Справа № 377/785/14-а
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
377/785/14-а Головуючий у
1-й інстанції: Теремецька Н.Ф.
Суддя-доповідач: Шурко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 грудня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Шурка О.І.,

суддів
Василенка Я.М., Кузьменка В.В.,

при секретарі
Дешко В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, без фіксування його за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу згідно до ч. 1 ст. 41
КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_2
та Управління Пенсійного фонду України
у м. Славутичі Київської області на
ухвалу та постанову Славутицького
міського суду Київської області від 07
жовтня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України у
м. Славутичі Київської області про
визнання протиправною бездіяльності
управління Пенсійного фонду України у
м. Славутичі Київської області щодо
перерахунку і виплати пенсії, -

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Славутицького міського суду
Київської області від 07 жовтня 2014 року
адміністративний позов в частині
позовних вимог з 09.07.2007 року по 31.12.2007
року, та з 22.05.2008 року по 13.11.2009 року
залишено без розгляду.

Постановою Славутицького міського
суду Київської області від 07 жовтня 2014
року адміністративний позов
задоволено частково.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить апеляційну
інстанцію скасувати незаконну, на його
думку, постанову суду першої інстанції
та постановити нову про відмову в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Разом з тим, з апеляційною скаргою
звернувся позивач, який вважає, що
судом першої інстанції були прийняті
необґрунтовані рішення (постанова та
ухвала), в зв'язку з чим просить їх
скасувати та прийняти нове, яким
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

Апелянти посилаються на незаконність,
необ'єктивність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення,
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, що є на їх
переконання підставою для скасування
судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
Управління Пенсійного фонду України у
м. Славутичі Київської області
задоволенню не підлягає, а апеляційна
скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню,
постанова та ухвала скасуванню,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
позивач є особою, віднесеною до 1
категорії, інвалідом ІІ групи
безстроково, що підтверджується
відповідним посвідченням та довідкою
МСЕК, захворювання позивача пов'язане з
ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС,
перебуває на обліку в УПФУ у м.
Славутичі Київської області та отримує
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, призначену у відповідності до
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Позивач звернувся до відповідача з
заявою про перерахунок пенсії у
розмірах, встановлених ст. 50, ч. 4 ст. 54 ЗУ
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», але
відповідачем було відмовлено з
посиланням на те, що розмір нарахованої
пенсії відповідає вимогам
законодавства.

Колегія суддів не може погодитись із
таким висновком пенсійного фонду, з
огляду на наступне.

У відповідності до ст. 49 Закону пенсії
особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

За змістом ст. 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» особам,
віднесеним до категорії 1, інвалідам ІI
групи призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірах - 75 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Частиною 4 статті 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
встановлено, що в усіх випадках розмір
пенсії для інвалідів 2 групи, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою не може бути нижчим 8
мінімальних пенсій за віком.

Враховуючи вищевикладене та те, що
позивач є постраждалим внаслідок
Чорнобильської катастрофи, є особою,
віднесеною до 1 категорії, інвалідом ІІ
групи безстроково, що підтверджується
відповідним посвідченням та довідкою
МСЕК, колегія суддів приходить до
висновку, що позивач має право на
одержання щомісячної додаткової
пенсії 75 % мінімальної пенсії за віком,
а розмір пенсії не може бути нижчим 8
мінімальних пенсій за віком.

Щодо визначення строку, з якого позовні
вимоги підлягають задоволенню, колегія
суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до суду 13.05.2010 року за
правилами Цивільного процесуального
кодексу України.

Положеннями пунктів 1, 2 резолютивної
частини Рішення Конституційного Суду
України від 09.09.2010 року № 19-рп/2010 у
справі за конституційним поданням
Верховного Суду України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень Закону
України «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
підвідомчості справ, пов'язаних із
соціальними виплатами» визнано такими,
що не відповідають Конституції
України, норми Закону України «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо підвідомчості
справ, пов'язаних із соціальними
виплатами» від 18.02.2010 року № 1691-VI та
Цивільного процесуального кодексу
України, якими справи, пов'язані із
соціальними виплатами, що підлягали
розгляду адміністративними судами,
було передано місцевим загальним судам
для розгляду в порядку цивільного
судочинства.

Пунктом 3 резолютивної частини
названого Рішення Конституційного
Суду України встановлено, що положення
Закону України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
підвідомчості справ, пов'язаних із
соціальними виплатами» від 18.02.2010 року N
1691-VI та Цивільного процесуального
кодексу України, визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України цього Рішення.

За таких обставин із 09.10.2010 року
відновлено дію положення Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС), що діяло до набрання
чинності Законом України «Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України щодо підвідомчості справ,
пов'язаних із соціальними виплатами»,
зокрема, положення пункту 3 частини
першої статті 18, якими встановлювалося,
що всі адміністративні справи у спорах
фізичних осіб із суб'єктами владних
повноважень з приводу обчислення,
призначення, перерахунку, здійснення,
надання, одержання пенсійних виплат,
соціальних виплат непрацездатним
громадянам, виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням та інших
соціальних виплат, доплат, соціальних
послуг, допомоги, захисту, пільг
підсудні місцевим загальним судам як
адміністративним судам.

