Справа № 2а-0770/206/12
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 грудня 2014 рокум. Ужгород№ 2a-0770/206/12

Закарпатський окружний
адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Микуляк П.П.

при секретарі судового засідання -
Лумей В.Г.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Петренка
М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Ужгороді
адміністративну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до Служби зовнішньої
розвідки України про визнання
протиправними та скасування наказів,
поновлення на роботі та зобов'язання
вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС
України 03 грудня 2014 року було
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Повний текст
постанови виготовлено та підписано 10
грудня 2014 року.

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського
окружного адміністративного суду з
позовною заявою до Служби зовнішньої
розвідки України, якою просив: 1)
скасувати накази Голови СЗР України №
568-ос від 02.08.11р. та № 614-ос від 22.08.11р. (у
частині його звільнення з посади
заступника начальника 11 відділу 2
управління СЗРУ); 2) скасувати
розпорядження начальника 11 відділу 2
управління СЗР України підполковника
Даскалюка С.М. № 8/11-3150 від 05.12.11р., а
також накази Голови СЗР України № 905-ос
від 02.12.11р. (у частині накладення на
майора ОСОБА_1 дисциплінарного
стягнення - звільнення з військової
служби за службовою невідповідністю)
та № 988-ос від 28.12.11р.; 3) зобов'язати
Голову СЗР України поновити майора
ОСОБА_1 на посаді заступника начальника
відділу з 22.08.2011р. року з виплатою
різниці грошового забезпечення; 4)
зобов'язати Голову СЗР України
зарахувати майора ОСОБА_1 до
розпорядження Голови СЗРУ до моменту
призначення на відповідну рівноцінну
вакантну у СЗР України посаду; 5)
зобов'язати Голову СЗР України
присвоїти майору ОСОБА_1 чергове
військове звання "підполковник", строк
вислуги в якому вважати з 15.09.2011р.; 6)
зобов'язати Голову СЗР України надати
майору ОСОБА_1 з дня вступу рішення суду
у законну силу відпустку без
збереження заробітної плати для
догляду за дитиною до досягнення нею
шестирічного віку.

В подальшому позивач збільшив
(доповнив) позовні вимоги та додатково
просив суд: 1) скасувати накладене на
нього Першим заступником Голови СЗР
України дисциплінарне стягнення
"сувора догана" як незаконне; 2) стягнути
з СЗР України середній заробіток за час
вимушеного прогулу у період з 04 лютого
2012 року по 02 березня 2012 року (затримка
видачі трудової книжки); 3) зобов'язати
Голову СЗР України поновити його на
військовій службі у СЗР України з 04
лютого 2012 року та зарахувати його до
розпорядження Голови СЗР до моменту
призначення на відповідну рівноцінну
вакантну посаду у СЗР України (а.с.114-115,
т.1).

12.09.2012 року було винесено Постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду якою в
задоволенні позовних вимог позивача
було відмовлено в повному обсязі (а.с.198,
т.1).

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 21 листопада
2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_1
залишено без задоволення, а постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 12.09.2012 року
залишено без змін (а.с.211, т.2).

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 24.04.2014 року касаційну
скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, з
підстав неповного з'ясування фактичних
обставин справи, а Постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 12.09.2012 року
та Ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 21.11.2012 року
скасовано - справу направлено на новий
судовий розгляд до Закарпатського
окружного адміністративного суду
(а.с.67, т.3).

Ухвалою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 15 травня 2014
року справу прийнято та призначено до
судового розгляду (а.с.72, т. 3).

Позовні вимоги мотивовано тим, що
протягом 2000-2010 рр. позивач перебуваючи
на військовій службі в органах
державної безпеки на посаді помічника
начальника напрямку 11 відділу 2
управління СЗР України належним чином
виконував свої посадові обов'язки та
неодноразово заохочувався
керівництвом. З жовтня 2010 року був
призначений заступником начальника 11
відділу 2 управління СЗР України (у м.
Ужгород).

