Справа № 810/5253/14
Суддя: Шевченко А.В.
Дата ухвалення: 2014-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2014 року місто Київ
№ 810/5253/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючого - судді
Шевченко А.В., розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу

за позовомфізичної особи-підприємця
ОСОБА_1доБілоцерківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській областіпровизнання
протиправними дії, визнання
протиправним та скасування наказу,
вимоги та податкових
повідомлень-рішень -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, фізична особа-підприємець
ОСОБА_1, звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправними
дії, визнання протиправним та
скасування наказу, вимоги та
податкових повідомлень-рішень.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що дії працівників
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області під час проведення
позапланової перевірки є незаконними,
оскільки вже була проведена планова
перевірка з цих же питань, однак
рішення за її наслідками протиправно
не були винесені. Під час проведення
перевірки посадові особи відповідача
безпідставно не врахували первинні
бухгалтерські документи, які
досліджувались під час проведення
планової перевірки і ці дії є
підставами для притягнення винних осіб
до відповідальності. У зв'язку з цим,
вказує позивач, всі винесені за
наслідками позапланової перевірки
рішення підлягають скасуванню.

В призначений день та час у судове
засідання з'явилися позивач та
представник позивача, представник
відповідача в судове засідання не
з'явились, про причини неприбуття суд
не повідомив.

Позивач та представник позивача
позовні вимоги підтримали у повному
обсязі, просили суд позов задовольнити.

Відповідно до частини шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Судом встановлено, що для розгляду і
вирішення даної справи відсутня
потреба у заслуховуванні свідків чи
експертів, також немає інших перешкод
для розгляду справи у судовому
засіданні, зазначених у статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, тому суд протокольною ухвалою
від 27.11.2014 вирішив подальший розгляд
справи проводити в порядку письмового
провадження.

Представник відповідач проти позову
заперечував з підстав, викладених у
письмових запереченнях на
адміністративний позов, просив суд
відмовити в задоволенні позову.
Зазначив, що позапланова перевірка
проводилась у спосіб та в порядку,
передбаченому податковим
законодавством України, встановленні
порушення підтверджуються викладеними
в Акті перевірки обставинами.

Розглянувши подані документи, судом
встановлено наступне.

З 30.01.2014 по 18.02.2014 проведено планову
виїзну перевірку дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 за період з
01.01.2012 по 31.12.2012.

За результатами перевірки складено Акт
перевірки від 25.02.2014 № 463/17-2//18
(далі - Акт перевірки від 25.02.2014), яким
зафіксовані наступні порушення:

- пункту 138.1 статі 138, підпункт 139.1.5
пункту 139.1 статті 139, пункт 177.2 статті 177
Податкового кодексу України у зв'язку
із заниженням податку на доходи
фізичних осіб на суму 10019, 59 гривень, в
тому числі за 2012 рік у сумі 10019, 59
гривень.

На донарахування податкових
зобов'язань з податку на доходи
фізичних осіб мало вплив заниження
суми доходів за грудень 2012 рік у сумі 61,
90 гривень. В ході перевірки
встановлено, що ДП ПАТ «Київхліб»
«Білоцерківський хлібокомбінат» 29.12.2012
було перераховано ФОП ОСОБА_1 грошові
кошти на загальну суму 1988, 23 гривень, в
тому числі ПДВ 331, 37 гривень (сума без
ПДВ 1656, 86 гривень). В ході аналізу книги
доходів та витрат встановлено, що
вказана операція відображена у складі
доходу у сумі 1594, 96 гривень. У зв'язку з
цим, мав факт заниження суми доходів за
2012 рік на суму 61, 90 гривень (1656, 86
гривень - 1594, 96 гривень).

Також, на донарахування податкових
зобов'язань з податку на доходи
фізичних осіб мало вплив завищення
валових витрат на суму 66735, 40 гривень у
грудні 2012 року, а саме віднесення до
валових витрат витрати на здійснення
ремонту (поліпшення) основних засобів
(в тому числі касових апаратів), що не
передбачено для фізичних
осіб-підприємців на загальній системі
оподаткування. Також ОСОБА_1 було
враховано балансову вартість
орендованих транспортних засобів при
визначенні амортизації. ОСОБА_1 було
відображено по рахунку 531 «Зобов'язання
з фінансової оренди» вартість 2-х
орендованих транспортних засобів,
однак перевіряючи дійшли висновку, що
укладені ОСОБА_1 договори з ОСОБА_2,
ОСОБА_3 є договорами оперативної, а не
фінансової оренди. Надана платником
відомість про нарахування амортизації
не містить інформації стосовно методів
нарахування амортизації та відповідно
не дає можливості визначити правильну
балансову вартість групи основних
фондів. Платником також не надано
оборотно-сальдові відомості по
бухгалтерському рахунку 207 «Запасні
частини» та по рахунку 13.

У зв'язку з вказаними порушеннями,
перевіряючими було встановлено
відхилення від оподаткованого доходу
на суму 66797, 30 гривень (61, 90 гривень -
занижений валовий дохід + 66735, 40 гривень
- завищені валові витрати).

- пункт 184.7 статті 184, пункт 198.3
статті 198 Податкового кодексу України
щодо заниження податкових зобов'язань
на загальну суму 2673 гривень, в тому
числі за січень 2012 року - 488 гривень,
травень 2012 року - 82 гривні, вересень 2012
року - 159 гривень, листопад 2012 року - 415
гривень, грудень 2012 року - 1529 гривень та
встановлено завищення податкових
зобов'язань на зальну суму 729 гривень, в
тому числі за лютий 2012 року - 488 гривень,
червень 2012 року - 82 гривні, жовтень 2012
року - 159 гривень.

На вказані порушення мали вплив
взаємовідносини позивач з ДП ПАТ
«Київхліб» «Білоцерківський
хлібокомбінат», а саме позивач
формував податкові зобов'язання
всупереч пункту 198.7 статті 198
Податкового кодексу України (за датою
першої з подій).

Також, на вказані порушення (грудень 2012
року) мали вплив взаємовідносини
позивача з ПП «Катрюк». Так, відповідач
зазначив, що оскільки свідоцтво
платника ПДВ ОСОБА_1 анульовано 31.12.2012
підстав для формування податкового
кредиту у грудні 2012 року на суму 1504
гривні у нього не було, оскільки
подальше використання товарів (послуг)
в оподаткованих операціях не може
відбутися (пункт 198.3 статті 198
Податкового кодексу України). З підстав
анулювання свідоцтва платника ПДВ
позивач не мав права відносити до
податкового кредиту у грудні 2012 року
суму ПДВ у розмірі 220 гривень по залишку
стисненого газу.

- пункт 185.1 статті 185, пункт 198.3,
пункт 198.6 статі 198, пункт 201.6 статті 201
Податкового кодексу України щодо
завищення задекларованих показників у
рядку 10.1 Декларації «Підлягають
оподаткуванню за ставкою 20 відсотків
та нульовою ставкою» на загальну суму
45625, 32 гривень, в тому числі за серпень
2012 року у сумі 10566, 67 гривень, за
вересень 2012 року у сумі 11693, 33 гривень,
за жовтень 2012 року у сумі 8700 гривень, за
листопад 2012 року у сумі 11332 гривень, за
грудень 2012 року у сумі 3333, 33 гривень та
завищено задекларовані показники у
рядку 1 Декларації «підлягають
оподаткуванню за ставкою 20 відсотків
та нульовою ставкою» на загальну суму
45625, 33 гривень, в тому числі за серпень
2012 року у сумі 10566, 67 гривень, за
вересень 2012 року у сумі 11693, 33 гривень,
за жовтень 2012 року у сумі 8700 гривень, за
листопад 2012 року у сумі 11332 гривень, за
грудень 2012 року у сумі 3333, 33 гривень.

На вказані порушення мали вплив
взаємовідносини позивача з ПП «Катрюк»
у серпні - грудні 2012 року та встановлені
відповідачем ознаки відсутності
реальності господарських операцій
щодо поставки скрапленого газу у
вказаний період.

- пункт 1 статі 7 закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» в результаті
чого занижено суму єдиного соціального
внеску за 2012 рік, що підлягає сплаті з
отриманого чистого доходу у сумі 23178, 66
гривень.

На вказані порушення мало вплив
збільшення відповідачем чистого
оподаткованого доходу на суму 66797, 30
гривень у зв'язку із заниженням
валового доходу на 61, 90 гривень та
завищення валових витрат на 66735, 40
гривень.

Позивачем були подані заперечення на
Акт перевірки від 25.02.2014 № 463/17-2//18
(отримані Білоцерківською ОДПІ 28.02.2014).

Листом від 06.03.2014 № 1717/17-2/805
Білоцерківська ОДПІ за результатами
розгляду заперечень висновки Акта
перевірки залишила без змін.

