Справа № 807/444/14
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року
№ 876/5579/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:
Гінди О.М.

суддів:
Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

за участі секретаря судових засідань:
Щерби С.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Закарпатській області
на постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 18 квітня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Закарпатській області,
Ужгородського районного відділу
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Закарпатській області
про визнання протиправними та
скасування наказів, поновлення на
службі в органах внутрішніх справ та
стягнення заробітку за час вимушеного
прогулу, -

встановив:

06.02.2014 позивач - ОСОБА_2 звернувся в суд
із адміністративним позовом до
відповідача - УМВС України в
Закарпатській області, Ужгородського
РВ УМВС України в Закарпатській
області у якому, з урахуванням заяви
про уточнення позовних вимог, просив: 1)
визнати такими, що суперечать вимогам
чинного законодавства наказ УМВС
України в Закарпатській області «Про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності окремих працівників
Ужгородського РВ УМВС» № 80 від 24.01.2014 та
наказ УМВС України в Закарпатській
області «Про особовому складу» № 12 о/с
від 28.01.2014, в розрізі, що стосується
особисто ОСОБА_3; 2) поновити позивача на
посаді оперуповноваженого карного
розшуку Ужгородського УМВС України в
Закарпатській області; 3) стягнути з
відповідача середній заробіток за час
вимушеного прогулу.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що наказом
УМВС України в Закарпатській області
від 24.01.2014 за № 80 «Про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
окремих працівників Ужгородського РВ
УМВС» позивача звільнено з органів
внутрішніх справ. Підставою для
звільнення позивача слугувало нібито
грубе порушення ним вимог ст. 7 Закону
України «Про Дисциплінарний статут
органів внутрішніх справ» щодо
неухильного дотримання законодавства
України, Присяги працівника органів
внутрішніх справ, Закону України «Про
міліцію», наказів МВС України № 157-2007, №
81-2007. Відтак відповідно до вимог наказу
МВС України №90-2010, п. 8 ст. 12
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України на підставі
пп. «є» п. 64 «Порушення дисципліни»
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ (далі -
Положення), позивача притягнуто до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді звільнення. Також, позивач
оскаржує наказ УМВС України в
Закарпатській області № 12о/с «По
особовому складу», яким його було
звільнено у запас із поставленням на
військовий облік за пп. «є» п. 64
Положення (за порушення дисципліни).
Позивач не погоджується із зазначеними
підставами його звільнення з органів
внутрішніх справ, а оскаржувані накази
вважає протиправними та такими, що
підлягають скасуванню. При цьому
наголошує на тому, що відповідач
вказавши на порушення ним службової
дисципліни фактично звільнив позивача
на підставі матеріалів порушеної
кримінальної справи по його
звинуваченню у скоєнні злочину і
тільки ці обставини відображені у
матеріалах службового розслідування
як доведені, тоді як обвинувального
вироку відносно нього немає.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 18.04.2014 позов
задоволено.

Із цією постановою не погодилось УМВС
України в Закарпатській області та
оскаржило її в апеляційному порядку.
Вважає, що така прийнята з порушенням
норм матеріального права, що призвело
до неправильного вирішення справи, а
тому просить її скасувати та прийняти
нову постанову, якою у задоволенні
позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційних вимог
апелянт посилається на те, що
звільнення позивача зі служби,
відповідно до пункту 66 «є» Положення
(за порушення дисципліни), є
правомірним та проведене у
відповідності до вимог чинного
законодавства, що регламентує порядок
проходження служби в органах
внутрішніх справ. Суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку, що при
звільненні позивача допущено
порушення його конституційних прав,
оскільки немає обвинувального вироку
по кримінальній справі. Тобто суд
першої інстанції помилково ототожнює
звільнення позивача зі звільненням з
ОВС у зв'язку з набранням законної сили
вироку суду, коли таке звільнення
ОСОБА_2 відбулося на підставі пп. «є» п.
66 Положення (за порушення дисципліни),
що встановлено службовим
розслідуванням проведеним в
установленому порядку.

