Справа № 826/13120/14
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2014-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 листопада 2014 року №
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого - судді
Огурцова О.П., у порядку письмового
провадження вирішив справу
до відділу державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно
Головного управління юстиції у м. Києві
державного реєстратора - приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3
треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5
про визнання протиправними та
скасування рішення від 21 вересня 2013
року, зобов'язання вчинити певні дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
05.09.2014 ОСОБА_2 звернулася до суду із
позовом до відділу державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно Головного управління юстиції у м.
Києві державного реєстратора -
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
про визнання протиправними та
скасування рішення від 21 вересня 2013
року, зобов'язання вчинити певні дії.
В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що нотаріусом 21.09.2013 на
підставі рішення суду від 16.01.2008, яке
було скасовано, проведено за ОСОБА_4
державну реєстрацію права власності на
об'єкт нерухомого майна, який є
частиною її спадкового майна.
Просила суд :
- визнати протиправним та скасувати
рішення державного реєстратора -
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
від 21.09.2013 щодо реєстрації у Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно
права власності на все нерухоме майно
ОСОБА_4 по АДРЕСА_1: номер запису про
право власності - 2591117, реєстраційний
номер об'єкту нерухомого майна - 51,

- зобов'язати відділ державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно Головного управління юстиції у м.
Києві у м. Києві скасувати запис
державного реєстратора - приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 від 21.09.2013
щодо реєстрації у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно права
власності на все нерухоме майно ОСОБА_4
по АДРЕСА_1: номер запису про право
власності - 2591117, реєстраційний номер
об'єкту нерухомого майна - 51 та
видати ОСОБА_2 Витяг з Державного
реєстру речових право на нерухоме
майно про реєстрацію права власності
про проведену дію.

У судовому засіданні представники
позивача наполягали на задоволенні
позовних вимог, свої доводи мотивували
аналогічно викладеному у позовних
вимогах.

Представник відповідача 1 у судовому
засіданні позов не визнала, вважала
його необґрунтованим та таким, що не
підлягає задоволенню, суду надала
письмові заперечення.

Відповідач 2 до суду не прибув за
невідомою суду причиною, про день і час
слухання справи повідомлений належним
чином, суду надав письмові заперечення,
в яких вказав, що він при реєстрації
права на нерухоме майно діяв у
відповідності до вимог Закону про
реєстрацію та просив у позові
відмовити.

Треті особи 1 та 2 до суду не прибули,
своїх пояснень щодо позову не надали.

З огляду на наведене та з урахуванням
вимог ст.128 КАС України, суд дійшов
висновку про доцільність розгляду
справи у письмовому провадженні на
підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, суд

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_7 є
спадкоємцем житлового будинку площею
41,4 кв.м., а також сарай літ. (Б), сарай літ.
(Ж) інші споруди, що знаходиться у
Голосіївському районі м. Києва по
АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом
про право на спадщину за законом,
виданим Першою Київською державною
нотаріальною контролю від 06.03.1986, яке
було зареєстроване в БТІ м. Києва
(реєстраційний запис №14103).

З переходом права власності на
житловий будинок АДРЕСА_2 до ОСОБА_2
перейшла у постійне користування
земельна ділянка 0,15 га для
обслуговування житлового будинку та
ведення садівництва, огородництва, яка
знаходилася у користуванні
спадкодавця ОСОБА_7, що підтверджується
архівним витягом з протоколу № 10
поширеного засідання правління
колгоспу «Родіна» сел. Хотів Києво -
Святошинського району, яке відбулося
6-10 квітня 1958.

Згідно акту про право приватної
власності на землю, виданого на
підставі рішення Київської міської
Ради, народних депутатів від 08.06.2000 №
150-5/871, який зареєстровано 14.02.2001 за №
90-2-01516, кадастровий № 90038002, ОСОБА_2
належить 0,1010 га земельної ділянки, що
знаходиться у її користуванні за
адресою : АДРЕСА_2.

Також, згідно витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності № 15345774
від 25.12.2013 та свідоцтва про право
власності на нерухоме майно № 15345328 від
25.12.2013, кадастровий номер :90:038:0001,
ОСОБА_2 належить частина земельної
ділянки, яка знаходиться у її
користуванні, у розмірі 0,0485 га.