Як вбачається з матеріалів справи,
головний державний ревізор-інспектор
Чернов Р.В. згідно наказу
Білоцерківської ОДПІ від 14.02.2014 № 7-В
перебував у відпустці з 03.03.2014 по 19.03.2014,
виконання обов'язків на час його
відсутності було покладено на
головного державного
ревізора-інспектора Бойка М.М.

В порушення пункту 86.8 статі 88
Податкового кодексу України податкові
повідомлення-рішення не були
направлені позивачу протягом трьох
днів з дня розгляду заперечень на Акт
перевірки.

Як вбачається з відповіді на запит від
23.09.2014 вихідний № 1214/10-36-08-07 наданої
адвокату ОСОБА_6 (а.с. 77 Т.1) саме головний
державний податковий
ревізор-інспектор Бойко М.М. повинен
був підготувати і направити ОСОБА_1
податкові повідомлення-рішення.

02.04.2014 заступником начальника
управління доходів і зборів фізичних
осіб - начальником відділу
контрольно-перевірочної роботи
доходів і зборів з фізичних осіб
Новобранець М.О. направлено начальнику
Білоцерківської ОДПІ доповідну № 312/17-3
(а.с. 83 Т.1).

У вказаній записці зазначено, що
Черновим Р.В. відображено у висновках
Акта порушення законодавства без
відповідного посилання на підпункти,
пункти, статті законодавчих актів, а
саме не відображено пункт 187.1 статті 187
Податкового кодексу України, яке
встановлено в ході перевірки.

За результати перевірки не були
винесені податкові
повідомлення-рішення. У зв'язку з цим, у
доповідній було запропоновано вжити
заходів згідно чинного законодавства.

02.04.2014 начальником Білоцерківської
ОДПІ винесено наказ № 513 «Про
проведення службового розслідування».

04.04.2014 начальником Білоцерківської
ОДПІ направлено до в.о. начальника
Головного управління Міндоходів у
Київській області лист вихідний №
1582/17-31863 (а.с. 85 Т.1) щодо розгляду питання
про проведення позапланової перевірки
ОСОБА_1

08.05.2014 за вихідним № 3294/7/10-36-17-02-23
Головне управління Міндоходів у
Київській області скерувало до
Білоцерківської ОДПІ лист про
зобов'язання провести позапланову
перевірку ОСОБА_1 в рамках службового
розслідування (а.с. 87 Т.1).

13.05.2014 начальник Білоцерківської ОДПІ
виніс наказ № 741 щодо проведення
позапланової виїзної документальної
перевірки ФОП ОСОБА_1 ( а.с. 134 Т.IV).

Як вбачається з наказу від 13.05.2014 № 741
підставою для його прийняття став лист
Головного управління Міндоходів у
Київській області від 08.05.2014 №
3294/7/10-36-17-02-23.

14.05.2014 начальником Головного
управління Міндоходів у Київській
області винесено наказ № 220 про
проведення позапланової
документальної перевірки ФОП ОСОБА_1

15.05.2014 копію наказу про проведення
позапланової перевірки від 13.05.2014 № 741
було отримано позивачем. З
направленням на проведення перевірки
від 15.05.2014 № 310 позивач також
ознайомлений. Вказана обставина
позивачем не заперечувалась та
підтверджується його підписом на
наказі та направлені (а.с. 133, 134 Т.IV).

Позивач у позовній заяві зазначив, що
перед початком перевірки він
повідомляв працівників
Білоцерківської ОДПІ про відрядження
до міста Вінниця та перебування поза
межами міста Біла Церква та про
неможливість надати документи для
проведення перевірки.

19.05.2014 за № 315/17-5 головним державним
ревізором-інспектором Когутом Ю.В.
складено Акт виходу за адресою, згідно
з яким встановлено, що на час виходу о
15.30 за місцезнаходженням позивача
ворота відчинила жінка та повідомила,
що ОСОБА_1 відсутній і повернеться
21.05.2014 (а.с. 130 Т.IV).

19.05.2014 за № 316/17-5 складено також Акт про
ненадання документів та неможливість
вручення запиту про надання документів
(а.с. 131 Т.IV)

20.05.2014 за № 318/17-5 складено Акт виходу за
адресою згідно з яким встановлено, що
на час виходу о 14.34 за
місцезнаходженням позивача ворота
відчинила жінка, яка назвалась ОСОБА_9
та повідомила, що ОСОБА_1 відсутній і
знаходиться у відрядженні (а.с. 124 Т.IV).

Судом встановлено, що 19.05.2014 та 20.05.2014
відповідачем направлялися запити про
витребування документів для
проведення перевірки засобами
поштового зв'язку, оскільки вручити їх
особисто ОСОБА_1 виявилось неможливим
(а.с. 112, 113 Т.IV).

Суд звертає увагу, що ці запити
направлялися позивачу в одному
конверті саме 20.05.2014. Були отримані
22.05.2014, про що свідчить копія
рекомендованого повідомлення про
вручення поштового відправлення (а.с. 114
Т.IV). Будь-яких спростувань щодо
отримання запитів позивачем не надано.

20.05.2014 заступником начальника
Білоцерківської ОДПІ скеровано до
оперативного управління
Білоцерківської ОДПІ службову № 175 (а.с.
126 Т.IV) про встановлення
місцезнаходження ОСОБА_1 для
проведення позапланової виїзної
документальної перевірки. Також, було
підготовлено запит № 176 про
встановлення місцезнаходження (місця
проживання) платника податків. (а.с. 127
Т.IV).

21.05.2014 за № 319/17-5 складено Акт виходу за
адресою, згідно з яким встановлено, що
на час виходу о 15.35 за
місцезнаходженням позивача ворота
відчинила жінка, яка назвалась ОСОБА_9
та повідомила, що ОСОБА_1 відсутній і
знаходиться у відрядженні (а.с. 125 Т.IV).

В ході проведення перевірки, у зв'язку з
ненаданням позивачем документів для
проведення позапланової перевірки,
відповідачем використовувались
документи та інформація, наявна у
податковому органі.

За результатами перевірки складено Акт
від 28.05.2014 № 1751/17-5/НОМЕР_1 (далі - Акт
перевірки від 28.05.2014) та зафіксовані
наступні порушення податкового
законодавства:

- підпункт 139.1.5 пункту 139.1 статті
139, пункт 177.2, пункту 177.4 статті 177
Податкового кодексу України у зв'язку
із заниженням податку на доходи
фізичних осіб на суму 131697, 76 гривень за
2012 рік.

На донарахування податкових
зобов'язань з податку на доходи
фізичних осіб мало вплив завищення
валових витрат у 2012 році на загальну
суму 787696, 60 гривень у зв'язку з
відсутністю документів на
підтвердження заявлених витрат, а саме
у зв'язку з їх ненаданням до початку
проведення позапланової перевірки.

Також, на донарахування податкових
зобов'язань з податку на доходи
фізичних осіб мало вплив завищення
валових витрат на суму 66735, 40 гривень у
грудні 2012 року на підставі відомостей,
викладених в Акті перевірки від 25.02.2014,
а саме віднесення до валових витрат
витрати на здійснення ремонту
(поліпшення) основних засобів (в тому
числі касових апаратів), що не
передбачено для фізичних
осіб-підприємців на загальній системі
оподаткування. Також ОСОБА_1 було
враховано балансову вартість
орендованих транспортних засобів при
визначенні амортизації. ОСОБА_1 було
відображено по рахунку 531 «Зобов'язання
з фінансової оренди» вартість 2-х
орендованих транспортних засобів,
однак перевіряючи дійшли висновку, що
укладені ОСОБА_1 договори з ОСОБА_2,
ОСОБА_3 є договорами оперативної, а не
фінансової оренди. Надана платником
відомість про нарахування амортизації
не містить інформації стосовно методів
нарахування амортизації та відповідно
не дає можливості визначити правильну
балансову вартість групи основних
фондів. Платником також не надано
оборотно-сальдові відомості по
бухгалтерському рахунку 207 «Запасні
частини» та по рахунку 13.

У зв'язку з вказаними порушеннями,
перевіряючими було встановлено
відхилення від оподаткованого доходу
на суму 787696, 60 гривень (805928, 29 гривень
валового доходу мінус 18231, 69 гривень
задекларованого оподаткованого
доходу). При цьому суд звертає увагу, що
дані валового доходу на суму 805928, 29
гривень податковий орган взяв з
декларації про доходи за 2012 рік.

- пункт 198.3, пункт 198.6 статті 198
Податкового кодексу України щодо
завищення податкового кредиту на
загальну суму 137864 гривень.

На вказані порушення вплинуло не
надання позивачем документів
первинного бухгалтерського обліку на
підтвердження правомірності
формування податкового кредиту, що
призвело до донарахування податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість на суму 137864 гривень.