Позивач зазначив, що через особисті
неприязні стосунки начальником 11
відділу до нього не було доведено та не
направлено на затвердження
керівництву 2 управління СЗР України
його посадові обов'язки, як заступника
начальника 11 відділу 2 управління СЗР
України.

Крім того, зазначає, що тривале
перебування у стані нервово -
психологічної напруги спричинило
погіршення його стану здоров'я, у
зв'язку з чим він тривалий час (90 днів)
протягом 2011 року перебував на
лікарняному зокрема:

- з 17 березня 2011 року до 25 березня 2011
року лікувався амбулаторно, діагнози
"гостре респіраторне вірусне
захворювання" та "гострий трахеїт";

- з 03 квітня 2011 року до 23 квітня 2011 року
проходив стаціонарне лікування в
обласній клінічній інфекційній
лікарні (м. Ужгород) з діагнозом
"вітряна віспа середньої тяжкості,
інтоксикаційний синдром, токсичний
гепатит, функціональна дисперсія,
дискинезія жовчовивідних шляхів";

- з 26 квітня 2011 року до 20 травня 2011 року
продовжив стаціонарне лікування в
гастроентерологічному та урологічному
відділеннях Закарпатської обласної
клінічної лікарні ім. А. Новака з
діагнозом "токсичний гепатит.
дискенезія жовчовивідних шляхів,
гострий простатит, остеохондроз,
поперекового відділу хребта з
вираженим радикулярним синдромом";

- з 22 серпня 2011 року до 24 серпня 2011 року
лікувався амбулаторно, діагноз
"кон'юнктивіт лівого ока";

- з 26 жовтня 2011 року до 21 листопада 2011
року через побутову травму проходив
стаціонарне лікування в
травматологічному відділенні
Ужгородської міської клінічної
лікарні з діагнозом "забійний
гемартроз правого колінного суглобу,
посттравмвтичний синовіїт", яке
продовжував амбулаторно у період з 22
листопада 2011 року до 01 грудня 2011 року.

Стверджує, що під час лікування його
керівник ініціював необхідність
призначення службового розслідування.
Так наказом Голови СЗР України від
20.04.2011 року № 106/ДСК було призначено
службове розстеження за фактом
"порушення військової дисципліни
майором ОСОБА_1 шляхом введення в оману
керівництва при отриманні дозволу на
поїздку за кордон". Вказане порушення
військової дисципліни позивачем було
визнано та підписано висновок
службового розслідування.

Незважаючи на встановлення факту
дисциплінарного проступку, вважає, що
службове розстеження проводилося з
грубим порушенням чинного
законодавства України а призначене
покарання не відповідає тяжкості
скоєного дисциплінарного проступку.

Позивач неодноразово звертався до
керівництва з рапортами з проханням
надати йому планову (була передбачена
на липень) щорічну відпустку для
проходження санаторно - курортного
лікування. На що отримував відповідь
про відмову.

24.12.2011 року рапорт позивача про
необхідність отримання відпустки по
догляду за дитиною до досягнення нею
6-ти річного віку не був задоволений.
Начальником управління кадрів СЗР
України полковником Кулик С.Л., було
відмовлено у наданні такої відпустки.

Позивач вважає, що зважаючи на
порушення вимог трудового
законодавства України, положень
Дисциплінарного Статуту Збройних Сил
України, а також упереджене ставлення
до нього з боку начальника 11 відділу 2
управління СЗРУ накази Голови СЗРУ №
905-ос від 02.12.2011 року (в частині
накладення на майора ОСОБА_1
дисциплінарного стягнення - звільнення
з військової служби за службовою
невідповідністю) та № 988-ос від 28.12.11р. є
незаконними та підлягають скасуванню.