Суд апеляційної інстанції заслухав
доповідь судді-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі і
прибули у судове засідання, перевірив
матеріали справи, обговорив підстави і
межі апеляційних вимог, вважає, що
апеляційну скаргу належить
задовольнити повністю.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що ОСОБА_2,
перебував на службі в органах
внутрішніх справ України з 01.09.2007 по
30.01.2014 (а.с. 18).

Наказом Управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Закарпатській області від 24.01.2014 № 80
«Про притягнення до дисциплінарної
відповідальності окремих працівників
Ужгородського РВ УМВС» за грубе
порушення вимог ст. 7 Закону України
«Про Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ», Присяги працівника
органів внутрішніх справ, Закону
України «Про міліцію», наказів МВС
України № 157-2007, № 81-2007, що проявилося у
створені ОСОБА_2 фіктивних доказів, на
підставі яких слідчим відділенням
Ужгородського РВ УМВС повідомлено гр.
ОСОБА_4 підозру у вчиненні трьох
епізодів крадіжок за ч.ч. 2 та 3 ст. 185 КК
України, тобто його обвинувачено у
вчиненні одного злочину середньої
тяжкості та двох тяжких злочинів, що у
подальшому призвело до порушення
кримінальної справи відносно
працівників міліції
оперуповноваженого сектору карного
розшуку Ужгородського РВ УМВС України
в Закарпатській області старшого
лейтенанта міліції ОСОБА_2, відповідно
до вимог наказу МВС України № 90-2010, п. 8
ст. 12 Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України, із органів
внутрішніх справ звільнити за пп. «є» п.
64 Положення (за порушення дисципліни).

З вказаним наказом позивача
ознайомлено 04.02.2014 (а.с. 129)

Наказом УМВС України в Закарпатській
області від 28.01.2014 № 12 о/с «По особовому
складу» відповідно до підпункту «є»
пункту 64 Положення (за порушення
дисципліни) звільнено з органів
внутрішніх справ у запас з
поставленням на військовий облік
старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2,
оперуповноваженого сектора карного
розшуку Ужгородського районного
відділу управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Закарпатській області, з 30.01.2014. Вислуга
на день звільнення в органах
внутрішніх справ склала - 06 років 04
місяців 29 днів. Підставою для його
прийняття слугував наказ від 24.01.2014 № 80
(а.с. 62).

Звільненню позивача передувало
службове розслідування відносно
оперуповноваженого СКР Ужгородського
РВ УМВС ОСОБА_2, висновком якого від
20.01.2014, є грубе порушення вимог ст. 7
Закону України «Про Дисциплінарний
статут органів внутрішніх справ» щодо
неухильного дотримання законодавства
України, Присяги працівника органів
внутрішніх справ, Закону України «Про
міліцію», наказів МВС України № 157-2007, №
81-2007 відповідно до вимог наказу МВС
України № 90-2010, п. 8 ст. 12
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України на підставі
пп. «є» п. 64 Положення «порушення
дисципліни» оперуповноваженого СКР
Ужгородського РВ УМВС в Закарпатській
області старшого лейтенанта міліції
ОСОБА_2 звільнено з органів внутрішніх
справ (а.с. 30-35).

Суд першої інстанції задовольняючи
адміністративний позов, виходив з того,
що на момент прийняття відповідачем
рішення про звільнення ОСОБА_2 рішення
по кримінальній справі за
обвинуваченням його у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК
України не прийняте. Судом встановлено,
що УМВС України в Закарпатській
області провівши службове
розслідування вважало за доведене ті
обставини, які інкримінуються ОСОБА_3 в
межах порушеної проти нього
кримінальної справи, яка розглядається
Ужгородським міськрайонним судом
Закарпатської області. Ці обставини
викладені як у висновку службового
розслідування від 20.01.2014 так і у
обвинувальному акті. Натомість не
зважаючи на відсутність судового
рішення у кримінальній справі, відтак
недоведеність вказаних обставин
вчинення кримінального проступку, УМВС
України в Закарпатській області
послався на ці обставини як на підставу
для притягнення до дисциплінарної
відповідальності та звільнив позивача
саме з цих підстав, посилаючись на
порушення ним службової дисципліни та
вважав ці обставини доведеними, що на
думку суду є недопустимим. На підставі
викладеного, суд першої інстанції
дійшов висновку, що ОСОБА_2 звільнено
без законних підстав, а тому
оскаржувані накази слід визнати
протиправними та скасувати в частині
притягнення до дисциплінарної
відповідальності у вигляді звільнення
з ОВС ОСОБА_2, поновити його на роботі та
стягнути з Ужгородського РВ УМВС
України в Закарпатській області
середній заробіток за час вимушеного
прогулу.