- пункт 185.1 статті 185, пункт 198.3,
пункт 198.6 статі 198, пункт 201.6 статті 201
Податкового кодексу України щодо
завищення задекларованих показників у
рядку 10.1 Декларації «Підлягають
оподаткуванню за ставкою 20 відсотків
та нульовою ставкою» на загальну суму
45625, 32 гривень, в тому числі за серпень
2012 року у сумі 10566, 67 гривень, за
вересень 2012 року у сумі 11693, 33 гривень,
за жовтень 2012 року у сумі 8700 гривень, за
листопад 2012 року у сумі 11332 гривень, за
грудень 2012 року у сумі 3333, 33 гривень та
завищено задекларовані показники у
рядку 1 Декларації «підлягають
оподаткуванню за ставкою 20 відсотків
та нульовою ставкою» на загальну суму
45625, 33 гривень, в тому числі за серпень
2012 року у сумі 10566, 67 гривень, за
вересень 2012 року у сумі 11693, 33 гривень,
за жовтень 2012 року у сумі 8700 гривень, за
листопад 2012 року у сумі 11332 гривень, за
грудень 2012 року у сумі 3333, 33 гривень.

На вказані порушення мали вплив
взаємовідносини позивача з ПП «Катрюк»
у серпні - грудні 2012 року та встановлені
відповідачем ознаки відсутності
реальності господарських операцій
щодо поставки скрапленого газу у
вказаний період. Вартість
паливно-мастильних матеріалів,
визначених у видаткових накладних,
виписаних ПП «Катрюк» на адресу ОСОБА_1
було ним включено до складу витрат
вартості послуг з перевезення
хлібобулочних та кондитерських
виробів та відповідно
оподатковувались ОСОБА_1 податком на
додану вартість відповідно до пункту
185.1 статті 185 Податкового кодексу
України. У зв'язку з цим, встановлено
завищення задекларованих показників 1
Декларацій «Операції на митній
території України, що оподатковується
за основною ставкою» по операціям
перевезення, наданим ОСОБА_1
підприємству ДП ПАТ «Київхліб»
Білоцерківський хлібокомбінат» на 45625,
32 гривень.

- пункт 1 статі 7 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» в результаті
чого занижено суму єдиного соціального
внеску за 2012 рік, що підлягає сплаті з
отриманого чистого доходу у сумі 71404, 73
гривень.

На вказані порушення мало вплив
збільшення відповідачем чистого
оподаткованого доходу на суму 131697, 76
гривень.

На Акт перевірки від 28.05.2014 №
1751/17-5/НОМЕР_1 позивачем були подані
заперечення, які листом від 10.06.2014 №
4884/8є5/17-5 залишені без задоволення.

За результатами перевірки
відповідачем винесені податкові
повідомлення-рішення від 12.06.2014 №
2131//129 (про донарахування податку
на доходи фізичних осіб за основним
платежем 131697, 76 гривень та штрафними
(фінансовими) санкціями на суму 65848, 88
гривень); від 12.06.2014 № 2132//130 (про
донарахування податку на додану
вартість за основним платежем 137864
гривень та штрафними (фінансовими)
санкціями на суму 34466 гривень); вимога
про сплату боргу (недоїмки) від 12.06.2014
№ /4 на суму 71404, 73 гривень;
рішення від 12.06.2014 № 2130//131 про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску на суму 71404, 73 основного платежу
та штрафної санкції у розмірі 7140, 47
гривень.

Не погодившись з вказаними рішеннями,
позивач оскаржив їх в
адміністративному порядку.

За результатами розгляду скарги
позивача від 17.06.2014, рішенням Головного
управління Міндоходів у Київській
області від 17.07.2014 № 925/К/10-36-10-01-04/619
податкові повідомлення-рішення від
12.06.2014 № 2131//129, № 2132//130 та
вимога про сплату боргу (недоїмки) від
12.06.2014 № /4 залишені без змін, а
рішення від 12.06.2014 № 2130//131 про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску скасовано.

За результатами розгляду скарги
позивача від 21.07.2014 (вхідний № 2541/ФОП
від 23.07.2014) рішеннями Державної
фіскальної служби України від 20.08.2014 №
372/К/99-99-10-01-07-15 та від 22.08.2014 №
1020/К/99-99-10-01-03-14 податкові
повідомлення-рішення від 12.06.2014 №
2131//129, № 2132//130 та вимога про
сплату боргу (недоїмки) від 12.06.2014 №
/4 з урахуванням рішення Головного
управління Міндоходів у Київській
області від 17.07.2014 № 925/К/10-36-10-01-04/619
залишені без змін, а скарга без
задоволення.

Позивач вважає прийняті податкові
повідомлення-рішення від 12.06.2014
№ 2131//129, № 2132//130 та
вимогу про сплату боргу (недоїмки) від
12.06.2014 № /4 протиправними і
просить їх скасувати. Також позивач
просить суд визнати дії працівників
Білоцерківської ОДПІ під час
проведення позапланової перевірки
протиправними, провести об'єктивне
службове розслідування, притягнути
винних осіб до відповідальності та
скасувати наказ про проведення
позапланової перевірки від 13.05.2014 №
741.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
надані учасниками судового процесу
докази в їх сукупності,
проаналізувавши положення чинного
законодавства, суд дійшов наступних
висновків.

Щодо позовних вимог про визнання
протиправними дій працівників
Білоцерківської ОДПІ під час
проведення позапланової перевірки,
проведення об'єктивного службового
розслідування, притягнення винних осіб
до відповідальності та скасування
наказу про проведення позапланової
перевірки від 13.05.2014 № 741, суд відмічає
слідуюче.

Відповідно до підпункту 78.1.12 пункту 78.1
статті 78 Податкового кодексу України
документальна позапланова перевірка
здійснюється за наявності хоча б
однієї з таких обставин: контролюючим
органом вищого рівня в порядку
контролю за діями або бездіяльністю
посадових осіб контролюючого органу
нижчого рівня здійснено перевірку
документів обов'язкової звітності
платника податків або матеріалів
документальної перевірки, проведеної
контролюючим органом нижчого рівня, і
виявлено невідповідність висновків
акта перевірки вимогам законодавства
або неповне з'ясування під час
перевірки питань, що повинні бути
з'ясовані під час перевірки для
винесення об'єктивного висновку щодо
дотримання платником податків вимог
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на контролюючі органи.

Рішення про проведення документальної
позапланової перевірки в цьому випадку
приймається контролюючим органом
вищого рівня лише у тому разі, коли
стосовно посадових осіб контролюючого
органу нижчого рівня, які проводили
документальну перевірку зазначеного
платника податків, розпочато службове
розслідування або їм повідомлено про
підозру у вчиненні кримінального
правопорушення.

Як було встановлено судом 08.05.2014 за
вихідним № 3294/7/10-36-17-02-23 Головне
управління Міндоходів у Київській
області скерувало до Білоцерківської
ОДПІ лист про зобов'язання провести
позапланову перевірку ОСОБА_1 в рамках
службового розслідування (а.с. 87 Т.1).

Зобов'язання про проведення перевірки
як раз і було зумовлено проведенням
розслідування відносно Чернова Р.В.,
про що начальником Білоцерківської
ОДПІ було винесено наказ № 513 «Про
проведення службового розслідування».

13.05.2014 начальник Білоцерківської ОДПІ
виніс наказ № 741 щодо проведення
позапланової виїзної документальної
перевірки ФОП ОСОБА_1 ( а.с. 134 Т.IV).

Як вбачається з наказу від 13.05.2014 № 741
підставою для його прийняття став лист
Головного управління Міндоходів у
Київській області від 08.05.2014 №
3294/7/10-36-17-02-23.

Тобто, вказаний лист (доручення) на
проведення перевірки і є рішенням
органу вищого рівня про проведення
перевірки.

Тим більше, 14.05.2014 начальником
Головного управління Міндоходів у
Київській області винесено наказ № 220
про проведення позапланової
документальної перевірки ФОП ОСОБА_1

Суд зазначає, що вказані обставини
жодним чином не свідчать про порушення
процедури призначення позапланової
перевірки позивача.

Суд також звертає увагу, що наказом в.о.
начальника Білоцерківської ОДПІ від
02.06.2014 № 870 було застосовано захід
дисциплінарного впливу у вигляді
затримки до одного року чергового
спеціального звання як щодо Чернова
Р.В., так і щодо Бойка М.М. - головного
державного ревізора-інспектора, на
його були покладені посадові обов'язки
під час відсутності Чернова Р.В.

Також окрім законності наказу з
вищенаведених підстав, слід відмітити,
що позапланова перевірка була
проведена, за її наслідками складено
Акт перевірки від 28.05.2014 № 1751/17-5/НОМЕР_1.

Отже, на час розгляду справи,
оскаржуваний наказ, як акт
індивідуальної дії вичерпав свою дію у
зв'язку із його реалізацією.

