Справа № 810/6327/14
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2014-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

810/6327/14

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2014 року м. Київ 810/6327/14

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Панової Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “АРСАН-БУД»

до Броварської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області

про визнання протиправними дій і зобов’язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю “АРСАН-БУД»” (далі – позивач) з позовом до Броварської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області (далі – відповідач), в якому просить суд (з урахуванням заяви від 01.12.2014 про збільшення позовних вимог):

- визнати протиправними дії Броварської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області щодо відмови у прийнятті податкових декларацій з податку на додану вартість за червень, липень, серпень 2014 року, надісланих ТОВ «АРСАН-БУД» 01.10.2014 поштою;

- визнати податкові декларації з податку на додану вартість подані ТОВ «АРСАН-БУД» за звітні періоди червень, липень, серпень 2014 року прийнятими Броварською об’єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Київській області у день їх фактичного отримання, а саме 07.10.2014;

- визнати протиправними дії Броварської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області щодо відмови у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за вересень 2014 року, надісланої ТОВ «АРСАН-БУД» 17.10.2014 поштою;

- визнання податкову декларацію з податку на додану вартість подану ТОВ «АРСАН-БУД» за вересень 2014 року прийнятою Броварською об’єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Київській області у день її фактичного отримання, а саме 21.10.2014.

У судовому засіданні 02.12.2014 представник позивача підтримав позовні вимоги і просив суд позов задовольнити.

Представники відповідача у судові засідання не з’являлись. Від відповідача до суду надійшли письмові заперечення на адміністративний позов, в яких відповідач просив суд у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. В обґрунтування доводів заперечень на адміністративний позов податковий орган зазначив, що подані поштою 07.10.2014 та зареєстровані 09.10.2014 за червень, липень, серпень 2014 року податкові декларації з податку на додану вартість вважаються неприйнятими в зв’язку із порушенням вимог пункту 48.3 статті 48 Податкового кодексу України, а саме: номер свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість на паперових носіях не відповідає даним реєстру платників податку на додану вартість за звітний податковий період. Тобто, як стверджує відповідач у деклараціях вказані недостовірні дані. Крім того, як вказує відповідач у запереченнях, на момент подання податкових декларацій за червень, липень, серпень 2014 року встановлено відсутність платника за місцезнаходженням.

Таким чином, на думку відповідача, податковий орган діяв у відповідності до вимог чинного податкового законодавства.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Судом встановлено, що для розгляду і вирішення даної справи відсутня потреба у заслуховуванні свідків чи експертів, також немає інших перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, зазначених у статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, тому суд протокольною ухвалою від 02.12.2014 вирішив подальший розгляд справи проводити в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з таких підстав.

Як встановлено судом, Товариство з обмеженою відповідальністю “АРСАН-БУД»” зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців з 16.02.2007.

Відповідно до наявного в матеріалах справи Свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість, Товариство з обмеженою відповідальністю «АРСАН-БУД» зареєстровано Броварською об’єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Київській області як платник податку на додану вартість з 24.05.2007.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Стаття 67 Конституції України визначає, шо кожен зобов’язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з пунктом 46.1 статті 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Додатки до податкової декларації є її невід’ємною частиною.

Відповідно до пункту 48.1 статті 48 Податкового кодексу України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.

Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов’язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Відповідно до пункту 48.2 статті 48 Податкового кодексу України обов'язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

Пунктом 48.3 статті 48 Податкового кодексу України визначено обов’язкові реквізити, які повинна містити податкова декларація, а саме: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування органу державної податкової служби, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Згідно з пунктом 48.4. статті 48 Податкового кодексу України у окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов'язкові реквізити: відмітка про звітування за спеціальним режимом; код виду економічної діяльності (КВЕД); код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ; індивідуальний податковий номер згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період.

Відповідно до пункту 49.1 статті 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків.

Пунктом 49.3 статті 49 Податкового кодексу України визначено, що податкова декларація подається до органу державної податкової служби за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

При цьому, відповідно до пункту 49.8. статті 49 Податкового кодексу України, прийняття податкової декларації є обов’язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають (пункт 49.8 статті 49 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 49.9 статті 49 Податкового кодексу України, за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов?язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.

Згідно з пунктом 49.11 статті 49 Податкового кодексу України у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 і 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов’язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.

