Справа № 814/228/14
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/228/14

Категорія: 8.3.1 Головуючий в 1 інстанції:
Птичкіна В.В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді - Джабурія
О.В.

суддів -
Крусяняна А.В.

- Шляхтицького О.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю Холдинг «АГРО-ЮГ» на
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 13 березня
2014 року у справі за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю Холдинг
«АГРО-ЮГ» до Державної податкової
інспекції у Ленінському районі м.
Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
30.08.2013 року № , № ,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою
відповідальністю Холдинг «АГРО-ЮГ»
(далі - Товариство, позивач) звернулось
до суду з адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області (далі - ДПІ,
відповідач), в якому просило визнати
протиправними та скасувати прийняті
30.08.2013 року податкові
повідомлення-рішення № , № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
висновки ДПІ про допущені позивачем
порушення вимог податкового
законодавства ґрунтуються на актах про
неможливість проведення зустрічної
звірки (щодо постачальників позивача),
які не є носіями податкової інформації,
а також те, що доводи відповідача про
недоліки первинних документів, на
підставі яких ТОВ сформувало показники
податкових декларацій, є
безпідставними.

Представник відповідача просив
відмовити у задоволенні позову з
посиланням на висновки акта перевірки.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 13.03.2014 року
у задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погодившись з таким рішенням ТОВ
Холдинг «АГРО-ЮГ» звернулось з
апеляційною скаргою на вказану
постанову. Апелянт просить скасувати
постанову від 13.03.2014 року та прийняти
нову постанову, якою задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.

Згідно з п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд
апеляційної інстанції розглянув
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки у судове
засідання не прибули сторони, які
беруть участь у справі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 29.07.2013 по 06.08.2013
ДПІ провела позапланову виїзну
перевірку Товариства з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 16.06.2010 по
30.06.2013, валютного та іншого
законодавства за період з 16.06.2010 по
30.06.2013, результати якої оформила актом
від 13.08.2013 № 40/22-200/37157363.

Згідно вказаного Акта, Товариство
порушило пункт 185.1 статті 185, пункт 188.1
статті 188, пункти 198.1, 198.2, 198.6 статті 198
Податкового кодексу України, наслідком
чого стало заниження податку на додану
вартість на суму 367 049 грн.

Податковим повідомленням-рішенням від
30.08.3013 № ДПІ, з посиланням на
підпункт 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 і абзац
2 пункту 123.1 статті 123 Податкового
кодексу України, збільшила суму
грошового зобов'язання Товариства з
ПДВ на 458 811,25 грн. (на 367 049 грн. - за
основним платежем, на 91 762,25 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями).

Крім того, згідно до Акта, Товариство
порушило пункт 138.1, підпункти 138.10.3
пункту 138.10 статті 138, підпункт
139.1.9пункту 139.1 статті 139 Податкового
кодексу України, наслідком чого стало
заниження податку на прибуток на суму
440 348 грн.

Податковим повідомленням-рішенням від
30.08.2013 № ДПІ, з посиланням на
підпункт 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, абзац 2
пункту 123.1 статті 123 Податкового
кодексу України, збільшила суму
грошового зобов'язання Товариства з
податку на прибуток на 550 435 грн. (на 440 348
грн. - за основним платежем, на 110 087 грн. -
за штрафними (фінансовими) санкціями).

Відповідач вказував, що Товариство
безпідставно включило до податкового
кредиту суму ПДВ, що був сплачений у
складі вартості послуг на користь ПП
«Південна транспортно-логістична
компанія «НОВА» (45 469,29 грн.), ПП «Юг
Инвест» (180 588,46 грн.), ТОВ «Карбон-Юг» (140
991,85 грн.). Також, як вказала ДПІ, під час
перевірки не були підтверджені витрати
Товариства, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування
(витрати на збут), за результатами
господарських операцій з ТОВ
«Універсальна Торгівельна Компанія
«Лотос» (443 302,22 грн.), ПП «Південна
транспортно-логістична компанія
«НОВА» (227 346,55 грн.), ПП «Юг Инвест» (902
942,30 грн.), ТОВ «Карбон-Юг» (704 958,71 грн.).

Не погодившись з такими висновками
податкового органу ТОВ «АГРО-ЮГ»
звернулось з адміністративним позовом
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень № та № .

З'ясувавши обставини справи,
дослідивши докази на їх підтвердження,
суд першої інстанції дійшов до
висновку про необхідність відмови у
задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України
у справах щодо оскарження рішень, дій,
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед Законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України
передбачено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2
КАС України, до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних
законів, Кодексом та контекстом
Конституції України можна зробити
висновок, що однією з найважливіших
тенденцій розвитку сучасного
законодавства України є розширення
сфери судового захисту, в тому числі
судового контролю за правомірністю і
обґрунтованістю рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень.

