Справа № 2а/0370/136/12
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року

Справа № 41752/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Багрія В.М.,

суддів
Рибачука А.І., Старунського Д.М.,

з участю секретаря судового засідання
Ратушної М.І.,

позивача
ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

представника відповідача
Мельничука М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну
скаргу Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції ДПС України
(тепер Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області) на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від
30.01.2012 року у справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції у Волинській області ДПС
України про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2012 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції ДПС
України (далі Луцька ОДПІ) про визнання
недійсним податкового
повідомлення-рішення.

Позивач просив визнати недійсним
податкове повідомлення-рішення
Луцької ОДПІ № від 6.01.2012 року,
яким визначено грошове зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб у сумі
37 312, 50 грн.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 30.01.2012 року
позов задоволено, визнано протиправним
та скасовано податкове
повідомлення-рішення Луцької ОДПІ від
6.01.2012 року № .

Постанову суду першої інстанції
оскаржила Луцька ОДПІ, яка в
апеляційній скарзі просить її
скасувати та прийняти нову постанову
про відмову позивачу в задоволенні
позову.

В апеляційній скарзі Луцька ОДПІ
зазначає, що відповідно до виданих
свідоцтв про сплату єдиного податку,
вид діяльності позивача - оптова,
оптово-роздрібна торгівля та
посередництво в оптовій та роздрібній
торгівлі. На підставі наданих
письмових пояснень ОСОБА_1 та
результатів зустрічної звірки з
суб'єктами господарювання встановлено,
що позивач фактично здійснював надання
маркетингових послуг в 2008-2010 роках без
внесення відповідних змін у свідоцтво
про сплату єдиного податку, чим порушив
п. 2 Указу Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва».

Апелянт вважає, що суд першої інстанції
задовольнив позов без належної
правової оцінки та перевірки усіх
обставин справи, що призвело до
неправильного її вирішення та
прийняття необґрунтованого рішення.

Вислухавши суддю-доповідача,
представника апелянта, який апеляційну
скаргу підтримав, позивача та його
представника, які просять апеляційну
скаргу відхилити, а постанову суду
першої інстанції залишити без змін,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення з таких підстав.

У справі встановлено, що 5.11.2008 року
ОСОБА_1 був зареєстрований виконавчим
комітетом Луцької міської ради у
Волинській області як суб'єкт
підприємницької діяльності, а з 6.11.2008
року перебуває на податковому обліку в
Луцькій ОДПІ .

У період з 16.12.2011 року по 22.12.2011 року
відповідачем було проведено
документальну виїзну позапланову
перевірку дотримання вимог
податкового законодавства суб'єктом
підприємницької діяльності-фізичною
особою ОСОБА_1 за період з 5.11.2008 року по
18.11.2011 року, за результатами якої
складено акт № 10297/17-2/НОМЕР_2 від 29.12.2011
року.

Згідно акта перевірки від 29.12.2011 року
податковим органом встановлено
порушення позивачем розділу IV Декрету
Кабінету Міністрів України від 26.12.1992
року № 13-92 «Про прибутковий податок з
громадян» (далі Декрет № 13-92), у
результаті чого підлягає
донарахуванню податок з доходів
фізичних осіб на загальну суму 37 312,50
грн., в тому числі за 2008 рік - 6 000 грн., за
2009 рік - 6 750 грн., за 2010 рік - 24 562,50 грн.

На підставі акта перевірки від 29.12.2011
року Луцькою ОДПІ було прийнято
податкове повідомлення-рішення від
6.01.2012 року № , яким позивачу
визначено грошове зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб у
розмірі 37 312,50 грн.

Підставою для визначення грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб у загальній сумі 37 312,50
грн. стали висновки відповідача про
заниження позивачем валового доходу у
2008-2010 роках у зв'язку із отриманням
готівкових коштів за надані
маркетингові послуги, що не відповідає
обраному виду діяльності відповідно до
заяв ОСОБА_1 про право застосування
спрощеної системи оподаткування,
обліку та звітності. Отримані доходи
позивача, як вважає відповідач, повинні
оподатковуватися податком на доходи
фізичних осіб за правилами,
встановленими статтею 13 розділу IV
Декрету № 13-92.

Задовольняючи позовні вимоги позивача,
суд першої інстанції прийшов до
висновку про невідповідність
законодавству оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення
відповідача № від 6.01.2012 року.

З такою позицією суду першої інстанції
погоджується колегія суддів
апеляційного суду.

У період 2008-2010 року, який перевірявся
Луцькою ОДПІ, діяв лише IV розділ
Декрету Кабінету Міністрів України від
26.12.1992 року № 13-92 «Про прибутковий
податок з громадян» в частині
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю, який застосовувався з
урахуванням положень п. 9.12 ст. 9 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» та діяв до набрання
чинності спеціальним законом з питань
оподаткування фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності.