Такий висновок узгоджується із
рішенням Конституційного Суду України
від 16.04.2009 № 7, яким встановлено, що
ненормативні правові акти є актами
одноразового застосування та
вичерпують свою дію фактом їхнього
виконання, а тому вони не можуть бути
скасовані чи змінені після їх
виконання. До ненормативних актів
належать конкретні приписи, звернені
до окремого суб'єкта чи юридичної
особи, які застосовуються одноразово і
після їх реалізації вичерпують свою
дію.

Також суд звертає увагу, що в частині
посилань позивача на ту обставину, що
він попереджав працівників
Білоцерківської ОДПІ, що буде
знаходитись у відряджені, а також
надання листка непрацездатності за
період проведення перевірки, суд
зазначає наступне.

В силу положень Податкового кодексу
України, єдиною нормою яка б дозоляла
переносити перевірки є пункт 85.9 статті
85, відповідно до якого у разі вилучення
первинних бухгалтерських документів
правоохоронними та іншими органами,
терміни проведення такої перевірки, у
тому числі розпочатої, переносяться до
дати отримання вказаних копій
документів або забезпечення доступу до
них.

В силу статі 82 Податкового кодексу
України підстав для продовження
строків перевірки позивача також не
було і таке рішення не приймалось, тим
більше таке продовження, в даному
випадку на 2 дні, є правом податкового
органу, а не його обов'язком.

Отже, зазначені позивачем підстави для
задоволення позовних вимог не беруться
судом до увагу у зв'язку з їх
безпідставністю.

Слід також відмітити, що згідно з
пунктами 85.2, 85.4 та 85.6 статті 82
Податкового кодексу України платник
податків зобов'язаний надати посадовим
(службовим) особам контролюючих
органів у повному обсязі всі документи,
що належать або пов'язані з предметом
перевірки. Такий обов'язок виникає у
платника податків після початку
перевірки.

При проведенні перевірок посадові
особи контролюючого органу мають право
отримувати у платників податків
належним чином завірені копії
первинних фінансово-господарських,
бухгалтерських та інших документів, що
свідчать про приховування (заниження)
об'єктів оподаткування, несплату
податків, зборів, платежів, порушення
вимог іншого законодавства, контроль
за дотриманням якого покладено на
контролюючі органи. Такі копії повинні
бути засвідчені підписом платника
податків або його посадової особи та
скріплені печаткою (за наявності).

У разі відмови платника податків або
його законних представників надати
копії документів посадовій (службовій)
особі контролюючого органу така особа
складає акт у довільній формі, що
засвідчує факт відмови, із зазначенням
посади, прізвища, імені, по батькові
платника податків (його законного
представника) та переліку документів,
які йому запропоновано подати.
Зазначений акт підписується посадовою
(службовою) особою контролюючого
органу та платником податків або його
законним представником. У разі відмови
платника податків або його законного
представника від підписання
зазначеного акта в ньому вчиняється
відповідний запис.

Як вже було встановлено судом,
посадовими особами відповідача
складались акти виходу за адресою та
акти ненадання документів.

Абзац 1 пункту 44.6 статті 44 Податкового
кодексу України передбачає: у разі якщо
до закінчення перевірки або у терміни,
визначені в абзаці другому пункту 44.7
цієї статті платник податків не надає
посадовим особам органу державної
податкової служби, які проводять
перевірку, документи (незалежно від
причин такого ненадання, крім випадків
виїмки документів або іншого вилучення
правоохоронними органами), що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, вважається, що такі
документи були відсутні у такого
платника податків на час складення
такої звітності.

Як було встановлено судом, такі
документи ані під час перевірки, ані
під час надання заперечень на Акт
перевірки позивачем не надавались.
Вказані обставини позивачем не
заперечувались. Позивач лише відмічав,
що всі первинні бухгалтерські
документи ним надавались під час
проведення планової перевірки і були
досліджені перевіряючим Черновим Р.В.

Отже, суд дійшов висновку, що висновки
податкового органу в частині посилання
на відсутність документів під час
проведення перевірки є правомірними.

З урахуванням викладеного, позовні
вимоги щодо визнання протиправними дій
працівників Білоцерківської ОДПІ під
час проведення позапланової перевірки,
проведення об'єктивного службового
розслідування, притягнення винних осіб
до відповідальності та скасування
наказу про проведення позапланової
перевірки від 13.05.2014 № 741 задоволенню не
підлягають.

Разом з тим суд вважає, що визнання
факту відсутності первинних
документів на час складання податкової
звітності за вказаних вище умов, при
фактичній наявності таких документів
на час складання податкової звітності,
не може бути обґрунтованою підставою
для висновку про заниження платником
податків грошових зобов'язань.

За встановлених судом обставин, а саме
у зв'язку з наявністю первинних
бухгалтерських документів під час
проведення планової перевірки,
наданням їх до матеріалів справи,
висновки контролюючого органу про
завищення валових витрат та
податкового кредиту на всі суми за
перевіряємий період є формальними. На
користь формального підходу при
формуванні висновків про заниження
позивачем грошових зобов'язань також
свідчить встановлена судом обставина
про те, що під час перевірки
контролюючим органом зроблено
висновок про відсутність з боку
позивача порушень законодавства при
формуванні валових доходів та частини
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість незважаючи на те, що
фінансові показники також не були
підтверджені первинними документами.

Також суд відмічає, що висновки
відповідача в Акті перевірки від 28.05.2014
в деяких випадках (наприклад щодо
порушень формування валових витрат в
частині включення послуг по ремонту та
технічному обслуговуванню
транспортних засобів та вартість
придбаних запасних частин до
транспортних засобів) робляться з
посиланням на встановлені обставини в
Акті перевірки від 25.02.2014, а в інших
випадках встановлені в Акті перевірки
від 25.02.2014 обставини не беруться
перевіряючими до уваги.

Суд звертає увагу, що право надавати
заперечення щодо висновків
податкового органу та долучати до
матеріалів справи докази на
підтвердження таких заперечень
надається платнику як на усіх стадіях
податкового контролю, так і на стадіях
судового процесу, на яких допускається
подання учасником процесу нових
доказів.

За таких обставин з огляду на подання
позивачем первинних документів під час
розгляду справи, суд при розгляді даної
справи виходить з їх наявності і надає
оцінку правомірності декларування
податкових зобов'язань саме виходячи з
повного обсягу первинних
бухгалтерських документів.

Щодо заниження податку на доходи
фізичних осіб, слід відмітити наступне.

Як вбачається з Акта перевірки від
28.05.2014 для перевірки показника
загального оподатковуваного доходу за
період з 01.01.2012 по 31.12.2012 на загальну
суму 805 928, 29 гривень ФОП ОСОБА_1
документи, а саме: договори, банківські
виписки, книга обліку доходів та
витрат, накладні, акти виконаних робіт
(наданих послуг) тощо, для перевірки не
надано.

Відповідно до пункту 46.1 статті 46
Податкового кодексу України, податкова
декларація, розрахунок (далі -
податкова декларація) - документ, що
подається платником податків (у тому
числі відокремленим підрозділом у
випадках, визначених цим Кодексом)
контролюючому органу у строки,
встановлені законом, на підставі якого
здійснюється нарахування та/або сплата
податкового зобов'язання, чи документ,
що свідчить про суми доходу,
нарахованого (виплаченого) на користь
платників податків - фізичних осіб,
суми утриманого та/або сплаченого
податку.

Згідно з підпунктом 47.1.2 пункту 47.1
статті 47 Податкового кодексу України,
відповідальність за неподання,
порушення порядку заповнення
документів податкової звітності,
порушення строків їх подання
контролюючим органам, недостовірність
інформації, наведеної у зазначених
документах, несуть: фізичні особи -
платники податків та їх законні чи
уповноважені представники у випадках,
передбачених законом.

Перевіркою правильності визначення
витрат встановлено завищення витрат за
2012 рік на загальну суму 787 696, 60 гривень.

Перевіркою не визначено правильність
відображення суми витрат в поданій ФОП
ОСОБА_1 декларації про доходи за 2012 рік
від 05.02.2012 № НОМЕР_2.

Для перевірки показника витрат за
період з 01.01.2012 по 31.12.2012 в сумі 787 696, 60
гривень, ФОП ОСОБА_1 документи, а саме:
договори, банківські виписки, книга
обліку доходів та витрат, накладні,
акти виконаних робіт (наданих послуг),
розрахунково-платіжні відомості,
відомості нарахування та виплати
заробітної плати, товарно-транспортні
накладні тощо, для перевірки не надано.

Додатково під час проведення
перевірки, перевіряючі, взявши за
основу встановлені в Акті перевірки
від 25.02.2014 обставини, дійшли висновку,
що у 2012 році ФОП ОСОБА_1
придбавались послуги по ремонту та
технічному обслуговуванню
транспортних засобів на загальну суму
66735, 40 гривень, які неправомірно
віднесено до валових витрат у 2012 році.

До переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті.