Апелянт вказує, що з боку ТОВ «УТК
«Лотос» було надано маркетингові
послуги та послуги з експедирування
вантажу; ПП «Південна
транспортно-логістична компанія
«НОВА» - послуги з перевезення вантажу;
ПП «Юг Инвест» - послуги з перевезення
вантажу; ТОВ «Карбон-Юг» - послуги з
перевезення вантажу та експедиторські
послуги.

ТОВ «УТК «Лотос» здійснило для
Товариства пошук постачальників
пшениці, кукурудзи та люпину
(маркетингові послуги по вивченню
ринку продавців сільськогосподарської
продукції). Придбані у цих продавців
товари позивач реалізував ТОВ «САНОІЛ
ТОРГ» і ТОВ «ЮГЕКОТОП», при цьому
перевезення товарів здійснювали ПП
«Південна транспортно-логістична
компанія «НОВА», ПП «Юг Инвест» і ТОВ
«Карбон-Юг». Крім того, позивач сплатив
на користь ТОВ «УТК «Лотос» і ТОВ
«Карбон-Юг» вартість послуг
транспортного експедирування, що
пов'язані з послугами з перевезення.

Відповідно договору від 25.07.2012 № 27 ТОВ
«УТК «Лотос» прийняло на себе
зобов'язання від власного імені та за
рахунок Товариства організувати
експедирування вантажів. Вартість
послуг договором не визначена. На
підтвердження виконання договору
позивачем представлено акт
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
і рахунок.

Як вбачається з договору від 10.08.2012 № 49
ТОВ «УТК «Лотос» прийняло на себе
зобов'язання надати Товариству послуги
«… по проведению маркетинговых
исследований по направлениям,
интересующим Заказчика…». Предметом
маркетингових досліджень, як вказано в
договорі, є «… перспектива закупок и
реализация сельскохозяйственной
продукции в условиях существующего
рынка…». Вартість послуг договором не
визначена; результати досліджень мали
надаватися в усній формі. На
підтвердження виконання договору
позивач надав акт здачі-прийняття
робіт (надання послуг) і рахунок.

Згідно договору від 06.08.2012 № 34 ПП
«Південна транспортно-логістична
компанія «НОВА» прийняло на себе
зобов'язання «… здійснити перевезення
та експедирування ввіреного йому
вантажу (згідно з транспортною
накладною) у пункт призначення і видати
його уповноваженій на одержання
вантажу особі …». Вартість послуг
договором не була визначена. На
підтвердження виконання договору
позивач надав податкові накладні, акти
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
товарно-транспортні накладні.

Відповідно до договору про надання
послуг від 20.09.2012 № 69, ПП «Юг Инвест»
прийняло на себе зобов'язання надавати
Товариству послуги з перевезення
вантажів «… як самостійно, так і з
залученням третіх осіб …
експедиторські послуги по перевезенню
сільськогосподарської продукції …».
Вартість послуг договором не
визначена. На підтвердження виконання
договору позивач надав податкові
накладні, акти здачі-прийняття робіт
(надання послуг), товарно-транспортні
накладні.

За договором про надання послуг від
28.09.2012 № 9 ТОВ «Карбон-Юг» прийняло на
себе зобов'язання «… здійснити
перевезення та експедирування
ввіреного йому вантажу (згідно з
транспортною накладною) у пункт
призначення і видати його
уповноваженій на одержання вантажу
особі …». Вартість послуг договором не
визначена. На підтвердження виконання
договору позивач надав податкові
накладні, акти здачі-прийняття робіт
(надання послуг), товарно-транспортні
накладні.

Апелянт вказує, що підтвердженням
надання послуг транспортного
експедирування є ті ж самі
товарно-транспортні накладні, що були
надані в якості доказів надання послуг
з перевезення вантажів.

Вирішуючи справу суд першої інстанції
виходив з наступних положень
податкового законодавства.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК
України, об'єктом оподаткування
податком на додану вартість є зокрема
операції платників податку з
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України
встановлено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів та послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК
України, податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом звітного
періоду у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пунктом 138.2 статті 138 ПК України
встановлено, що витрати визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом ІІ цього
Кодексу.