В судовому засіданні позивач підтримав
уточнені позовні вимоги та просив суд
задовольнити їх у повному обсязі.
Звільнення вважає незаконним,
посилаючись на те, що у зв'язку із
погіршенням стану здоров'я тривалий
час був тимчасово непрацездатним, тому
в повній мірі не міг виконувати
покладені на нього обов'язки.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечив повністю, зокрема пояснивши,
що позивач неодноразово порушував
військову дисципліну, що і стало
підставою його звільнення. Просив у
задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши у судовому засіданні
пояснення представників сторін та
оцінивши докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
приходить до наступного висновку.

ОСОБА_1 перебував на військовій службі
в органах державної безпеки на посаді
помічника начальника напрямку 11
відділу 2 управління СЗР України. З
жовтня 2010 року Наказом Голови СЗРУ №
616-ос від 14.10.2014р. був призначений
заступником начальника 11 відділу 2
управління СЗР України (у м. Ужгород).

Судом встановлено, що за результатами
службового розслідування, проведеного
відповідно до наказу Голови СЗРУ від
20.04.2011р. комісією встановлено факти
порушення військової дисципліни,
зокрема введення в оману керівництва
СЗРУ при отриманні дозволу на поїздку
за кордон, порушення норм законодавчих
та відомчих нормативно-правових актів,
щодо службової діяльності, неналежного
виконання службових обов'язків,
невиконання вказівок начальника
підрозділу та самоусунення від
виконання своїх посадових обов'язків,
відповідно до п. «д» ст.68
Дисциплінарного статуту Збройних сил
України, за порушення норм
законодавчих та відомчих
нормативно-правових актів, що полягало
у недотриманні вимог ст. 4
Дисциплінарного статуту Збройних Сил
України, пп. 4.4 Інструкції про порядок
ведення агентурних справ у СЗР України
та ст. 16 Статуту внутрішньої служби
Збройних Сил України, майора ОСОБА_1 (ос.
НОМЕР_1), заступника начальника 11
відділу 2 управління СЗР України
наказом Голови Служби зовнішньої
розвідки № 568-ос від 02 серпня 2011 року,
було понижено у посаді (а.с. 38);

На виконання вищенаведеного Наказом
Голови СЗРУ від 22.08.2011р. №614-ос було
призначено майора ОСОБА_1 помічником
начальника 11 відділу 2 управління СЗР
України

Наказом Голови Служби зовнішньої
розвідки України № 905-ос від 02 грудня 2011
року ОСОБА_1 звільнений з військової
служби за підпунктом "є" ст. 68
Дисциплінарного статуту Збройних Сил
України (далі - Дисциплінарний статут)
за службовою невідповідністю.

А наказом Голови Служби зовнішньої
розвідки від 28 грудня 2011 року № 988-ос
зазначене дисциплінарне стягнення
реалізовано і позивача - майора ОСОБА_1
звільнено з військової служби за
службовою невідповідністю у
відповідності до Положення про
проходження військової служби
військовослужбовцями Служби
зовнішньої розвідки України,
затвердженого Указом Президента
України від 17 липня 2006 року № 619 (а.с. 130,
т. 1).

З мотивувальної частини зазначеного
наказу вбачається, що позивач
систематично ухилявся від виконання
своїх функціональних обов'язків та
планових заходів, передбачених річним
планом підрозділу на 2011 рік, крім того,
незадовільні показники в
оперативно-службовій діяльності
протягом поточного року, цілковите
відсторонення від участі у службових
нарадах оперативного складу
розвідувального підрозділу
регіонального дислокування,
відсутність на службі без поважних
причин, не здійснення протягом
тривалого часу керівництва діяльністю
осіб з числа громадян України та
іноземців, яких залучено до
конфіденційного співробітництва з
розвідкою (а.с.129, т.2), що унеможливило
подальше виконання ОСОБА_1 своїх
службових обов'язків. Жодних
додаткових розпоряджень з цього
приводу на виносилося.