Нормами Положення про технічне
обслуговування і ремонт дорожніх
транспортних засобів автомобільного
транспорту, затвердженого наказом
Мінтрансу України від 30.03.1998 № 102
визначено порядок проведення
технічного обслуговування та ремонту
дорожніх транспортних засобів, що
поширюється на юридичних і фізичних
осіб - суб'єктів підприємницької
діяльності, які здійснюють
експлуатацію, технічне обслуговування
та ремонт дорожніх транспортних
засобів (за винятком тролейбусів,
мопедів і мотоциклів), незалежно від
форми власності.

Згідно з пунктом 1.3 частини першої
Положення про технічне обслуговування
і ремонт дорожніх транспортних засобів
автомобільного транспорту,
затвердженого наказом Мінтрансу
України від 30.03.1998 № 102, технічне
обслуговування - комплекс операцій чи
операція з підтримки роботоздатності
або справності виробу під час
використання за призначенням,
зберігання і транспортування.

Витрати на технічне обслуговування
автомобіля відносяться згідно з
пунктом 138.1 статті 138 Податкового
кодексу України до інших витрат, однак
не вважаються витратами операційної
діяльності.

Крім того, підпунктом 139.1.5 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України
передбачено, що не включаються до
складу витрат витрати на придбання,
виготовлення, будівництво,
реконструкцію, модернізацію та інше
поліпшення основних засобів та
витрати, пов'язані з видобутком
корисних копалин, а також з придбанням
(виготовленням) нематеріальних
активів, які підлягають амортизації
згідно зі статтями 144 - 148 цього Кодексу,
з урахуванням пунктів 146.11 і 146.12 статті
146 та пункту 148.5 статті 148 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 146.12 статті 146
Податкового кодексу України, сума
витрат, що пов'язана з ремонтом та
поліпшенням об'єктів основних засобів,
у тому числі орендованих або отриманих
у концесію чи створених (збудованих)
концесіонером у розмірі, що не
перевищує 10 відсотків сукупної
балансової вартості всіх груп основних
засобів на початок звітного року,
відноситься платником податку до
складу витрат.

Балансова вартість основних засобів
має обліковуватись на бухгалтерських
рахунках. Відповідно до пункту 2 статті
З Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» бухгалтерський облік є
обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством.

Дія Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» поширюється на всіх юридичних
осіб, створених відповідно до
законодавства України, незалежно від
їх організаційно-правових форм і форм
власності, а також на суб'єктів
підприємницької діяльності, яким
відповідно до законодавства надано
дозвіл на ведення спрощеного обліку
доходів і витрат, та що ведуть
бухгалтерський облік і подають
фінансову звітність у порядку,
встановленому законодавством про
спрощену систему обліку і звітності
(стаття 2 Закону).

Ведення бухгалтерського обліку витрат
на придбання, виготовлення, ремонт
(поліпшення), основних засобів (в т.ч.
орендованих) чи нематеріальних активів
для фізичних осіб-підприємців на
загальній системі оподаткування
законодавством не передбачено.

Враховуючи зазначене, витрати на
здійснення ремонту (поліпшення)
основних засобів (у тому числі касових
апаратів) не включаються до складу
витрат фізичної особи-підприємця на
загальній системі оподаткування.

Таким чином, в порушення пункту 138.1
статті 138, підпункту 139.1.5 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України,
ФОП ОСОБА_1 завищено витрати за 2012 рік
на суму 66 735, 40 гривень.

ФОП ОСОБА_1 було надано лист від 20.02.2014 №
2, згідно з яким у 2012 році облік
транспортних засобів відповідно до
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» здійснювався на рахунку 10
«Основні засоби» (ПБУ 7), субрахунок № 105
«Транспортні засоби».

Відповідно до пункту 2 статті 177, пункту
1 статті 138 Податкового кодексу України
протягом 2012 року здійснювались поточні
ремонти транспортних засобів, що
обліковуються, оскільки до переліку
витрат фізичної особи-підприємця
належать документально підтвердженні
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності, згідно з
пунктами 138.4, 138.6-138.9, 138.10.2-138.10.4 статті 138
розділу ІІІ Кодексу.

До вказаного листа платником надано
копії первинних документів щодо
придбання послуг по ремонту та
технічному обслуговуванню
транспортних засобів та вартість
придбаних запасних части (видаткові
накладні, акти здачі-приймання робіт
(наданих послуг), рахунки-фактури,
фіскальні чеки, податкові накладні) по
зазначених в акті перевірки
постачальниках, відомості про
нарахування амортизації у 2012 році ФОП
ОСОБА_1, відомості по рахунках (46, 531, 105,
152).

Як зазначалось вище, ведення
бухгалтерського обліку витрат на
придбання, виготовлення, ремонт
(поліпшення) основних засобів (в т.ч.
орендованих) чи нематеріальних активів
для фізичних осіб-підприємців на
загальній системі оподаткування
законодавством не передбачено.

Відповідно до пункту 146.19 статті 146
Податкового кодексу України, у разі
якщо договір оперативної оренди
(лізингу) чи концесії зобов'язує або
дозволяє орендарю чи концесіонеру
здійснювати ремонти та/або поліпшення
об'єкта оперативної оренди (лізингу) чи
концесії, частина вартості таких
ремонтів та/або поліпшень у сумі, що
перевищує віднесену на витрати згідно
з абзацом другим пункту 146.11 та пункту
146.12 цієї статті, амортизується
орендарем чи концесіонером як окремий
об'єкт в порядку, встановленому для
групи основних засобів, до якої
відноситься об'єкт оперативної оренди
(лізингу) чи концесії, що ремонтується
та/або поліпшується.

При цьому орендарем не враховується
балансова вартість об'єктів
оперативної оренди/лізингу, за якою
вони обліковуються на балансі
орендодавця.

Як вбачається з наданої до листа
відомості по нарахуванню амортизації
ФОП ОСОБА_1 було враховано балансову
вартість 2-х орендованих транспортних
засобів при визначенні амортизації та
відповідно визначенні балансової
вартості групи основних фондів.

Крім того платником надано відомість
по рахунку 531 «Зобов'язання з
фінансової оренди», на якому було
відображено вартість 2-х орендованих
транспортних засобів.

Згідно з підпунктом 14.1.97 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України,
лізингова (орендна) операція -
господарська операція (крім операцій з
фрахтування (чартеру) морських суден та
інших транспортних засобів) фізичної
чи юридичної особи (орендодавця), що
передбачає надання основних засобів у
користування іншим фізичним чи
юридичним особам (орендарям) за плату
та на визначений строк.

Лізингові (орендні) операції
здійснюються у вигляді оперативного
лізингу (оренди), фінансового лізингу
(оренди), зворотного лізингу (оренди),
оренди житла з викупом, оренди
земельних ділянок та оренди будівель, у
тому числі житлових приміщень.

Лізингові операції поділяються на:

а) оперативний лізинг (оренда) -
господарська операція фізичної або
юридичної особи, що передбачає
передачу орендарю основного фонду,
придбаного або виготовленого
орендодавцем, на умовах інших, ніж ті,
що передбачаються фінансовим лізингом
(орендою);

б) фінансовий лізинг (оренда) -
господарська операція, що здійснюється
фізичною або юридичною особою і
передбачає передачу орендарю майна,
яке є основним засобом згідно з цим
Кодексом і придбане або виготовлене
орендодавцем, а також усіх ризиків та
винагород, пов'язаних з правом
користування та володіння об'єктом
лізингу.

Лізинг (оренда) вважається фінансовим,
якщо лізинговий (орендний) договір
містить одну з таких умов:

об'єкт лізингу передається на строк,
протягом якого амортизується не менш
як 75 відсотків його первісної вартості,
а орендар зобов'язаний на підставі
лізингового договору та протягом
строку його дії придбати об'єкт лізингу
з наступним переходом права власності
від орендодавця до орендаря за ціною,
визначеною у такому лізинговому
договорі;

балансова (залишкова) вартість об'єкта
лізингу на момент закінчення дії
лізингового договору, передбаченого
таким договором, становить не більш як
25 відсотків первісної вартості ціни
такого об'єкта лізингу, що діє на
початок строку дії лізингового
договору;

сума лізингових (орендних) платежів з
початку строку оренди дорівнює
первісній вартості об'єкта лізингу або
перевищує її;

майно, що передається у фінансовий
лізинг, виготовлене за замовленням
лізингоотримувача (орендаря) та після
закінчення дії лізингового договору не
може бути використаним іншими особами,
крім лізингоотримувача (орендаря),
виходячи з його технологічних та
якісних характеристик.

Відповідно до Положення (Стандарту)
бухгалтерського обліку 14 «Оренда»,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України 28.07.2000 № 181,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 10.08.2000 за № 487/4708, об'єкт
операційної оренди відображається
орендарем на позабалансовому рахунку
бухгалтерського обліку за вартістю,
указаною в угоді про оренду.