Згідно до положень підпункту 138.10.3
пункту 138.10 статті 138 ПК України, витрати
на збут, які включають витрати,
пов'язані з реалізацією товарів,
виконанням робіт, наданням послуг
(витрати на пакувальні матеріали для
затарювання товарів на складах готової
продукції; витрати на ремонт тари;
оплата праці та комісійні винагороди
продавцям, торговим агентам та
працівникам підрозділів, що
забезпечують збут; витрати на рекламу
та дослідження ринку (маркетинг), на
передпродажну підготовку товарів;
витрати на відрядження працівників,
зайнятих збутом; витрати на утримання
основних засобів, інших необоротних
матеріальних активів, пов'язаних зі
збутом товарів, виконанням робіт,
наданням послуг (оперативна оренда,
страхування, амортизація, ремонт,
опалення, освітлення, охорона); витрати
на транспортування, перевалку і
страхування товарів,
транспортно-експедиційні та інші
послуги, пов'язані з транспортуванням
продукції (товарів) відповідно до умов
договору (базису) поставки; витрати на
гарантійний ремонт і гарантійне
обслуговування; витрати на
транспортування готової продукції між
складами підрозділів підприємства;
інші витрати, пов'язані зі збутом
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг), є витратами операційної
діяльності, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування.

При цьому пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України
встановлено, що не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Разом з тим, згідно Правил перевезення
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджених наказом
Міністерства транспорту України від
14.10.1997 № 363, товарно-транспортна
накладна - єдиний для всіх учасників
транспортного процесу юридичний
документ, що призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Судом першої інстанції вірно вказано
на той факт, що у жодній з представлених
позивачем товарно-транспортних
накладних не міститься інформації про
контрагентів позивача - перевізників
(ПП «Південна транспортно-логістична
компанія «НОВА», ПП «Юг Инвест», ТОВ
«Карбон Юг») і про те, що вантажі
експедирувало ТОВ «УТК «Лотос».

Вказані товарно-транспортні накладні
не відповідають вимогам, вказаним у
Правилах перевезення вантажів
автомобільним транспортом в Україні.

Апелянтом не було представлено
відповідних документів, які б
підтверджували будь-який зв'язок між
фактичними перевізниками (зазначеними
у ТТН) та контрагентами Товариства, а
також між сумами, що були сплачені як
вартість послуг транспортного
експедирування, та сумами, що були
сплачені як вартість послуг з
перевезення вантажів, позивач не надав.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції, що представлені
Товариством акти здачі-прийняття робіт
(надання послуг) не є первинними
документами у розумінні пункту 44.1
статті 44 Податкового кодексу України.

Апелянтом не було не доведено факт
надання ТОВ «УТК «Лотос» маркетингових
послуг, які, відповідно до пояснень
апелянта доводилися до відома
Товариства в усній формі.

Разом з тим, витрати на «пошук
постачальників» не є витратами на збут,
про які йдеться у підпункті 138.10.3 пункту
138.10 статті 138 Податкового кодексу
України.

За таких обставин колегія суддів
вважає вірним висновок суду першої
інстанції стосовно обґрунтованості
висновків ДПІ про те, що у позивача не
було законних підстав для відображення
у податкових деклараціях результатів
господарських операцій з ТОВ
«Універсальна Торгівельна Компанія
«Лотос», ПП «Південна
транспортно-логістична компанія
«НОВА», ПП «Юг Инвест», ТОВ «Карбон-Юг».

Колегія суддів вважає наведені
висновки суду першої інстанції
правильними і такими, що відповідають
вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України
та не приймає доводи, наведені в
апеляційній скарзі про те, що постанова
підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а в
адміністративних справах про
протиправність рішень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення та надання відповідних доказів
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову. Отже, в адміністративному
процесі, як виняток із загального
правила, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень встановлена
презумпція його винуватості.
Презумпція винуватості покладає на
суб'єкта владних повноважень обов'язок
аргументовано, посилаючись на докази,
довести правомірність свого рішення,
дії чи бездіяльності та спростувати
твердження позивача про порушення його
прав, свобод чи інтересів. Такий
обов'язок відсутній, якщо відповідач
визнає позов.

Відповідач, який є суб'єктом владних
повноважень, свою позицію суду доказав
та обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
порушень норм матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в
апеляційній скарзі доводи
правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 197; 198; 200; 205; 206; 254 КАС
України, суд апеляційної інстанції, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю Холдинг
«АГРО-ЮГ» залишити без задоволення, а
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 13 березня
2014 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
надіслання її копії особам, що беруть
участь у справі та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
Адміністративного Суду України
протягом 20 днів.

Головуючий:
О.В.Джабурія

Суддя:
А.В.Крусян

Суддя:
О.І.Шляхтицький