Крім того судом було встановлено, що
згідно службової записки № 8/11-3150 на
майора ОСОБА_1, було накладено
дисциплінарне стягнення - догана, за
порушення військової дисципліни, що
призвело до систематичної відсутності
на робочому місці без поважних причин,
систематичного невиконання вказівок
та письмових резолюцій керівника
підрозділу. Вказана догана була
оголошена 05.12.2011р. в присутності
Заступника начальника відділу
підполковника Писар М.Ю., старшого
оперуповноваженого з ОВЗ
підполковника Ерфанюка І.І. та
оперуповноваженого з особливо
важливих завдань майора Компанійця О.С.
( а.с.160 т.1)

Законом України від 24.03.1999 р. "Про
Дисциплінарний статут Збройних Сил
України" затверджено Статут, яким
визначено сутність військової
дисципліни, обов'язки
військовослужбовців щодо її
додержання, види заохочень та
дисциплінарних стягнень, права
командирів щодо їх застосування, а
також порядок подання і розгляду заяв,
пропозицій та скарг.

У відповідності до вимог вищевказаного
Статуту військова дисципліна - це
бездоганне і неухильне додержання
всіма військовослужбовцями порядку і
правил, встановлених військовими
статутами та іншим законодавством
України.

Так, Військова дисципліна зобов'язує
кожного військовослужбовця:
додержуватися Конституції та законів
України, Військової присяги, неухильно
виконувати вимоги військових статутів,
накази командирів; бути пильним,
зберігати державну та військову
таємницю; додержуватися визначених
військовими статутами правил
взаємовідносин між
військовослужбовцями, зміцнювати
військове товариство; виявляти повагу
до командирів і один до одного, бути
ввічливими і додержуватися
військового етикету; поводитися з
гідністю й честю, не допускати самому і
стримувати інших від негідних вчинків.

Усі військовослужбовці Збройних Сил
України незалежно від своїх військових
звань, службового становища та заслуг
повинні неухильно керуватися вимогами
цього Статуту.

Дія Дисциплінарного статуту Збройних
Сил України поширюється на Державну
прикордонну службу України, Службу
безпеки України, внутрішні війська
Міністерства внутрішніх справ України,
війська Цивільної оборони України та
інші військові формування, створені
відповідно до законів України,
Державну спеціальну службу транспорту.

Крім того, Статутом визначено види й
порядок накладення на
військовослужбовців стягнень за
порушення військової дисципліни.

В ст. 45 Статуту зазначено, що у разі
невиконання (неналежного виконання)
військовослужбовцем своїх службових
обов'язків порушення
військовослужбовцем військової
дисципліни або громадського порядку
командир повинен нагадати йому про
обов'язки служби, а за необхідності -
накласти дисциплінарне стягнення.

На військовослужбовця за порушення
військової дисципліни можуть
накладатись, такі дисциплінарні
стягнення як догана та сувора догана.

Наказу про звільнення передували
дисциплінарні стягнення, а саме як
зазначалося вище наказом Голови Служби
зовнішньої розвідки № 568-ос від 02
серпня 2011 року, за порушення норм
законодавчих та відомчих
нормативно-правових актів, що полягало
у недотриманні вимог ст. 4
Дисциплінарного статуту Збройних Сил
України, пп. 4.4 Інструкції про порядок
ведення агентурних справ у СЗР України
та ст. 16 Статуту внутрішньої служби
Збройних Сил України, майора ОСОБА_1 (ос.
НОМЕР_1), заступника начальника 11
відділу 2 управління СЗР України
понижено у посаді (а.с. 38 т.1); окремо на
ОСОБА_1 21.11.2011 р. було накладено
дисциплінарне стягнення "догана", яке
05.12.2011р. оголошено йому за порушення
військової дисципліни, що виразилась,
зокрема у систематичному неприбутті
позивача на службу без поважних причин
та інших порушень військової
дисципліни. Вказані дисциплінарні
стягнення позивачем не оскаржувалися.

Підтвердженням факту систематичного
неприбуття на службу (залишення місця
служби без поважних причин) є
роздруківки чергової служби УСБУ в
Закарпатській області про вхід та
вихід ОСОБА_1 з адміністративної
будівлі, де розташовано підрозділ 11
відділу за період з 01 вересня по 25
жовтня 2011 року (а.с. 81-89, т.1).