В той же час, звернення особи до 09.09.2010
року до місцевого загального суду з
позовною заявою в межах строку,
визначеного Цивільним процесуальним
кодексом України, яка не була
розглянута у зв'язку з ухваленням
Конституційним Судом України Рішення
від 09.09.2010 року N 19-рп/2010 у справі за
конституційним поданням Верховного
Суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
положень Закону України «Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України щодо підвідомчості справ,
пов'язаних із соціальними виплатами», є
поважною причиною пропуску строку
звернення до адміністративного суду.

Таким чином, ухвала Славутицького
міського суду Київської області від 07
жовтня 2014 року, якою адміністративний
позов в частині позовних вимог з 09.07.2007
року по 31.12.2007 року, та з 22.05.2008 року по
13.11.2009 року залишено без розгляду
винесено з порушенням норм
процесуального права, та як наслідок
підлягає скасуванню.

Разом з тим, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що рішенням
Конституційного Суду України №10-рп від
22.05.2008 р. визнано неконституційними
деякі положення Закону України «Про
Державний бюджет на 2008 рік» від 28.12.2007,
№ 107-VI, в тому числі п.п. 15 п. 28 розділу ІІ
цього Закону, яким було зупинено дію
ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Відповідно до ст. 150 Конституції
України рішення Конституційного Суду
України є обов'язковим на території
України, остаточним і не може бути
оскаржене.

Згідно ст.152 Конституції України
закони, інші правові акти або їх окремі
положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність, що також визначено
в п.5 резолютивної Рішення
Конституційного Суду України від
22.05.2008р. №10-рп.

Отже, до 22.05.2008 р. позивач не мав права на
перерахунок пенсії і щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у зв'язку з дією положень п. 28
розд. II «Внесення змін до деяких
законодавчих актів України» Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України».

Однак, Законом України «Про внесення
змін до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2011 рік», який набрав
чинності 19.06.2011 прикінцеві положення
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік» доповнено пунктом 4 і
установлено, що у 2011 році норми і
положення ст.ст. 39, 50, 51, 52, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», ст.ст. 14, 22, 37 та ч. 3
ст. 43 Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби та деяких інших
осіб» застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік».

Вирішуючи питання про те, положення
якого закону підлягають застосуванню
для вирішення спірних правовідносин,
колегія суддів зважає на наступне.

Відповідно до ст. 75 Конституції
України, Верховна Рада України є єдиним
органом законодавчої влади в Україні.

Конституція України не встановлює
пріоритету застосування того чи іншого
закону, в тому числі залежно від
предмета правового регулювання. Немає
також закону України, який би регулював
питання подолання колізії норм
законів, що мають однакову юридичну
силу.

Враховуючи, що вищезазначеним Законом
України «Про Державний бюджет України
на 2011 рік» фактично змінено положення
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», який діяв у часі раніше,
пріоритетними в даному випадку є
положення статей Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік» .

На виконання п. 7 Закону України «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»
Кабінетом Міністрів України прийнято
Постанову від 06.07.2011 № 745 «Про
встановлення деяких розмірів виплат,
що фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка набрала
чинності 23.07.2011. Даною Постановою
встановлено нові розміри підвищень та
доплат до пенсій, що передбачені
зазначеними вище нормами Закону.

Таким чином, починаючи з 23.07.2011 року
виплати, передбачені ст.ст. 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
повинні здійснюватися в порядку та
розмірах, визначених постановою
Кабміну «Про встановлення деяких
розмірів виплат, що фінансуються за
рахунок коштів державного бюджету» №
745 від 06.07.2011 року.

Враховуючи все вище наведене, колегія
суддів приходить до наступних
висновків.

Як вже було зазначено, до суду позивач
звернувся 13.05.2010 року за правилами
Цивільного процесуального кодексу
України. Відповідно до ст.. 71 ЦПК
України (чинної на час виникнення
спірних правовідносин), строк позовної
давності складає три роки.

Враховуючи Рішення Конституційного
Суду України від 09.09.2010 року № 19-рп/2010 та
Закон України «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік», колегія суддів
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню за
період з 09.10.2007 року по 31.12.2007 року, та з
22.05.2008 року по 23.07.2011 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
постанова суду першої інстанції не
відповідає нормам матеріального права,
доводи апеляційної скарги частково
спростовують висновки суду першої
інстанції, викладені у зазначеній
постанові, у зв'язку з чим є підстави
для її часткового скасування з
ухваленням нової постанови про відмову
в задоволенні позовних вимог в цій
частині.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право скасувати її та прийняти нову
постанову суду.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 163, 195, 196, 198, 199,
202, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у м. Славутичі
Київської області - залишити без
задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Ухвалу та Постанову Славутицького
міського суду Київської області від 07
жовтня 2014 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні
вимоги ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України у м. Славутичі
Київської області.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України у м. Славутичі Київської
області здійснити перерахунок та
виплату ОСОБА_2 недоплаченої частини
пенсії по інвалідності відповідно до
статті 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в розмірі восьми
мінімальних пенсій за віком, та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, відповідно до статті 50 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
в розмірі 75% мінімальної пенсії за
віком, як учаснику ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС та інваліду
другої групи захворювання, пов'язаного
із участю у ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС, з розрахунку
мінімальної пенсії, встановленої ч. 1
ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», в період з 09.07.2007 року по
31.12.2007 року, та з 22 травня 2008 року по 23
липня 2011 року.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя

Судді

Головуючий суддя

Шурко О.І.

Судді:

Василенко Я.М.

Кузьменко В. В.