Однак, суд апеляційної інстанції не
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції, з огляду на таке.

Статтею 43 Конституції України
визначено, що кожен має право на працю,
що включає можливість заробляти собі
на життя працею, яку він вільно обирає
або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України
«Про міліцію» від 20 грудня 1990 року565-XII
(в редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) особовий склад
міліції складається з працівників, що
проходять державну службу в
підрозділах міліції, яким відповідно
до чинного законодавства присвоєно
спеціальні звання міліції.

Згідно із ч. 1 ст. 18 Закону України «Про
міліцію» порядок та умови проходження
служби в міліції регламентуються
Положенням про проходження служби
особовим складом органів внутрішніх
справ, затверджуваним Кабінетом
Міністрів України.

Цією статтею також визначено, що
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України
затверджується Верховною Радою
України.

Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ затверджене
постановою КМ України від 29.07.1991 року №
114 (далі - Положення), яке визначає
порядок проходження служби особами
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ, їх права і
обов'язки.

З наведених вище правових норм
вбачається, що основними
нормативно-правовими актами, які
регулюють відносини зі звільнення осіб
рядового і начальницького складу з
органів внутрішніх справ є Конституція
України, Закон України «Про міліцію»,
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України, Положення
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ та ряд інших
підзаконних актів.

Суд враховує те, що відносини, пов'язані
із звільненням зі служби працівників
ОВС, врегульовані як загальним
законодавством України про працю, так і
спеціальним законодавством. При цьому,
пріоритетними є норми спеціального
законодавства, а норми трудового
законодавства підлягають застосуванню
лише у випадках, якщо спеціальними
нормами не врегульовано спірних
відносин та коли можливість такого
застосування передбачена у
спеціальному законі.

Відповідно до пункту 23 Положення особи
рядового і начальницького складу
несуть дисциплінарну, адміністративну,
матеріальну та кримінальну
відповідальність згідно з
законодавством.

Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України, який
затверджений Законом України від 22
лютого 2006 року N 3460-IV (далі - Статут),
визначає сутність службової
дисципліни, обов'язки осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ України (далі - особи
рядового і начальницького складу)
стосовно її дотримання, види заохочень
та дисциплінарних стягнень, порядок і
права начальників щодо їх
застосування, а також порядок
оскарження дисциплінарних стягнень.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту
визначено, що службова дисципліна - це
дотримання особами рядового і
начальницького складу Конституції і
законів України, актів Президента
України і Кабінету Міністрів України,
наказів та інших нормативно-правових
актів Міністерства внутрішніх справ
України, підпорядкованих йому органів
і підрозділів та Присяги працівника
органів внутрішніх справ України.

Під дисциплінарним проступком
розуміється - невиконання чи неналежне
виконання особою рядового або
начальницького складу службової
дисципліни (ст. 2 Статуту).

Відповідно до ст. 5 Статуту за вчинення
дисциплінарних проступків особи
рядового і начальницького складу
несуть дисциплінарну відповідальність
згідно з цим Статутом.

Статтею 7 цього Статуту визначено, що
службова дисципліна базується на
високій свідомості та зобов'язує кожну
особу рядового і начальницького
складу: дотримуватися законодавства,
неухильно виконувати вимоги Присяги
працівника органів внутрішніх справ
України, статутів і наказів
начальників; дотримуватися норм
професійної та службової етики; з
гідністю і честю поводитися в
позаслужбовий час, бути прикладом у
дотриманні громадського порядку,
припиняти протиправні дії осіб, які їх
учиняють.