Суд не погоджується з посиланням
позивача про те, що дисциплінарне
стягнення накладено неправомірно
оскільки винесено тоді коли такий
перебував на лікарняному, норм щодо
заборони накладення зазначеного
дисциплінарного стягнення в період
перебування на лікарняному чинним
законодавством не передбачено.

Крім того, суд зазначає, що оголосити
стягнення ОСОБА_1 раніше не було
можливості, оскільки після
систематичного неприбуття на службу
(залишення місця служби без поважних
причин) в період з 01 вересня 2011 року по 25
жовтня 2011 року та з 26 жовтня 2011 р. по 01
грудня 2011 р. ОСОБА_1 перебував на
лікарняному і лише 21 листопада 2011 р. мав
місце тимчасовий вихід на службу та
оформлення в цей же день наступного
листка непрацездатності.

Відповідно до статті 88 Статуту
військовослужбовець, який вважає, що не
вчинив правопорушення, має право
протягом місяця з часу накладення
дисциплінарного стягнення подати
скаргу старшому командирові або
звернутися до суду у визначений
законом строк, чого майором ОСОБА_1
зроблено не було.

Що стосується посилання позивача на
неприязні стосунки начальника 11
відділу Даскалюка С.М., то слід
зауважити те, що відношення до
військової служби і службових
обов'язків були оцінені не лише ним, а і
зроблені висновки членами комісії із
службового розслідування, яке
проводилося відповідно до наказу
Голови СЗР від 20 квітня 2011 року № 106/дск
з метою з'ясування причин та обставин
можливого невиконання або недбалого
ставлення до виконання вимог наказів
та інших розпорядчих актів СЗР України
заступником начальника 11 відділу 2
управління майором ОСОБА_1 Так, за
результатами службового розслідування
було встановлено порушення військової
дисципліни ОСОБА_1, за що, як
зазначалося уже вище його і було
притягнуто до дисциплінарної
відповідальності - "пониження у посаді"

Вимоги позивача щодо зарахування його
в розпорядження Голови Служби до
моменту призначення на відповідну
рівноцінну вакантну посаду та
присвоєння військового звання
"підполковник" не мають ніякого
обґрунтування, так як відповідно до п. 29
Положення про проходження військової
служби військовослужбовцями Служби
зовнішньої розвідки України, за
наявності в особи офіцерського складу
дисциплінарного стягнення чергове
військове звання до зняття стягнення
не присвоюється. Як встановлено у
судовому засіданні та підтверджено
матеріалами справи, у позивача на
момент звільнення з військової служби
були не зняті дисциплінарні стягнення.

Суд вважає, що надані позивачем
документи щодо терміну та підстав його
знаходження на лікарняному не
слугували підставою для притягнення
його до відповідальності, а тільки
незадовільні показники в роботі та
систематичне порушення військової
дисципліни призвело до накладення
дисциплінарних стягнень.

Вищенаведене спростовує твердження
позивача стосовно того, що не виконання
планових завдання у повному обсязі
відбулося через тривале перебування у
стані непрацездатності, у зв'язку з
хворобами.

Взявши до уваги витяг з рапорту від
24.11.2011р. де зазначено, що майор ОСОБА_1 не
підготовив жодного документу, не
виконав та зірвав заплановані
агентурно - оперативні заходи
підрозділу на 2011р., жодних документів
щодо активізації роботи за агентурними
справами не провів, жодних кроків з
метою виправлення ситуації що склалася
не здійснив. Незадовільні показники в
оперативно службовій діяльності,
систематичне порушення військової
дисципліни в подальшому і призвели до
звільнення майора ОСОБА_1 за службовою
невідповідністю.

