Справа № 152/2046/14-а
Суддя: Строгий І. Л.
Дата ухвалення: 2014-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 152/2046/14-а
Постанова

іменем України

05 грудня 2014 року

м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької
області у складі:

головуючого –
Строгого І.Л.,

за участі:

секретаря –
Палій М.Д.,

позивача
– ОСОБ
А_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до начальника
Відділення ДАІ Шаргородського району
майора міліції ОСОБА_2 про визнання
протиправним рішення (постанови по
справі про адміністративне
правопорушення),

у с т а н о в и в:

позивач звернувся з зазначеним
позовом, якому просить суд визнати не
чинною постанову відповідача ОСОБА_3
ПС1 № 552560 від 28.10.2014 року про
притягнення до адміністративної
відповідальності позивача за ч. 6 ст. 121
та ч. 2 ст. 126 Кодексу України про
адміністративні правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовані, зокрема,
тим, що 13.09.2014 року, біля 20 години, він
стояв на узбіччі дороги Бар – Шаргород
– Чапаєво, біля нього знаходився мопед,
який був у несправному стані. У цей час
до позивача під’їхали працівники ДАІ,
почали вимагати документи на мопед та
водійське посвідчення. Та стверджуючи,
що позивач керував мопедом у
нетверезому стані, склали на позивача
протокол по ч. 1 ст. 130 КУпАП та, як
пізніше з’ясував позивач, на нього
було складено ще два протоколи: за по ч.
6 ст. 121 та ч. 2 ст. 126 КУпАП.

13 жовтня 2014 року Шаргородським
районним судом було закрито
провадження у справі про
адміністративне правопорушення за ч. 1
ст. 130 КУпАП відносно позивача у
зв’язку із тим, що суд дійшов висновку
про те, що ОСОБА_1 не керував
транспортним засобом, а отже, не є
суб’єктом, на якого поширюється дія ч. 1
ст. 130 КУпАП.

Окрім того, постановами відповідача
від 28.10.2014 року, позивача було
притягнуто до адміністративної
відповідальності за ч. 6 ст. 121 та ч. 2 ст.
126 КУпАП. Проте, з цією постановою
позивач не згоден, оскільки, тоді, коли
до нього під’їхали працівники ДАІ,
мопедом він не керував, а тому, їх
вимога про надання документів на мопед
та водійського посвідчення є
незаконною, протоколів про
адміністративні правопорушення він не
підписував та з їх змістом він не
знайомився.

З огляду на викладене та посилаючись
додатково на те, що справа про
адміністративне правопорушення
розглянута відповідачем без його
виклику, позивач просить визнати не
чинною постанову відповідача в справі
про адміністративне правопорушення.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позовні вимоги підтримав, просив їх
задовольнити, посилаючись на ті самі
обставини, що і в позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, про дату, час і місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином, причини неявки не повідомив,
заяви про розгляд справи у його
відсутність не подав.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України, у
разі не прибуття відповідача - суб'єкта
владних повноважень, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
або без повідомлення ним про причини
неприбуття, розгляд справи не
відкладається і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Таким чином, керуючись вимогами ст.ст.
128, 172-2 КАС України, суд вважає за
можливе проводити розгляд справи за
відсутністю відповідача, на підставі
наявних у справі доказів.

Розглянувши подані документи та
матеріали справи, заслухавши пояснення
позивача, всебічно і повно з’ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтуються вимоги позивача,
об’єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
та вирішення спору по суті, суд
встановив наступні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд,
при вирішенні справ керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові та службові особи
зобов’язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачений Конституцією України.

Частиною 2 ст. 71 КАС України
встановлено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб’єкта владних
повноважень обов’язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган
(посадова особа) при розгляді справи
про адміністративне правопорушення
зобов’язаний з’ясувати всі обставини,
що підлягають з’ясуванню при
винесенні постанови, зокрема, чи було
вчинено адміністративне
правопорушення, чи винна дана особа в
його вчиненні, чи підлягає вона
адміністративній відповідальності, а
також з’ясувати інші обставини, що
мають значення для правильності
вирішення справи.

Судом установлено, що постановою від
28.10.2014 року ОСОБА_3 ПС1 № 552560 відповідач
притягнув позивача до
адміністративної відповідальності за
ч. 6 ст. 121 та ч. 2 ст. 126 КУпАП,
застосувавши до позивача штраф 510 грн.

Постановою Шаргородського районного
суду Вінницької області від 13.10.2014 року
провадження в справі про
адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_4 про вчинення ним
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України
закрито.

Як вбачається із постанови, підставою
для її прийняття було те, що працівник
ВДАІ безпідставно пропонував ОСОБА_5
13.09.2014 року пройти огляд на стан
алкогольного сп’яніння, оскільки
останній не керував транспортним
засобом, а відтак, він не був суб’єктом,
на якого поширюється дія ч. 1 ст. 130
КУпАП.

Зазначена постанова набрала законної
сили 24.10.2014 року.

Частиною 4 ст. 72 КАС України
встановлено, що вирок суду у
кримінальному провадженні або
постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

Отже, обставини, встановлені
зазначеною вище постановою
Шаргородського районного суду
Вінницької області від 13.10.2014 року є
обов’язкові для суду при розгляді цієї
справи щодо дій позивача.

Як було встановлено у зазначеній вище
постанові ОСОБА_1 не керував
транспортним засобом, таким чином,
вимога працівників ДАІ про надання
будь-яких документів, у тому числі на
мопед та водійське посвідчення, є
незаконною. З цих же підстав помилковим
на думку суду є висновок працівника
ДАІ, який складав протокол щодо
позивача по ч. 6 ст. 121 КУпАП, оскільки
ОСОБА_1 мопедом не керував.