Відповідно до цього, працівник органів
внутрішніх справ під час виконання
службових обов'язків повинен
дотримуватися законодавства,
неухильно виконувати вимоги Присяги
працівника органів внутрішніх справ
України, статутів і наказів
начальників та штатного порядку,
захищати і охороняти від протиправних
посягань життя, здоров'я, права та
свободи громадян, власність, довкілля,
інтереси суспільства і держави,
дотримуватися норм професійної та
службової етики, не допускати зі свого
боку вчинків, що дискредитують звання
працівника міліції.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту
визначено види дисциплінарних
стягнень, які можуть накладатися на
осіб рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ за порушення
службової дисципліни, зокрема
звільнення з органів внутрішніх справ.

Частиною 1 ст. 14 Дисциплінарного
статуту передбачено, що з метою
з'ясування всіх обставин
дисциплінарного проступку, учиненого
особою рядового або начальницького
складу, начальник призначає службове
розслідування.

Як вбачається із матеріалів справи,
28.12.2014 до відділу внутрішньої безпеки у
Закарпатській області ДВБ МВС України
надійшла інформація про те, що відносно
оперуповноваженого сектору карного
розшуку Ужгородського РВ УМВС України
в Закарпатській області лейтенанта
міліції ОСОБА_2 розпочато кримінальне
провадження за ознаками кримінального
правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 364
КК України, у зв'язку з чим згідно
наказу УМВС України в Закарпатській
області по даному факту призначено
службове розслідування.

Згідно матеріалів службового
розслідування встановлено, що 25.09.2013
ОСОБА_2, використовуючи владу та своє
службове становище, усупереч інтересам
служби, у приміщенні Ужгородського РВ
УМВС України у Закарпатській області
зустрівся із ОСОБА_4, який був
доставлений туди під конвоєм із
Закарпатської УВП № 9, де утримувався в
якості підозрюваного у кримінальному
провадженні відкритому слідчим
відділенням Ужгородського РВ УМВС.

Під час зазначеної зустрічі ОСОБА_2
шляхом умовлянь та обіцянок щодо
передавання ОСОБА_4 до установи
виконання покарань продуктів
харчування, цигарок та грошових коштів,
а також сприянні у вирішенні питання
щодо призначення в подальшому судом
покарання не пов'язаного з
позбавленням волі, переконав
останнього зізнатися у вчиненні
упродовж 2013 року ряду крадіжок
індивідуального майна на території
Ужгородського району, а також
підтвердити вказану інформацію
слідчим під час досудового
розслідування, усвідомлюючи, що
насправді арештований ОСОБА_4 не вчиняв
зазначені кримінальні правопорушення.

Під впливом обіцянок та умовлянь
ОСОБА_2, ОСОБА_4 зізнався у вчиненні
злочинів, яких не вчиняв, та цього ж дня,
тобто 25.09.2013, надав зізнавальні
пояснення слідчому Ужгородського РВ
УМВС лейтенанту міліції ОСОБА_5

У свою чергу ОСОБА_2, достовірні знаючи,
які саме предмети та речі було
викрадено під час нерозкритих злочинів
- крадіжок індивідуального майна, із
метою фіктивного створення доказів
обвинувачення ОСОБА_4, 27.09.2013 із місця
свого фактичного проживання привіз та
передав слідчому ОСОБА_5, який проводив
досудове розслідувана вказаних
кримінальних правопорушень, два
відрізки труби діаметром 60 мм, які ніби
то були викрадені ОСОБА_4 із будинку гр.
ОСОБА_6 в АДРЕСА_1. Цього ж дня,
продовжуючи свої протиправні дії,
ОСОБА_2 отримав від невстановлених
досудовим розслідуванням осіб
каналізаційний люк, ніби то викрадений
з оглядової споруди ПАТ «Укртелеком» в
с. Коритняни, та трьохжильний
електричний кабель, ніби то викрадений
із будинку гр. ОСОБА_7 по АДРЕСА_3, які
також надав слідчому.