Досліджуючи вказані документальні
дані суд дійшов висновку, що накладене
дисциплінарне стягнення "звільнення з
військової служби" в повній мірі
відповідає діям ОСОБА_1, тобто
порушенням ОСОБА_1 військової
дисципліни. Відверте і демонстративне
відсторонення від життя підрозділу,
ігнорування службових нарад та відмова
присутності на них без об'єктивних
підстав свідчить про небажання
проходити військову службу в даному
військовому формуванні.
Дистанціюванння від
агентурно-оперативної роботи та
невиконання вказівок керівників
Служби призвело до зриву плану
вербувань підрозділу на 2011 рік саме
внаслідок свідомих дій ОСОБА_1 а не у
звязку з знаходження в стані
непрацездатності.

Не вжиття заходів та небажання до
виправлення після накладених
дисциплінарних стягнень, як "пониження
у посаді" так і "догана", а також
створення негативного прикладу
старшого офіцера для молодшого
офіцерського складу підрозділу, який
сприяв погіршенню
морально-психологічного стану у
військовому колективі не залишив для
начальників позивача іншого виходу як
накладення на нього дисциплінарного
стягнення у вигляді "звільнення з
військової служби".

Своїми діями майор ОСОБА_1 перекреслив
свої попередні досягнення у військовій
службі, які було досліджено під час
розгляду справи, оскільки відповідні
копії про його заохочення були
долучені до позовної заяви.

Відповідно до статті 84 Дисциплінарного
статуту Збройних Сил України прийняттю
рішення командиром про накладення на
підлеглого дисциплінарного стягнення
може передувати службове
розслідування. Воно проводиться з
метою уточнення причин і умов, що
сприяли вчиненню правопорушення, та
ступеня вини. Оскільки ОСОБА_1 не став
на шлях виправлення, а його
дії/бездіяльність неодноразово були
предметом аналізу та відповідного
реагування як безпосереднього так і
прямого керівництва Служби, у зв'язку з
чим питання про призначення службового
розслідування не порушувалось. При
цьому слід зазначити, що пряма норма,
яка б зобов'язувала призначення
відповідного службового розслідування
при накладенні на військовослужбовця
дисциплінарного стягнення відсутня.
Також суд звертає увагу на те, що із цих
підстав при накладенні дисциплінарних
стягнень і не призначалося проведення
його атестування.

Відповідно до п. 48 Положення про
проходження військової служби
військовослужбовцями Служби
зовнішньої розвідки України,
затвердженого Указом Президента
України від 17 липня 2006 року № 619,
атестування військовослужбовців у
мирний час проводиться перед
закінченням строку контракту (не
пізніш як за 3 місяці), але не рідше ніж
один раз на 5 років. Відповідно до цього
Положення стосовно ОСОБА_1 останнє
атестування проведено 2 лютого 2009 року.

Відповідно до пп. "д" п. 66 Положення про
проходження військової служби
військовослужбовцями Служби
зовнішньої розвідки України особи
офіцерського складу, які проходять
кадрову військову службу, звільняються
з військової служби в запас за
службовою невідповідністю.

Судом встановлено, що відповідно до
наказу Голови СЗРУ від 20.04.2011 №106/дск,
керуючись чинною на той час
Інструкцією про порядок проведення
службового розслідування у Службі
зовнішньої розвідки, затвердженою
наказом СЗРУ від 18.07.2006 №126 та
зареєстрованою у Міністерстві юстиції
України 31.07.2006 за № 895/2769, було
призначено службове розслідування з
метою з'ясування причин та обставин
можливого невиконання або недбалого
ставлення до виконання вимог та
наказів та інших розпорядчих актів
СЗРУ заступником начальника 11 відділу 2
управління майором ОСОБА_1

30 червня 2011 року службове
розслідування закінчено. Висновок за
результатами службового
розслідування, затверджений Головою
СЗРУ, підписаний членами комісії та був
наданий для ознайомлення майору ОСОБА_1
Загальний термін проведення
службового розслідування становить 73
дні з урахуванням перебування ОСОБА_1
на лікарняному та дозволу Голови СЗРУ
щодо подовження строку розслідування
на один місяць.

