Справа № 813/1263/14
Суддя: Хобор Р.Б.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

813/1263/14

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 р.

Справа № 4854/14/876

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів: Попка Я.С., Сеника Р.П.,

з участю секретаря судового засідання Мартинишина Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24.04.2014р. у справі № 813/1263/14 за позовом ТзОВ "Кімак" до Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

В обґрунтування позову посилається на те, що не допускав порушення вимог пп.7.4.1., пп.7.4.3. п.7.4 ст.7 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств". Посилаючись на приписи п. 1.20 ст. 1 цього ж Закону, вважає, що відповідач безпідставно застосував в якості звичайної ціни – митну вартість товару, яка експортувалась. Зазначає, що відповідач самостійно не встановлював рівень звичайних цін на продукцію експортовану підприємством, а всупереч чинному законодавству використовував в якості звичайної ціни митну вартість експортованого товару.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, її в апеляційному порядку оскаржив відповідач – Дрогобицька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Львівській області, яка покликаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, що призвело до безпідставного задоволення позовних вимог, просить оскаржувану постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Як на доводи апеляційної скарги посилається на те, що засновник ТзОВ «Кімак» був обізнаний про ціну, яка склалась на ринку на товар, виробником якого виступає позивач, укладав договори на реалізацію такого товару по значно вищих цінах, тобто володів інформацією про звичайну ціну на такий товар, проте, продовжував систематично здійснювати реалізацію виробленого товару нижче таких цін.

Заслухавши суддю – доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено те, що Дрогобицька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Львівській області провела документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Кімак" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2010р. по 31.12.2012р., валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2010р. по 31.12.2012р.

За результатами перевірки був складений акт від 16.12.2013 р. №287/22-1 //30028507, в якому зазначено, що проведеною перевіркою встановлено порушення:

Відповідно до п.3.1 ст.3 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994р. № 334/94-ВР об'єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на: суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону; суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону.

Відповідно до п.4.1 ст.4 Закону № 334/94-ВР валовий доход – загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Валовий доход включає, зокрема, доходи від операцій, передбачених статтею 7 цього Закону.

Відповідно до п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону № 334/94-ВР доход, отриманий платником податку від продажу товарів (робіт, послуг) пов'язаним особам, визначається виходячи із договірних цін, але не менших за звичайні ціни на такі товари (роботи, послуги), що діяли на дату такого продажу.

Відповідно до п.п.7.4.3 п.7.4 ст.7 Закону № 334/94-ВР положення підпункту 7.4.1 поширюється також на операції з особами, які не є платниками податку, або сплачують податок на прибуток за іншими, ніж платник податку, ставками.

Відповідно до п.п. 153.2.1 п. 153.2 ст.153 Податкового кодексу України дохід, отриманий платником податку від продажу товарів (виконання робіт, надання послуг) пов'язаним особам, визначається відповідно до договірних цін, але не менших від звичайних цін на такі товари, роботи, послуги, що діяли на дату такого продажу, у разі, якщо договірна ціна на такі товари (роботи, послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (роботи, послуги).

Відповідно до п.п. 153.2.3 п. 153.2 ст.153 Податкового кодексу України положення підпункту 153.2.1 цього пункту поширюється також на операції з особами, які: не є платниками цього податку; сплачують податок за іншими ставками, ніж платник податку на прибуток.

Колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що оскільки нерезиденти відносяться до категорії осіб, які не є платниками податку на прибуток, то дохід від продажу товарів нерезидентам визначається в розмірі не меншому від звичайних цін на такі товари.

Згідно з абзацами першим та другим підпункту 1.20.1 пункту 1.20 ст. 1 Закону №334/94-ВР, якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Справедлива ринкова ціна – це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг).

Співставними умовами для визначення звичайної ціни на товар, що реалізується на експорт, є умови реалізації ідентичного товару (а за його відсутності - однорідного товару) також за експортними операціями.

Відповідно до п.п.1.20.8 п.1.20 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених цим Законом, покладається на податковий орган у порядку, встановленому законом.

Відповідно до п.п.14.1.71 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України звичайна ціна – ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

Апеляційним судом встановлено те, що ТзОВ “Кімак” реалізовувало продукцію власного виробництва – пряно-ароматичні суміші та функціональні добавки для виробництва м’ясопродуктів юридичним та фізичним особам на території України та нерезидентам та межі митної території України.

Відпускна ціна пряно-ароматичних сумішів та функціональних добавок для виробництва м'ясопродуктів призначених для реалізації за межами митної території України встановлювалася Товариством в конкретному випадку виходячи з: - умов Договорів; - ринків постачання та об'ємів постачання і регулярності здійснення постачання продукції на ці ринки; - рецептури добавок комплексних харчових призначених для реалізації за межами митної території України, встановленої Технологічною інструкцією до ТУУ 15.8-30028507- 005-2003.

Колегія суддів вважає, що Дрогобицькою ОДПІ не доведено невідповідність ціни реалізації товарів на експорт рівню звичайних цін. Правильним на переконання колегії суддів є висновок суду першої інстанції про те, що результати аналізу цін реалізації продукції ТзОВ "Кімак" на внутрішньому ринку України, не є статистичними документами стосовно звичайних цін на товари та не можуть бути підставою для визначення звичайної ціни під час реалізації продукції на експорт.

Таким чином, відповідачем не наведено достатньо переконливих доводів про наявність обставин, які б свідчили про недобросовісність позивача як платника податків. З урахуванням наведеного, на думку апеляційного суду, оскаржувані податкові повідомлення – рішення не ґрунтуються на нормах права, внаслідок чого їх слід визнати протиправними та скасувати.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до переконання про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, постанова Львівського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2014 року відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2014 року у справі №813/1263/14 – без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуюча суддя Р.Б. Хобор

суддя Я.С. Попко

суддя Р.П. Сеник