У подальшому, ОСОБА_2 з метою надання
доказам належності та допустимості,
створення вигляду законності своїм
діям щодо вилучення речей, 19.10.2013
близько 10.00 години приїхав додому до гр.
ОСОБА_8, мешканця АДРЕСА_2, тимчасово
непрацюючого, де продиктував
останньому текст розписки датованої
26.09.2013 про те, що останній добровільно
видав працівникам міліції
каналізаційний люк, два відрізки труби
та трьохжильний електричний кабель,
які начебто йому продав гр. ОСОБА_4 Тоді
ж, ОСОБА_2 надав ОСОБА_8 для підпису три
заздалегідь надруковані протоколи
допиту останнього в якості свідка,
датовані 26.09.2013, в яких містилися
показання ОСОБА_8 надані ним нібито в
приміщенні Ужгородського РВ УМВС про
те, що зазначені в розписці речі він
придбав від ОСОБА_4

Таким чином внаслідок умисних дій
ОСОБА_2 створені фіктивні докази, на
підставі яких слідчим Ужгородського РВ
УМВС ОСОБА_5 підготовлено та 27.09.2013
повідомлено ОСОБА_4 підозру у вчиненні
трьох епізодів крадіжок за ч. 2 та ч. 3
ст.185 КК України, тобто його
обвинувачено у вчиненні одного злочину
середньої тяжкості та двох тяжких
злочинів.

У процесі апеляційного розгляду, судом
апеляційної інстанції з метою повного
з'ясування обставин справи,
витребувано ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 21.11.2014, якою
залишено без зміну ухвалу
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 04.08.2014, якою
на підставі ст. 5 КК України та п. 4 ч. 1 ст.
284 КПК України закрито кримінальне
провадження відносно ОСОБА_2
обвинуваченого у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України.

У вказаній ухвалі апеляційного суду
Закарпатської області, яка набрала
законної сили, зазначено, що органом
досудового слідства та судом першої
інстанції встановлено, що ОСОБА_2
порушив засади законності
кримінального провадження щодо
дотримання вимог КПК України та інших
законодавчих актів, в частині
всебічного, повного та неупередженого
дослідження обставин кримінального
провадження, виявлення обставин, що
викривають, і тих, що виправдовують
підозрюваного, наданням їм належної
правової оцінки, чим допустив підрив
престижу та авторитету Ужгородського
РВ УМВС України в Закарпатській
області, що завдало істотної шкоди
охоронюваним законом державним
інтересам ОВС України, а також заподіяв
шкоду правам та інтересам ОСОБА_4 у
вигляді порушення його конституційних
прав на свободу та особисту
недоторканість.

Однак, у зв'язку з внесенням змін до ст.
364 КК України, згідно Закону України від
28.02.2014 № 746-VII, використання службовою
особою влади чи службового становища
всупереч інтересам служби в інтересах,
відмінних від інтересів одержання
неправомірної вигоди, за загальним
правилом, не є кримінально-караним
діянням. Отже, діяння ОСОБА_2, внаслідок
набрання чинності вказаних змін до ст.
364 КК України декриміналізоване.

Таким чином, судовим рішенням у
кримінальній справі, встановлено
допущення ОСОБА_2 діяння, а саме:
порушив засади законності
кримінального провадження щодо
дотримання вимог КПК України та інших
законодавчих актів, в частині
всебічного, повного та неупередженого
дослідження обставин кримінального
провадження, виявлення обставин, що
викривають, і тих, що виправдовують
підозрюваного, наданням їм належної
правової оцінки, чим допустив підрив
престижу та авторитету Ужгородського
РВ УМВС України в Закарпатській
області. Однак, такі діяння на час
розгляду справи декриміналізовані та
не є кримінально караними.