Таким чином, законодавцем чітко визначено випадки при наявності яких контролюючий орган має право відмовити у прийнятті декларації.

При цьому, як встановлено пунктом 49.10 статті 49 Податкового кодексу України, відмова посадової особи органу державної податкової служби прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов’язань тощо), забороняється.

Таким чином, з викладеного вбачається, що уповноважена посадова особа контролюючого органу зобов’язана перевірити наявність обов’язкових реквізитів передбачених пунктом 48.3 і пунктом 48.4 статті 48 Податкового кодексу України, та зареєструвати податкову декларацію у день її отримання, якщо декларація відповідає вимогам вищевказаних пунктів Податкового кодексу України.

Слід підкреслити, що Міністерства доходів і зборів України у листі від 17.01.2014 № 1094/7/99-99-19-04-02-17 «Про окремі зміни в законодавстві» також зазначило, що з 1 січня 2014 року платники податку на додану вартість, до внесення змін у відповідні форми документів, не зазначають номер Свідоцтва у: податковій декларації з податку на додану вартість та додатках до неї; уточнюючому розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок; реєстрі виданих та отриманих податкових накладних; податковій накладній, яка складається при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг; інших документах, форми яких передбачали зазначення цього реквізиту. Крім того, у вказаному листі чітко визначно, що відсутність номера Свідоцтва у податковій звітності з податку на додану вартість, яка подається до органів Міндоходів після 1-го січня 2014 року (незалежно від податкового періоду, за який така звітність складена), не є порушенням порядку її заповнення та не є підставою для відмови у прийнятті органом Міндоходів такої звітності в паперовому чи електронному вигляді.

При цьому, як встановлено судом та вбачається із наданих позивачем суду належним чином засвідчених копій примірників податкових декларацій з податку на додану вартість за червень, липень, серпень, вересень 2014 року, у графі «номер свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість» зазначено номер – 200142863.

Саме такий номер має свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість, яке додано позивачем до позовної заяви.

Крім того, судом встановлено, що декларації за червень – вересень 2014 року містять усі обов’язкові реквізити, які наведені у статті 48 Податкового кодексу України.

Твердження відповідача, що викладені у запереченнях на адміністративний позов, відносно того, що на момент подання податкових декларацій за червень, липень та серпень 2014 року встановлено відсутність платника за місцезнаходженням суд не приймає до уваги, оскільки Податковий кодекс України взагалі не містить такої підстави для відмови у прийнятті податкової декларації як відсутність платника за місцезнаходженням.

Відносно відмови податкового органу у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість із додатками за вересень 2014 року слід зазначити про таке.

Водночас, як вбачається з витягу з офіційного сайта Державної фіскальної служби України ТОВ «АРСАН-БУД» з 24.05.2007 по теперішній час має статус платника податку на додану вартість.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень, у яких обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Жодних доказів на підтвердження правомірності відмови у прийнятті податкової звітності, відповідачем суду не надано, а підстави за яких податковий орган відмовив позивачу у прийнятті податкової звітності є необгрунтованими.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відмови відповідача у прийнятті податкової звітності із додатками ТОВ «АРСАН-БУД» за червень-вересень 2014 року є безпідставними.

Відповідно до вимог частини другої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Суд звертає увагу, що вчинення дій по відмові у прийнятті декларацій є правом відповідача, яке передбачено Податковим кодексом України, тому позовні вимоги в частині визнання протиправних дій відповідача щодо відмови у прийнятті податкових декларацій з податку на додану вартість за червень-вересень 2014 року, надісланих ТОВ «АРСАН-БУД», задоволенню не підлягають.

Відносно позовних вимог в частині визнання податкових декларацій за червень-вересень 2014 року прийнятими податковим органом, суд дійшов висновку, що дана вимога не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 49.13 статті 49 Податкового кодексу України у разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.

Отже, вимоги даної норми не передбачають додаткового визнання податкової декларації прийнятою податковим органом, у разі якщо судом встановлено безпідставність прийняття рішень про відмову у прийнятті податкової звітності.

Відповідно до частини третьої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити частково.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АРСАН-БУД» судовий збір у розмірі 36 (тридцять шість) грн. 54 коп.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд.

Згідно з частиною другою статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини постанови або прийняття постанови у письмовому провадженні, - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панова Г. В.