Як вбачається із технічного паспорту,
ОСОБА_2 стала власником садиби,
розташованої за адресою АДРЕСА_2, а
саме, жилого будинку літ. (А), 1915 року
побудови, житлової прибудови літ. (А1),
прибудови літ. (а), прибудови літ.(а1),
прибудови літ. (а2), вбиральні літ. (Г),
гаража літ. (З), гаража літ. (И-І), сараю
літ. (И-ІІ), літньої кухні літ.(Л), тамбуру
літ.(л), гаража літ.(М), сараю літ.(Н),
гаражу літ. (О), сараю літ. (П), вбиральні
літ. (Р), погрібу літ.(С). Втім, літня
кухня літ.(Л), тамбур літ.(л), гараж
літ.(М), сарай літ.(Н), гараж літ. (О), сарай
літ. (П) є самовільним будівництвом.

Втім, рішенням про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень від 21.09.2013 за №6101843,
державним реєстратором прав на
нерухоме майно - приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, зареєстроване право
власності на житловий будинок, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1 за
ОСОБА_4.

Позивач із рішенням відповідача 1 не
погоджується та вважає, що ним
порушуються її права, у зв'язку із чим
звернулася до суду із зазначеним
позовом.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч.2 зазначеної статті Кодексу в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно норм ч. 2 ст. 5 КАС України
провадження в адміністративних
справах здійснюється відповідно до
закону, чинного на час вчинення окремої
процесуальної дії, розгляду і
вирішення справи.

Відносини, пов'язані з державною
реєстрацією прав на нерухоме майно та
їх обтяжень, на час виникнення спірних
правовідносин, врегульовані нормами
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень» (зі змінами та
доповненнями).

Статтею 2 Закону встановлено, що
терміни вживаються у даному Законі в
такому значенні:

- державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно,

- Державний реєстр речових прав на
нерухоме майно - єдина державна
інформаційна система, що містить
відомості про права на нерухоме майно,
їх обтяження, а також про об'єкти та
суб'єктів цих прав.

Згідно з пп.1, 2 ч.2 ст. 9 Закону, державний
реєстратор встановлює відповідність
заявлених прав і поданих документів
вимогам законодавства, а також
відсутність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно та їх
обтяженнями, зокрема: відповідність
повноважень особи, яка подає документи
на державну реєстрацію прав та їх
обтяжень; відповідність відомостей про
нерухоме майно, наявних у Державному
реєстрі прав та поданих документах;
наявність обтяжень прав на нерухоме
майно, зареєстрованих відповідно до
вимог цього Закону; наявність факту
виконання умов правочину, з якими закон
та/або договір (угода) пов'язує
можливість проведення державної
реєстрації виникнення, переходу,
припинення прав на нерухоме майно або
обтяження таких прав; приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, про відмову в державній
реєстрації, про її зупинення, внесення
змін до Державного реєстру прав.

У відповідності до ч.1 ст.15 вказаного
Закону, державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:
прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень;
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; внесення записів до
Державного реєстру прав тощо.

Порядок державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, а також
порядок надання витягів з Державного
реєстру прав встановлює Кабінет
Міністрів України (ч.13 ст.15 Закону).

Таким порядком, чинним на час прийняття
спірного рішення, є Порядок державної
реєстрації прав на нерухоме майно та
обтяжень та Порядок надання інформації
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затверджених
постановою КМУ від 22.06.2011 за № 703, які,
зокрема, визначають процедуру
проведення державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, перелік документів,
необхідних для її проведення, права та
обов'язки суб'єктів у сфері державної
реєстрації прав, а також процедуру
взяття на облік безхазяйного
нерухомого майна.

Згідно пп.3 п.12 Порядку, під час розгляду
заяви про державну реєстрацію і
документів, що додаються до неї,
державний реєстратор встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та зареєстрованими
речовими правами на нерухоме майно, їх
обтяженнями, зокрема, щодо відомостей
про нерухоме майно, речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, наявних
у Державному реєстрі прав та поданих
документах.