Виходячи з положень ст. 284 КПК України,
закриття провадження в кримінальній
справі у зв'язку з декриміналізацією
діяння (прийняттям закону, який
скасовує злочинність діяння), яке на
момент його вчинення вважалося
злочином, є тим випадком, коли
обвинувачений не отримує право на
повну реабілітацію і відшкодування
шкоди.

Незважаючи на закриття кримінального
провадження відносно позивача у
зв'язку з декриміналізацією діяння,
допущення вказаних вище порушень норм
КПК України є порушенням службової
дисципліни.

Відповідно до Присяги працівника
органів внутрішніх справ, текст якої
затверджений постановою КМ України №
382 від 28.12.1991 року, обов'язком працівника
міліції є дотримання, зокрема,
Конституції та законів України, бути
гуманним, чесним, сумлінним і
дисциплінованим працівником.

Згідно з Етичним кодексом працівників
органів внутрішніх справ України
схваленого колегією МВС України 5
жовтня 2000 року, працівники органів
внутрішніх справ у службових та
позаслужбових стосунках з людьми, в
особистій поведінці повинні бути
зразком чесності, чемності,
тактовності, зовнішньої охайності і
внутрішньої дисциплінованості,
культури спілкування, і зокрема мови.

Відповідно до цього, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що наведені
вище дії позивача є такими, що
суперечать нормативним актам,
дотримуватись яких він був
зобов'язаний під час проходження
служби, такі дії дискредитують звання
працівника органів внутрішніх справ та
органів ОВС, є несумісними із
перебуванням на службі в цих органах.

Суд першої інстанції, як на підставу
для поновлення позивача на службі
послався на відсутність вироку суду у
кримінальній справі відносно позивача.
Однак, такі посилання є безпідставними,
оскільки позивача звільнено не у
зв'язку з притягненням до кримінальної
відповідальності, а за порушення
дисципліни. Статтею 5 Закону України
«Про Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ» передбачено
можливість притягнення особи рядового
і начальницького складу поряд із
адміністративною, кримінальною чи
матеріальною відповідальністю, також і
до дисциплінарної відповідальності.
Відсутність у діях позивача складу
злочину не свідчить про те, що він не
вчиняв порушень службової дисципліни.

У процесі судового розгляду зібрано
достатньо доказів, які вказують на те,
що позивач порушив службову
дисципліну.

При цьому, застосований відповідачем
до позивача вид дисциплінарного
стягнення повністю відповідає
характеру та ступеню тяжкості
вчиненого позивачем правопорушення, що
узгоджується з вимогами ст. 14
Дисциплінарного статуту. Відповідачем
під час визначення виду
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення враховано те, що згідно
особової справи ОСОБА_2, на нього
наказом від 15.11.2013 № 1686 було накладено
дисциплінарне стягнення у вигляді
суворої догани за неналежне виконання
своїх функціональних обов'язків, грубе
порушення вимог ст.ст. 133, 135, 226 КПК
України.

Крім того, як вбачається з особової
справи № 663, на ОСОБА_2 у процесі
проходження ним служби неодноразово
накладались дисциплінарні стягнення, а
саме: наказом № 73 від 02.02.2012 - усне
зауваження, наказом від 16.10.2012 № 1007 -
догана.

Враховуючи викладене, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що
звільнення позивача з органів
внутрішніх справ відповідачем
здійснено правомірно та з дотримання
законодавства, а тому підстав для
скасування оскаржуваних наказів та
поновлення позивача на службі суд не
вбачає.

З огляду на те, що судом першої
інстанції рішення прийняте з неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи, з невідповідністю
висновків суду обставинам справи та з
порушенням норм матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку, що оскаржувану
постанову слід скасувати та прийняти
нову постанову, якою у задоволенні
позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 2054
КАС України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Закарпатській області - задовольнити
повністю.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 17 лютого 2014
року у справі № 813/299/14 - скасувати та
прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів з
дня складення її у повному обсязі може
бути подана касаційна скарга
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
О.М. Гінда

Судді:
В.Я. Качмар

В.В. Ніколін

Постанова у повному обсязі складена та
підписана 05.12.2014.