованого на суми заробітної плати (винагороди), незалежно від того, чи була така заробітна плата фактично виплачена після її нарахування до сплати.

Відтак, доводи апелянта (позивача у справі) про те, що страхувальник зобов’язаний сплатити внески лише з одночасною виплатою заробітної плати, є безпідставними.

Крім того, з розрахунку фінансової санкції та пені до оскаржуваних рішень по особовому рахунку 36,76%-49,7% (36,3%, 5,3%) за період з 20.07.2011р. по 11.05.2012р., з 22.08.2011р. по 11.05.2012р., з 20.06.2011р. по 10.05.2012р., з 20.09.2011р. по 14.05.2012р., з 21.11.2011р. по 17.05.2012р. та з 20.12.2011р. по 21.05.2012р. позивачем здійснювалась оплата самостійно визначених ним у травні, червні, липні, серпні, жовтні листопаді 2011р. єдиного внеску по рахунках 36,76-49,7% (рядок 3.1, 3.1.1. звіту) із порушенням строку їх сплати, передбачених пунктом 8 статті 9 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування” (зворотній бік а.с.24-29).

Відповідно до вимог ч.2 ст.25 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування”, у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов’язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Згідно із вимогами п.6 ч.ч.1, 3 ст.25 вказаного Закону, сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, є недоїмкою і стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідно до вимог п.2 ч.11 ст.25 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування”, територіальний орган Пенсійного фонду застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції, зокрема, за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Згідно із вимогами ч.10 ст.25 вказаного Закону, на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

За змістом вимог ч.14 ст.25 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування”, про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа територіального органу Пенсійного фонду в порядку, встановленому Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, приймає рішення, яке протягом 3 робочих днів надсилаються платнику єдиного внеску.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що здійснення позивачем несвоєчасної сплати єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування по рахунку 36,76%-49,7% за травень, червень, липень, серпень, жовтень і листопад 2011р. є підставою для нарахування відповідачем пені та штрафних санкцій у відповідності до вищевказаних норм Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування” та Інструкції, а сплата нарахованих сум пені та штрафних санкцій є обов’язком відповідача.

Доводи відповідача про несвоєчасну сплату позивачем єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування, застосованих фінансових санкцій та пені, за період, який зазначений у рішеннях за №№1140, 1141, 1142 від 15.05.2012р. та рішеннях за №№1247, 1248, 1249 від 25.05.2012р. підтверджуються розрахунками фінансових санкцій та пені, а також карткою особового рахунку платника єдиного внеску по особовому рахунку 36,76-49,7% за період з 01.05.2011р. по 01.06.2012р. (зворотній бік а.с.24-29, 58-65).

Судом апеляційної інстанції не встановлено факту безпідставного формування у позивача заборгованості по сплаті єдиного внеску, штрафних санкціях та пені з вини відповідача в результаті неправомірного зарахування останнім коштів, сплачених позивачем, в рахунок минулої заборгованості., з огляду на наступне:

Як вбачається з відомостей картки особового рахунку платника єдиного внеску по рахунках 36,76-49,7%; 36,3%; 5,3% (а.с.58-65), позивачем за період з 01.05.2011р. по 01.06.2012р. здійснювалась оплата самостійно визначених ним єдиних внесків із порушенням строку їх сплати, передбачених пунктом 8 статті 9 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування”, в тому числі у період з травня по листопад 2011р., визначеного оскаржуваними рішеннями.

Крім того, з картки особового рахунку платника єдиного внеску по рахунках 36,76-49,7% вбачається, що станом на квітень 2012р. у позивача була наявна недоїмка по внесках у розмірі 149482,39грн. (а.с.58), яка, в свою чергу, також утворилась в результаті несплати внесків до бюджету Пенсійного фонду України за попередні періоди.

Відповідно до вимог ч.6 ст.25 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування”, за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі, якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку щодо правомірності винесення оскаржуваних рішень управлінням Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.9 КАС України передбачено, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та постановив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись вимогами ст.ст.160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

суд, –

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Машинобудівний завод “Автоливмаш”, м.Івано-Франківськ на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.07.2012р. у справі №2а-1574/12/0970 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Машинобудівний завод “Автоливмаш”, м.Івано-Франківськ до управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську, м.Івано-Франківськ про скасування рішень, - залишити без задоволення.

2. Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.07.2012р. у справі №2а-1574/12/0970 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Машинобудівний завод “Автоливмаш”, м.Івано-Франківськ до управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську, м.Івано-Франківськ про скасування рішень, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п’ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н.Г. Левицька

Суддя І.М. Обрізко

Суддя В.П. Сапіга