Для проведення державної реєстрації
обтяжень речових прав на нерухоме
майно необхідними документами є
документи, що підтверджують
виникнення, перехід або припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, та інші документи,
визначені цим Порядком (п.26 Порядку).

Як вбачається із матеріалів справи,
зокрема, картки прийому заяви про
державну реєстрацію № 61016032 від 21.09.2013,
спірного рішення нотаріуса,
документами, на підставі яких
державним реєстратором приватним
нотаріусом ОСОБА_3 було прийняте
рішення про державну реєстрацію прав
та обтяжень від 21.09.2013 за № 6101843 на
об'єкт нерухомого майна - житловий
будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_4, є рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
по справі №2-980/08 від 16.01.2007 та ухвали
Голосіївського районного суду м. Києва
по справі № 2-1768/06 від 03.03.2008.

Перелік документів, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, викладені у п.27
вказаного Порядку, у відповідності до
пп.10 якого, таким документом є рішення
суду, що набрало законної сили, щодо
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно.

Тобто, підставою для державної
реєстрації права власності щодо
нерухомого майна є, зокрема, саме
судове рішення, яке набрало законної
сили.

Отже, рішенням Голосіївського
районного суду м. Києва від 16.01.2008 по
справі № 2-980/08 за позовом ОСОБА_4 до
Голосіївської районної у м. Києві
державної адміністрації, Київського
міського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна,
третя особа - ОСОБА_9, про визнання права
власності на житловий будинок, зокрема,
визнано за ОСОБА_4 право власності на
нерухоме майно : житловий АДРЕСА_1.

Ухвалою Голосіївського районного суду
м. Києва від 03.08.2008 по справі № 2-1768, по
справі за позовом ОСОБА_4 до
Голосіївської районної у м. Києві
державної адміністрації, Київського
міського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна,
третя особа - ОСОБА_9, про визнання права
власності на житловий будинок,
виправлено описки у судовому рішенні,
зокрема, вказано рік винесення рішення
- « 2008» замість « 2007», замість «сел.
Чапаєва», вказано «сел. Чапаєвка»,
замість «земельна ділянка 0,35 га»
вказати «земельна ділянка площею 0,035
га», замість «АДРЕСА_1» вказати
«АДРЕСА_1».

Однак, рішенням колегії суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва від 08.06.2011 по
справі 22-ц/2690/1636/2011, апеляційну скаргу
ОСОБА_2 задоволено, рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 16.01.2008 скасовано та ухвалено нове
рішення, а саме, у задоволенні позову
ОСОБА_4 до Голосіївської районної у м.
Києві державної адміністрації,
Київського міського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна,
третя особа - ОСОБА_9, про визнання права
власності на житловий будинок,
відмовлено.

Згідно ч.4 ст. 9 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень»
державний реєстратор самостійно
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
відмову в такій реєстрації.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд, оцінюючи спірні дії та рішення
відповідачів, виходить з критеріїв
оцінки рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень,
встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до
яких, зокрема, відносяться вчинення дій
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано, обґрунтовано з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для вчинення дії.

Із аналізу зазначеного вище, на момент
прийняття відповідачем 2 оскаржуваного
рішення від 21.09.2013, судове рішення, як
правовстановлюючий документ, було вже
скасоване, що підтверджує відсутність
законних підстав для проведення
державної реєстрації речових прав за
ОСОБА_4

З огляду на викладене вище вбачається,
що нотаріус як державний реєстратор
при прийнятті спірного рішення, діяв у
межах повноважень, але не у спосіб, що
передбачений діючим законодавством
про реєстрацію, оскільки у нього не
було законних підставі для прийняття
спірного рішення.

Отже, суд вбачає, що порушене право
позивача підлягає захисту шляхом
визнання протиправним та скасування
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень державного реєстратора -
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
від 21.09.2013 за № 6101843 щодо проведення
державної реєстрації права власності
на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_4.

Стосовно вимог позивача про
зобов'язання відповідача 1 скасувати
запис державного реєстратора -
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
від 21.09.2013 щодо реєстрації у Державному
реєстрі прав на вказане нерухоме майно
за ОСОБА_4 та видати позивачу Витяг з
Державного реєстру, то суд вважає
доцільним зазначити наступне.