Відповідно до пункту 146.4 статті 146
Податкового кодексу України, придбані
(самостійно виготовлені) основні
засоби зараховуються на баланс
платника податку за первісною
вартістю.

Платником не надано документів щодо
правильності визначення первісної
вартості власних транспортних засобів,
зазначених у відомості про нарахування
амортизації та відомостях по
бухгалтерських рахунках 152, 105.

Згідно з підпунктом 145.1.2 пункту 145.1
статті 145 Податкового кодексу України,
нарахування амортизації здійснюється
протягом строку корисного
використання (експлуатації) об'єкта,
який встановлюється наказом по
підприємству при визнанні цього
об'єкта активом (при зарахуванні на
баланс), але не менше ніж визначено в
пункті 145.1 і призупиняється на період
його виводу з експлуатації (для
реконструкції, модернізації, добудови,
дообладнання, консервації та інших
причин) на підставі документів, які
свідчать про виведення таких основних
засобів з експлуатації).

Відповідно строки корисного
використання (експлуатації) об'єкта
встановлюється наказом по
підприємству, щодо фізичних
осіб-підприємців. Податковим кодексу
України не передбачено встановлення
строків корисного використання
об'єктів.

Надана платником відомість про
нарахування амортизації у 2012 році не
містить інформації стосовно методів
нарахування амортизації та,
відповідно, не дає можливості
визначення правильності балансової
вартості групи основних фондів.

Крім того, Положення (Стандарт)
бухгалтерського обліку 20 «Виробничі
запаси», затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від
28.07.2000 № 181, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 10.08.2000 за
№ 487/4708, на субрахунку 207 «Запасні
частини» ведеться облік придбаних чи
виготовлених запасних частин, готових
деталей, вузлів, агрегатів, які
використовуються для проведення
ремонтів, заміни зношених частин машин,
обладнання, транспортних засобів,
інструменту, а також автомобільних шин
у запасі та обороті. На цьому ж
субрахунку ведеться облік обмінного
фонду повнокомплектних машин,
устаткування, двигунів, вузлів,
агрегатів, що створюються в ремонтних
підрозділах підприємств, на ремонтних
підприємствах.

За дебетом субрахунку відображаються
залишок і надходження, за кредитом
витрачання, реалізація та інше вибуття
запасних частин.

Автомобільні шини, що є на колесах та в
запасі при автомобілі, які враховані в
ціні автомобіля та включені в його
інвентарну вартість, обліковуються у
складі основних засобів.

Аналітичний облік запасних частин
ведеться за місцями зберігання та
однорідними групами (механічна група,
електрична група тощо). Аналітичний
облік машин, обладнання, двигунів,
вузлів та агрегатів обмінного фонду
ведеться за групами: придатні до
експлуатації (нові та відновлені); що
підлягають відновленню (на складі); що є
в ремонті.

Отже, у зв'язку з викладеним, суд вважає,
що позивачем неправомірно віднесено до
складу витрат витрати у розмірі 66735, 40
гривень і висновки податкового органу
в цій частині є обґрунтованими.

Надані позивачем пояснення щодо
правомірності формування валових
витрат в цій частині не можуть бути
підставами для задоволення позовних
вимог в цій частині.

Висновок експерта № 47/11/10-14 від 04.11.2014 в
частині правомірності формування
валових витрат і цій частині не є
належним доказом по справі, а свідчить
лише на документальне підтвердження
таких витрат, а правову оцінку в даному
випадку надає суд.

Щодо встановлення експертом суми
віднесення витрат на придбання послуг
по ремонту та технічному
обслуговуванню транспортних засобів
та витрат на придбання запасних частин
до транспортних засобів у розмірі 74038,
21 гривень, що перевищує суму,
встановлену в актах перевірки як від
25.02.2014 так і від 28.05.2014 в даному випадку
також не можуть свідчити про
неправомірне їх зменшення на суму 66735, 40
гривень, а лише про неповне дослідження
первинних бухгалтерських документів
під час проведення перевірок.

Щодо інших витрат у розмірі 720961, 2
гривень суд дійшов висновку про
правомірність їх формування. Вказав
обставини були встановлені в Акті
перевірки від 25.02.2014 та підтверджені
висновком судово-економічної
експертизи від 04.11.2014 № 47/11/10-04.

З боку відповідача будь-яких
заперечень щодо наявності у позивача
первинних бухгалтерських документів і
надання їх до матеріалів справи не
надходило. Заперечення відповідача в
цій частині зводились до ненадання
таких документів під час проведення
перевірки.

Також, як вбачається з Акта перевірки
від 25.02.2014 на оподаткований дохід мало
вплив також заниження ФОП ОСОБА_1
валового доходу у розмірі 61, 90 гривень.

В ході проведення перевірки
встановлено, що ДП ПАТ «Київхліб
«Білоцерківський хлібокомбінат» 29.12.2012
було перераховано ФОП ОСОБА_1 грошові
кошти на загальну суму 1988, 23 гривень, в
тому числі ПДВ 331, 37 гривень (сума без
ПДВ 1656, 86 гривень).

В ході аналізу книги доходів та витрат
встановлено, що вказана операція
відображена у складі доходів у сумі 1594,
96 гривень.

Відповідно до пункту 177.2 статті 177
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування є чистий оподаткований
дохід, тобто різниця між загальним
оподаткованим доходом (виручка у
грошовій та не грошовій формі) і
документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної
особи-підприємця.

Відповідно ФОП ОСОБА_1 було занижено
суму доходів за 2012 рік на 61, 90 гривень
(грудень 2012 року), що вплинуло на об'єкт
оподаткування податком на прибуток.

Суд звертає увагу, що заниження
валового доходу на суму 61, 90 гривень
позивачем не заперечувалось і не
заявлялось як підстава для задоволення
позовних вимог.

З урахуванням викладеного, суд дійшов
висновку, що позивачем у 2012 році
занижено оподаткований дохід на
загальну суму 66797, 30 гривень (61, 90
гривень + 66735, 40 гривень), що тягне за
собою донарахування податку на доходи
фізичних осіб у сумі 10019, 59 гривень.

У зв'язку з цим, донарахування єдиного
соціального внеску за 2012 рік, що
підлягає сплаті з отриманого чистого
доходу у сумі 23178, 66 гривень є також
правомірним.

Отже, суд дійшов висновку про часткове
задоволення позовних вимог в цій
частині, а саме щодо визнання
протиправним на скасування
податкового повідомлення рішення від
12.06.2014 № 2131//129 в частині основного
платежу 121678, 17 гривень та відповідно
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
60839, 09 гривень та вимоги про сплату
боргу (недоїмки) від 12.06.2014 № Ф- /4 в
частині 48226, 07 гривень.

Суд також не бере до уваги доводи
позивача, що оскільки під час
адміністративного оскарження вимоги
про сплату боргу (недоїмки) від 12.06.2014 №
Ф- /4 та рішення від 12.06.2014 №
2130//131 про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску рішенням
Головного управління Міндоходів у
Київській області від 17.07.2014 №
925/К/10-36-10-01-04/619 рішення про застосування
штрафних санкцій було скасовано, то
вимога також підлягає скасуванню.

Так, в рішенні Головного управління
Міндоходів у Київській області від
17.07.2014 № 925/К/10-36-10-01-04/619 зазначено, що при
винесені рішення від 12.06.2014 №
2130//131 за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів Білоцерківською ОДПІ допущено
недотримання вимог Інструкції про
порядок нарахування і сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, затвердженої
наказом Міністерства доходів і зборів
України від 09.09.2013 № 455, а саме при
проведенні перевірок щодо
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за їх
результатами необхідним є виставлення
вимоги про сплату боргу (недоїмки) та на
суму штрафної санкції виноситься
рішення про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску, а не суму
боргу та штрафної санкції, винесених в
одному рішення (як відбулося в даному
випадку).

Тобто, у рішенні про застосування
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску може
відображатися лише штрафна санкція, а
не сума боргу разом із штрафною
санкцією.

Доказів винесення окремого рішення про
застосування штрафних санкцій
матеріали справи не містять і позовна
вимога про скасування такого рішення
позивачем не заявлялась.

Тобто, підстав для скасування вимоги
про сплату боргу (недоїмки) повністю із
заявлених позивачем підстав не
вбачається.

Щодо донарахування податку на додану
вартість суд відмічає наступне.

Як вбачається з Акта перевірки від
28.05.2014 ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2012 по
31.12.2012 задекларовано податкового
кредиту по податку на додану вартість у
сумі 137884 гривень.

У зв'язку з ненаданням до перевірки
документів первинного бухгалтерського
обліку перевіряючі дійшли висновку про
завищення податкового кредиту з
податку на додану вартість на загальну
суму 137864 гривень.

Як вбачається з Акта перевірки від
25.02.2014 перевіркою повноти визначення
податкового кредиту за період з 01.01.2012
по 31.12.2012 було встановлено його
завищення на загальну суму 1724 гривень
за грудень 2012 року.