Окрім того, як убачається з
оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 не був
ознайомлений з положеннями статей 307, 308
КУпАП, а також з правами, передбаченими
статтею 268 КУпАП, право, порядок та
строки оскарження постанови згідно зі
статтями 287-289 КУпАП позивачу не
роз’яснено, а також копію постанови не
вручено, що підтверджується, зокрема,
відсутністю його підписів у
відповідних графах постанови щодо
роз’яснення прав та отримання копії
постанови (а.с. 6).

Суд також зауважує, що постанову
відповідач прийняв 28.10.2014 року, тоді як
згідно зі сповіщенням, яке міститься в
матеріалах справи (а.с. 18), відповідач
викликав ОСОБА_1 для розгляду
адміністративної справи на 9 год. 00 хв.
31.10.2014 року, що свідчить про порушення
відповідачем права позивача на захист.

Відповідно до ст. 69 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Докази суду надають особи,
які беруть участь у справі. Суд може
запропонувати надати додаткові докази
або витребувати додаткові докази за
клопотання осіб, які беруть участь у
справі, або з власної ініціативи.

Статтею 70 КАС України встановлено, що
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Сторони мають право обґрунтувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Докази, одержані з
порушенням закону, судом при вирішенні
справи не беруться до уваги. Обставини,
які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Частинами 1, 2, 4 та 5 ст. 71 КАС України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтю 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб’єкта владних
повноважень обов’язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльність
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову. Суб’єкт владних повноважень
повинен подати суду всі наявні у нього
документи та матеріали, які можуть бути
використані як докази у справі. Якщо
особа, яка бере участь у справі, без
поважних причин не надасть докази на
пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається, суд
вирішує справу на основі наявних
доказів.

Згідно частини 1 ст. 76 та частини 1 ст. 77
КАС України пояснення сторін, третіх
осіб, їхніх представників про відомі їм
обставини, що мають значення для
справи, оцінюються поряд з іншими
доказами у справі. Показаннями свідка є
повідомлення про відомі йому
обставини, які мають значення для
справи.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним
правопорушенням (проступком)
визнається протиправна, винна (умисна
або необережна) дія чи бездіяльність,
яка посягає на громадський порядок,
власність, права і свободи громадян, на
встановлений порядок управління і за
яку законом передбачено
адміністративну відповідальність.

Суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній
склад адміністративних правопорушень,
передбачених ч. 6 ст. 121 та ч. 2 ст. 126
КУпАП, оскільки відповідачем не надано
доказів вчинення позивачем вказаних у
постанові правопорушень.

Суд приймає до уваги доводи позивача
ОСОБА_1, які ґрунтуються на обставинах,
викладених у позовній заяві, оскільки
вони нічим не спростовані.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов’язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України встановлено,
що у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Таким чином, усе вище викладене є
свідченням того, що відповідач прийняв
постанову від 28.10.2014 року в справі про
адміністративне правопорушення ОСОБА_3
ПС1 № 552560 без дотримання принципів,
встановлених ч. 2 ст. 19 Конституції
України та у ч. 3 ст. 2 КАС України.

За пунктом 3 ст. 288 КУпАП, постанову
посадової особи про накладення
адміністративного стягнення може бути
оскаржено - у вищестоящий орган
(вищестоящій посадовій особі) або в
районний, районний у місті, міський чи
міськрайонний суд, у порядку,
визначеному Кодексом
адміністративного судочинства
України, з особливостями,
встановленими цим Кодексом.

Згідно п. 3 ст. 293 КУпАП, орган (посадова
особа) при розгляді скарги або подання
прокурора на постанову по справі про
адміністративне правопорушення
перевіряє законність і
обґрунтованість винесеної постанови і
приймає одне з таких рішень: 1) залишає
постанову без зміни, а скаргу або
подання прокурора без задоволення; 2)
скасовує постанову і надсилає справу
на новий розгляд; 3) скасовує постанову
і закриває справу.

Таким чином, розглядаючи справу про
оскарження постанови по справі про
адміністративне правопорушення, суд,
зокрема, має право скасувати постанову
і закрити справу.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України, суд
може вийти за межі позовних вимог
тільки в разі, якщо це необхідно для
повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Отже, оскільки встановлено, що позивач
не вчиняв правопорушень, у яких його
обвинувачували, то з метою повного
захисту прав, свобод та інтересів
позивача, суд вважає за необхідне вийти
за межі позовних вимог та замість
визнання постанови не чинною, про що
просив позивач, оскаржувану постанову
слід визнати протиправною та
скасувати, а провадження у справі про
адміністративне правопорушення
належить закрити.

Вирішуючи питання щодо поновлення
позивачу строку для звернення до суду
за захистом свого права, суд вважає, що
позивач строк, встановлений у ст. 99 КАС
України, для звернення до суду не
пропустив.

На переконання суду, визнання
постанови протиправною, її скасування
та закриття справи щодо позивача у
повній мірі захистить права
останнього, а тому у задоволенні решти
позовних вимог слід відмовити.

Керуючись статтями 2, 11, 69-72, 76, 79, 86, 99,
158-163, 167 КАС України; ст.ст. 288, 289, 293
Кодексу України про адміністративні
правопорушення, суд

п о с т а н о в и в:

адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправною та скасувати
постанову начальника Відділення ДАІ
Шаргородського району майора міліції
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ПС1 №552560 від 28.10.2014 року
про притягнення до адміністративної
відповідальності ОСОБА_1 за ч. 6 ст. 121 та
ч. 2 ст. 126 Кодексу України про
адміністративні правопорушення і
закрити провадження у справі.

У іншій частині адміністративного
позову відмовити.

Відповідно до ст. 171-2 КАС України,
постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Повний текст постанови виготовлений
05.12.2014 року.

Суддя

І.Л.Строгий