Як вбачається зі змісту Рекомендації
№ R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи
державам-членам стосовно реалізації
адміністративними органами влади
дискреційних повноважень від 11.03.1980 під
дискреційним повноваженням слід
розуміти повноваження, яке
адміністративний орган, приймаючи
рішення, може здійснювати з певною
свободою розсуду тобто, коли такий
орган може обирати з кількох юридично
допустимих рішень те, яке він вважає
найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України
критеріям, не втручається у дискрецію
(вільний розсуд) суб'єкта владних
повноважень поза межами перевірки за
названими критеріями.

Так, під дискреційним повноваженням
суд розуміє таке повноваження, яке
надає певний ступінь свободи
адміністративному органу при
прийнятті рішення, тобто, коли у межах,
які визначені законом,
адміністративний орган має можливість
самостійно (на власний розсуд) вибрати
один з кількох варіантів рішення.

Отже, внесення записів до Державного
реєстру прав регламентовані нормами
ст. 26 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень».

Згідно ч.1 зазначеної статті Закону,
записи до Державного реєстру прав
вносяться на підставі прийнятого
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення
суду рішення про державну реєстрацію
прав до Державного реєстру прав
вноситься запис про скасування
державної реєстрації прав (ч.2 ст.26
Закону).

Крім того, Порядком прийняття і
розгляду заяв про внесення змін до
записів, внесення записів про
скасування державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень та скасування записів
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженим наказом
Міністерства юстиції України12.12.2011 за N
3502/5, зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України12.12.2011 за № 1429/20167, який
визначає процедуру прийняття і
розгляду заяв щодо внесення змін до
записів, внесення записів про
скасування державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень та скасування записів
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, перелік документів,
необхідних для внесення змін до
записів, внесення записів про
скасування державної реєстрації прав
та скасування записів Державного
реєстру прав, права та обов'язки
суб'єктів, що є учасниками зазначеної
процедури.

Згідно п.2.6 Порядку, для внесення
записів про скасування державної
реєстрації прав, скасування записів
Державного реєстру прав заявник подає
рішення суду про скасування рішення
державного реєстратора, що набрало
законної сили, та копії документів,
визначених у пункті 2.3 цього розділу.

Також, п. 25 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженим постановою КМУ
від 17.10.2013 за N 868, після внесення записів
до Державного реєстру прав державний
реєстратор формує витяг з Державного
реєстру прав та оформляє його у двох
примірниках.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що зобов'язання відповідача скасувати
запис про державну реєстрацію обтяжень
нерухомого майна у Державному реєстрі
прав та зобов'язання видати
відповідний витяг, буде втручанням у
дискреційні повноваження
відповідачів. Оскільки законодавчо
прямо передбачені дії посадових осіб
реєстраційної служби у випадку
скасування судом певних рішень про
реєстрацію, зокрема, речових прав, а
також оформлення та видача витягів з
Державного реєстру, з чим суд
погодитись не може.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 69-71, 94, 128, 163-165, 167, 254 КАС України,
суд

ПОСТАНОВИВ :

1.Позов ОСОБА_2 до відділу державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно Головного управління юстиції у м.
Києві, державного реєстратора -
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, про
визнання протиправними та скасування
рішення від 21 вересня 2013 року,
зобов'язання вчинити певні дії -
задовольнити частково.

2.Визнати протиправним та скасувати
рішення Державного реєстратора -
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
від 21 вересня 2013 року за №6101843 щодо
реєстрації у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно права
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
за ОСОБА_4.

3.У задоволенні інших вимог позову -
відмовити.

Відповідно до ст. 254 КАС України
постанова набирає законної сили після
закінчення строку для її апеляційного
оскарження. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст.ст.
185-187 КАС України. Апеляційна скарга
подається до адміністративного суду
апеляційної інстанції через суд першої
інстанції, який ухвалив оскаржуване
судове рішення. Копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції. Апеляційна скарга на
постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої ст. 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя
О.П.
Огурцов