Вказані завищення були встановлені у
зв'язку з неправомірним віднесенням до
податкового кредиту суми податку на
додану вартість у розмірі 220, 30 гривень.

Так, станом на 31.12.2012 згідно акта обліку
паливно-мастильних матеріалів (газу
стисненого) від 31.12.2012 залишок газу
стисненого становить 253 літра на
загальну суму 1321, 81 гривень (ПДВ - 220,30
гривень).

31.12.2012 було анульовано свідоцтво
платника ПДВ ФОП ОСОБА_1

Відповідно до пункту 184.7 статті 184
Податкового кодексу України якщо
товари/послуги, необоротні активи, суми
податку по яких були включені до складу
податкового кредиту, не були
використані в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності, такий платник податку в
останньому звітному (податковому)
періоді не пізніше дати анулювання
його реєстрації як платника податку
зобов'язаний визначити податкові
зобов'язання по таких товарах/послугах,
необоротних активах виходячи із
звичайної ціни відповідних
товарів/послуг чи необоротних активів,
крім випадків анулювання реєстрації як
платника податку внаслідок
реорганізації платника податку шляхом
приєднання, злиття, перетворення,
поділу та виділення відповідно до
закону.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Отже, з урахуванням викладеного,
перевіряючі дійшли обґрунтованих
висновків щодо неможливості включення
суми у розмірі 220 гривень до складу
податкового кредиту за грудень 2012 року.

Суд звертає увагу, що позивачем вказана
обставина жодним чином не спростована
і не обґрунтована.

Також, на суму завищення податкового
кредиту, окрім суми ПДВ у розмірі 220
гривень, мало вплив включення суми ПДВ
у розмірі 1504 гривень.

Так, згідно видаткової накладної від
20.12.2012 ПП «Катрюк» було виписано ФОП
ОСОБА_1 на придбання газу скрапленого
на загальну суму 9024 гривень, в тому
числі ПДВ на суму 1504 гривень.

21.12.2012 було виписано податкову накладну
№ 67 на загальну суму 9024 гривень, в тому
числі ПДВ 1504 гривень.

Вказана податкова накладна включена до
складу податкового кредиту за грудень
2012 року.

Згідно з банківської виписки від 21.12.2012
ФОП ОСОБА_1 було перераховано ПП
«Катрюк» суму у розмірі 9024 гривень за
газ скраплений.

У зв'язку з анулюванням свідоцтва ПДВ
31.12.2012 ФОП ОСОБА_1 порушив пункт 198.3
статі 198 Податкового кодексу України і
не мав права включати суму у розмірі 1504
гривень до складу податкового кредиту
за грудень 2012 року у зв'язку з
відсутністю подальшого використання в
оподаткованих операціях придбаного
товару.

Суд звертає увагу, що позивачем вказана
обставина жодним чином не спростована
і не обґрунтована.

Отже, з урахуванням викладеного, суд
дійшов висновку про завищення
позивачем податкового кредиту на
загальну суму 1724 гривень за грудень 2012
року.

Судом також встановлено, що на
донарахування податкових зобов'язань
зі сплати ПДВ мало вплив не включення
до складу податкових зобов'язань з ПДВ
за січень 2012 року суми у розмірі 488
гривень, за травень 2012 року - 82 гривні,
вересень 2012 року - 159 гривень, листопад
2012 року - 415 гривень та відповідно
завищено суми податкового зобов'язання
за лютий 2012 року на суму 488 гривень,
червень 2012 року - 82 гривні, жовтень 2012 -
159 гривень.

Вказані порушення виникли у зв'язку із
невірним застосуванням позивачем норм
пункту 198.7 статті 198 Податкового
кодексу України, а саме щодо врахування
дати виникнення податкового
зобов'язання, що сталася раніше по
взаємовідносинах з ДП ПАТ «Київхліб»
«Білоцерківський хлібокомбінат».
Вказані порушення детально описані в
Акті перевірки від 25.02.2014 на сторінках
16-17 (а.с. 29-30 Т.І).

Суд звертає увагу, що позивачем вказана
обставина жодним чином не спростована
і не обґрунтована.

У зв'язку з викладеним, суд дійшов
висновку щодо заниження позивачем
податкових зобов'язань на загальну
суму 2673 гривень в тому числі за січень
2012 на суму 488 гривень, за травень 2012 на
суму 82 гривень, за вересень 2012 року на
суму 159 гривень, за жовтень 2012 року на
суму 415 гривень, за грудень 2012 року на
суму 159 гривень та їх завищення на
загальну суму 729 гривень, в тому числі
за лютий 2012 року на суму 488 гривень, за
червень 2012 року на суму 82 гривні, за
жовтень 2012 року на суму 159 гривень.

Вказані порушення вплинули на
заниження податку на додану вартість
на загальну суму 1944 гривень (2673 гривень
- 729 гривень). За вказані порушення
застосовується штрафна (фінансова)
санкція у розмірі 25 % згідно з пунктом
123.1 статі 123 Податкового кодексу
України у розмірі 668, 25 гривень.

З урахуванням викладеного, з підстав
надання позивачем первинних
бухгалтерських документів на
підтвердження правомірності
віднесення інших сум до складу
податкового кредиту, податкове
повідомлення-рішення від 12.06.2014 №
2132//130 підлягає частковому
скасуванню у сумі основного платежу у
розмірі 135920 гривень та застосованої
штрафної (фінансової) санкції у розмірі
33797, 75 гривень, в решті суми податкове
повідомлення-рішення підлягає
залишенню без змін.

Щодо взаємовідносин позивача з ПП
«Катрюк», суд звертає увагу на наступні
обставини.

Згідно з висновками актів перевірки
було встановлено порушення пункту 185.1
статті 185, пункту 198.3, пункту 198.6 статі 198,
пункту 201.6 статті 201 Податкового
кодексу України щодо завищення
задекларованих показників у рядку 10.1
Декларації «Підлягають оподаткуванню
за ставкою 20 відсотків та нульовою
ставкою» на загальну суму 45625, 32
гривень, в тому числі за серпень 2012 року
у сумі 10566, 67 гривень, за вересень 2012
року у сумі 11693, 33 гривень, за жовтень 2012
року у сумі 8700 гривень, за листопад 2012
року у сумі 11332 гривень, за грудень 2012
року у сумі 3333, 33 гривень та завищено
задекларовані показники у рядку 1
Декларації «підлягають оподаткуванню
за ставкою 20 відсотків та нульовою
ставкою» на загальну суму 45625, 33
гривень, в тому числі за серпень 2012
року у сумі 10566, 67 гривень, за вересень
2012 року у сумі 11693, 33 гривень, за жовтень
2012 року у сумі 8700 гривень, за листопад
2012 року у сумі 11332 гривень, за грудень 2012
року у сумі 3333, 33 гривень.

На вказані правопорушення мали вплив
взаємовідносини позивача з
контрагентом ПП «Катрюк», по яким
перевіряючі дійшли висновків про
фіктивний та безтоварний характер
вказаних операцій по ланцюгу
постачання.

Судом встановлено, що позивач протягом
серпня-грудня 2012 року мав
взаємовідносини з ПП «Катрюк» щодо
придбання паливно-мастильних
матеріалів.

Вартість паливно-мастильних
матеріалів по виписаних ПП «Катрюк»
видаткових накладних на адресу ФОП
ОСОБА_1 було включено ним до складу
вартості наданих послуг з перевезення
хлібобулочних та кондитерських
виробів по підприємству ДП ПАТ
«Київхліб» «Білоцерківський
хлібокомбінат» та відповідно
оподатковувались ФОП ОСОБА_1 податком
на додану вартість відповідно до
пункту 185.1 статті 185 Податкового
кодексу України.

Як вбачається з актів перевірки такі
висновки зроблено на підставі Акта від
12.07.2013 № 12/22-1/31247959/2 про результати
позапланової виїзної перевірки ПП
«Катрюк» з питань дотримання вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинах з ТОВ
«Інтернафтогазінвест Компані» за
період з 01.07.2012 по 31.12.2012.

Слід відмітити, що договір між
позивачем та ПП «Катрюк» № 44 було
укладено 01.03.2012 (а.с. 1 Т. IV). У період з
березня по червень 2012 року позивач
також придбавав у ПП «Катрюк»
скраплений газ, зауважень по
правомірності поставок у цей період
перевіряючі не мали.

Таким чином, вирішення даної справи
залежить від доведеності тверджень
податкового органу про безтоварність
господарської операції.