П.11 Інструкції про порядок проведення
службового розслідування у Службі
зовнішньої розвідки передбачено, що
термін проведення службового
розслідування не включає час
перебування військовослужбовця,
стосовно якого воно проводиться, у
відпустці, службовому відрядженні або
на лікуванні. Загальний строк
перебування ОСОБА_1 на лікарняному
становить 46 діб, що підтверджується
листком непрацездатності серії ABA №
176281 обласної клінічної інфекційної
лікарні м. Ужгорода, виданого на ім'я
ОСОБА_1 та листка непрацездатності
Військово-медичної служби Управління
СБУ в Закарпатській області №371.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що твердження ОСОБА_1 стосовно
порушення терміну проведення відносно
нього службового розслідування не
відповідають дійсності, оскільки час,
протягом якого власне проводилось
службове розслідування (за виключенням
періоду знаходження ОСОБА_1 на
лікарняному) становить всього 27 діб.
Крім того, будь - яких обмежень та
заборони призначення службового
розслідування стосовно
військовослужбовців, які знаходяться
на лікуванні Інструкцєюї про порядок
проведення службового розслідування у
Службі зовнішньої розвідки не
передбачено.

Стосовно накладення на ОСОБА_1 першим
заступником Голови СЗРУ
дисциплінарного стягнення "сувора
догана ", то в ході судового розгляду
представником СЗРУ було надано
пояснення, що дане стягнення не мало
своєї реалізації у зв'язку з помилкою
кадрового підрозділу СЗРУ. Таким чином,
необхідність скасування
вищезазначеного стягнення - відсутня.

Стосовно посилання позивача на
незаконність відмови в наданні йому
відпустки для догляду за дитиною до
досягнення нею 6-ти річного віку то таке
на думку суду, не заслуговує на увагу з
огляду на те, що позивач є
військовослужбовцем, а відповідно при
вирішенні питання надання йому
відпустки по догляду за дитиною
повинна застосуватися норма
спеціального закону, яким в даному
випадку є Закон України «Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей», відповідно до п.5 ст.11 якого
пільги, передбачені законодавством з
питань охорони материнства і дитинства
поширюються на батьків з числа
військовослужбовців, які виховують
дітей без матері ( в разі її смерті,
позбавлення батьківських прав, на час
перебування у лікувальному закладі
охорони здоров'я та в інших випадках
відсутності материнського піклування
про дітей).

Позовна вимога позивача, про стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу в період з 4.02.2012р. по 02.03.2012р. не
підлягає задоволенню з огляду на
наспупне. Відповідно до спільного
наказу СБУ та СЗРУ від 10.12.2004р. №
16/дск/692/дск «Про порядок передачі
матеріалів особових справ
співробітників між СБУ та СЗРУ»
особову справу колишнього працівника
СЗРУ - ОСОБА_1 після залучення до неї
всіх необхідних документів з
супровідним листом від 20.02.12р. № 16/3/2-1451
разом з приписом направлено до
Управління СБУ в Закарпатській
області, де в подальшому позивачем і
було отримано вказану трудову книжку.

Крім того під час розгляду справи судом
встановлено, що позивач не ставить
вимогу про внесення відповідних
записів в трудову книжку про термін
проходження ним військової служби в
СЗРУ. З вказаною вимогою до кадрового
підрозділу СЗРУ не звертався. В
судовому засіданні повідомив, що
термін проходженняним служби
міститься у наданому йому військовому
квитку.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони,
зокрема, на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладені обставини та
враховуючи приписи ч.2 ст.71 КАС України,
в силу яких в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову відповідач
належними та допустимими доказами
довів у суді правомірність прийнятих
ним наказів Служби зовнішньої розвідки
України.

На підставі наведеного, суд приходить
до переконання про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 161, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Служби зовнішньої розвідки України про
визнання протиправними та скасування
наказів, поновлення на роботі та
зобов'язання вчинити певні дії, -
відмовити.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України, та може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Закарпатський окружний
адміністративний суд в порядку та
строки, встановлені ст.186 КАС України.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України -
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови (копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції).

СуддяП.П. Микуляк