Суд зазначає, що про відсутність
реального характеру відповідних
операцій можуть свідчити підтверджені
доказами доводи податкового органу,
зокрема, про наявність таких обставин:
неможливість здійснення платником
податку зазначених операцій з
урахуванням часу, місця знаходження
майна або обсягу матеріальних
ресурсів, економічно необхідних для
виробництва товарів, виконання робіт
або послуг, нездійснення особою, яка
значиться виробником товару,
підприємницької діяльності;
відсутність у платника податку
необхідних умов для досягнення
результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності в силу відсутності
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів; облік для цілей
оподаткування тільки тих
господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
права на податковий кредит або
бюджетне відшкодування, якщо для
даного виду діяльності також потрібне
здійснення і облік інших господарських
операцій; здійснення операцій з
товарно-матеріальними цінностями, які
не вироблялися або не могли бути
вироблені в обсязі, зазначеному
платником податку в документах обліку.

Вивчивши надані документальні
підтвердження, судом не встановлено
відсутності мети у позивача щодо
реального настання правових наслідків
та укладення правочину задля заниження
об'єкту оподаткування і несплати
податків.

Факт придбання позивачем товарів
підтверджується документально,
господарські операції належним чином
відображені у бухгалтерському і
податковому обліку позивача та його
податковій звітності.

Як вбачається з матеріалів справи,
податковим органом не перевірявся
контрагент позивача на предмет
неможливості як на дату проведення
перевірки, так і на дату виникнення
спірних правовідносин, здійснення
зазначених операцій з урахуванням
часу, місця знаходження майна або
обсягу матеріальних ресурсів;
відсутності у платника податку
необхідних умов для досягнення
результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності в силу відсутності
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів.

У зв'язку з цим, у суду не виникає
сумнівів щодо відображення
результатів господарських операцій
між позивачем та його контрагентом у
податковій звітності.

А відтак, суд вважає, що висновок
податкового органу про безтоварність
господарської операції є формальним і
не об'єктивним, оскільки ґрунтується не
на первинних документах та результатах
співставлення даних бухгалтерського і
податкового обліку, як то передбачено
пунктом 73.5 статті 73 Податкового
кодексу України, а на інших обставинах,
які не мають безпосереднього значення
для формування податкових зобов'язань
та податкового кредиту.

Суд звертає увагу також на те, що
податковий облік формують не самі по
собі цивільні правочини, а фактичний
рух активів та/або зміни власного
капіталу чи зобов'язань платника
податку.

Так, факт безпосереднього зв'язку
витрат з господарською діяльністю
платника податків може бути
встановлено з урахуванням якісних
характеристик товарів та робіт, які б
однозначно свідчили про призначення
придбаних товарів та робіт для
використання в господарській
діяльності платника податків та
відповідали б змісту цієї діяльності.

Документи та інші дані, що спростовують
або підтверджують реальність
здійснення господарської операції, яка
відображена в податковому обліку,
повинні оцінюватися з урахуванням
специфіки кожної господарської
операції.

При цьому, сама собою наявність або
відсутність окремих документів, а так
само помилки у їх оформленні не є
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце.

Як встановлено судом, всі наявні в
матеріалах справи документи дають
змогу визначити, які саме товари
постачались, за якою ціною, між якими
контрагентами та надано належні докази
використання придбаних товарів у
власній господарській діяльності.

Позивач довів суду зв'язок між
придбанням скрапленого газу та
подальше використання його у
господарській діяльності, враховуючи,
що основним видом діяльності позивача
є надання послуг по перевезенню
товарів.

Крім цього, позивачем надані докази
наявності у нього технічної бази, а
саме транспортні засоби як у
власності, так і оренді.

Суд також звертає увагу на те, що
відповідачем не заперечувався факт
наявності у позивача товару та його
використання у власній господарській
діяльності.

Крім цього, відповідачем не надано суду
жодного доказу поставки товару у
період, що підлягав перевірці, від
інших постачальників ніж ПП «Катрюк».

Ураховуючи вищезазначені обставини та
наявні у матеріалах справи докази, суд
дійшов висновку, що укладений між
позивачем та ПП «Катрюк» правочин
відповідає вимогам чинного
законодавства України, має своїм
наслідком зміну у майновому стані
учасників правочину, є економічно
виправданими, факт виконання
господарських зобов'язань сторін
підтверджується первинними
документами бухгалтерської та
податкової звітності, які є належними
та достатніми доказами того, що
господарські операції фактично
відбулися, а операції між позивачем та
його контрагентом враховані
відповідно до їх дійсного економічного
змісту, обумовлені розумними
економічними причинами (цілями
ділового характеру) та відповідають
меті здійснення господарської
діяльності.

Отже, висновки відповідача в цій
частині спростовуються встановленими
судом обставинами та наданими
доказами.

Судом враховано при розв'язанні
відповідних спорів принцип офіційного
з'ясування обставин справи,
передбачений частинами четвертою та
п'ятою статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Відповідно до вказаної норми
суд вживає передбачені законом заходи,
необхідні для з'ясування всіх обставин
у справі, у тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи. Судом було запропоновано
особам, які беруть участь у справі,
подати докази або з власної ініціативи
витребувати докази, яких, на думку суду,
не вистачає.

Згідно з частиною першою статті 69
Кодексу адміністративного судочинства
України, доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Згідно зі статтею 71 цього Кодексу,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім розгляду
справ про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкту владних
повноважень.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суб'єкт владних повноважень повинен
надати суду всі наявні у нього
документи та матеріали, які можуть бути
використані як докази у справі.

На виконання цих вимог відповідач, як
суб'єкт владних повноважень, частково
надав суду докази, які спростовували
твердження позивача щодо
неправомірності проведення
позапланової перевірки.

В силу пункту 1 частини другої статті 162
Кодексу адміністративного судочинства
України, у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про визнання
протиправними рішення суб'єкта владних
повноважень чи окремих його положень,
дій чи бездіяльності і про скасування
або визнання нечинним рішення чи
окремих його положень, про поворот
виконання цього рішення чи окремих
його положень із зазначенням способу
його здійснення.

Суд, всебічно та об'єктивно дослідивши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, дійшов висновку, що
викладені в позовній заяві доводи
позивача є частково обґрунтованими та
такими, що є підставами для задоволення
позовних вимог у відповідній частині.

Згідно з частиною першою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Відповідно до частини другої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз. Доказів понесення таких
витрат суду не надано.

Згідно з частиною третьої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено. Доказів
понесення витрат щодо проведення
судової експертизи суду не надано і
позивачем не заявлено.

Водночас, відповідно до частини
третьої статті 4 Закону України «Про
судовий збір», під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

За подання до адміністративного суду
адміністративного позову майнового
характеру ставка судового збору
встановлена у розмірі 2 відсотки
розміру майнових вимог, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати (частина друга статті
4 Закону України «Про судовий збір»).

Із матеріалів справи вбачається, що
розмір майнових вимог, заявлених
позивачем, становить 441281, 37 гривень та,
відповідно, 2 відсотки від них
дорівнюють сумі у розмірі 8825,63 гривень,
а в розумінні частини другої статті 4
Закону України «Про судовий збір» це є
більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Статтею 8 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2014 рік» встановлено,
що мінімальна заробітна плата у
місячному розмірі з 1 січня складає 1 218
гривень.

Судом було задоволено позовні вимоги
позивача майнового характеру у розмірі
400461, 08 гривень, у задоволенні 40820, 29
гривень було відмовлено. Оскільки 2 %
від 40820, 29 гривень дорівнює 816,41, що є
менше ніж 1,5 розміру заробітної плати,
то судовий збір за вказані вимоги
повинен становити 1827 гривень. Позивач
при подачі позову сплатив судовий збір
у розмірі 633, 36 гривень, з яких фактично
за майнові вимоги 560, 28 гривень (633, 36
гривень - 73, 08 гривень)

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку, що решта суми судового збору
у розмірі 1266, 72 гривень (1218 гривень * 1,5
розміри мінімальної заробітної плати -
560, 28 гривень сплаченого судового збору)
підлягає стягненню з позивача.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 128, 159
- 163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення від
12.06.2014 № 2131//129 в частині
донарахування основного платежу у
розмірі 121 678 (сто двадцять одна тисяча
шістсот сімдесят вісім) гривень 17
копійок та штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 60 839 (шістдесят тисяч
вісімсот тридцять дев'ять) гривень 09
копійок.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення від
12.06.2014 № 2132//130 в частині
донарахування основного платежу у
розмірі 135 920 (сто тридцять п'ять тисяч
дев'ятсот двадцять) гривень 00 копійок
та штрафних (фінансових) санкції у
розмірі 33 797 (тридцять три тисячі
сімсот дев'яноста сім) гривень 75
копійок.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу про сплату боргу (недоїмки) від
12.06.2014 № Ф-/4 в частині
донарахування 48 226 (сорок вісім тисяч
двісті двадцять шість) гривень 07
копійок.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової
картки платника податків НОМЕР_1) до
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 1 266 (одна тисяча двісті
шістдесят шість) гривень 72 копійки.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд.

Згідно з частиною другою статті 186
Кодексу адміністративного судочинства
України апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя
Шевченко А.В.