Відповідно до ст. 13 розділу IV Декрету №
13-92, оподаткуванню підлягають доходи
громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету. Оподатковуваним доходом
вважається сукупний чистий доход,
тобто різниця між валовим доходом
(виручки у грошовій та натуральній
формі) i документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з
одержанням доходу. Якщо ці витрати не
можуть бути підтверджені
документально, то вони враховуються
податковими органами при проведенні
остаточних розрахунків за нормами,
визначеними Головною державною
податковою інспекцією України за
погодженням з Міністерством економіки
України та Державним комітетом України
по сприянню малим підприємствам та
підприємництву. В той же час розділ IV
декрету у частині оподаткування
доходів фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю,
застосовується з урахуванням положень
пункту 9.12 статті 9 Закону N 889-IV.

Згідно пп. пп. 9.12.1 та 9.12.2 п. 9.12. ст. 9
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб», оподаткування доходів,
отриманих фізичною особою від продажу
нею товарів (надання послуг, виконання
робіт) у межах її підприємницької
діяльності без створення юридичної
особи, а також фізичною особою, яка
сплачує ринковий збір, здійснюється за
правилами, встановленими спеціальним
законодавством з цих питань, з
урахуванням норм цього пункту. Якщо
фізична особа - суб'єкт підприємницької
діяльності або фізична особа, яка
сплачує ринковий збір, отримує інші
доходи, ніж визначені у пп. 9.12.1 цього
пункту, то такі доходи оподатковуються
за загальними правилами, встановленими
цим Законом для платників податку, що
не є такими суб'єктами підприємницької
діяльності.

Таким спеціальним нормативно-правовим
актом, що регулює дані правовідносини
є Указ Президента України від 3.07.1998
року № 727/98 «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» (далі
Указ № 727/98).

Згідно п. 1 Указу № 727/98, спрощена
система оподаткування, обліку та
звітності запроваджується для
суб'єктів малого підприємництва
фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 тис.
гривень.

Відповідно до п. 4 Указу № 727/98, спрощена
система оподаткування, обліку та
звітності для суб'єктів малого
підприємництва може застосовуватися
поряд з діючою системою оподаткування,
обліку та звітності, передбаченою
законодавством, на вибір суб'єкта
малого підприємництва.

Згідно п. 2 Указу № 727/98, доходи, отримані
від здійснення підприємницької
діяльності, що обкладається єдиним
податком, не включаються до складу
сукупного оподатковуваного доходу за
підсумками звітного року такого
платника та осіб, що перебувають з ним у
трудових відносинах, а сплачена сума
єдиного податку є остаточною і не
включається до перерахунку загальних
податкових зобов'язань як самого
платника податку, так і осіб, які
перебувають з ним у трудових
відносинах, включаючи членів його
сім'ї, які беруть участь у
підприємницькій діяльності.

Суб'єкти малого підприємництва -
фізичні особи мають право самостійно
обрати спосіб оподаткування доходів за
єдиним податком шляхом отримання
свідоцтва про сплату єдиного податку,
за умови обов'язкового додержання
відповідних умов, встановлених пункту 1
цього Указу (щодо кількості найманих
осіб та річного обсягу виручки).

У разі коли фізична особа - суб'єкт
малого підприємництва здійснює кілька
видів підприємницької діяльності, для
яких установлено різні ставки єдиного
податку, нею придбавається одне
свідоцтво і сплачується єдиний
податок, що не перевищує встановленої
максимальної ставки, яка відповідно до
абзацу 2 п. 2 Указу № 727/98 складає не
більше 200,00 грн.

Аналізуючи вищевказані положення
Указу № 727/98, фізичній особі - суб'єкту
малого підприємництва дозволено
здійснювати кілька видів
підприємницької діяльності,
перебуваючи при цьому на спрощеній
системі оподаткування обліку та
звітності за умови дотримання нею
обмежень, встановлених абзацом 2 пункту
1 Указу № 727/98 та сплатою максимальної
ставки єдиного податку, яка на момент
виникнення спірних правовідносин
становила не більше 200,00 грн.

Суд першої інстанції встановив, що
позивач у період з 14.11.2008 року по 31.12.2008
року, з 1.04.2009 року по 31.12.2009 року, з 1.01.2010
року по 31.12.2010 року перебував на
спрощеній системі оподаткування,
обліку та звітності, підтвердженням
чого є копії корінців свідоцтв про
сплату єдиного податку (а.с.37, 39, 42).

Згідно копій письмових заяв позивача
про право застосування спрощеної
системи оподаткування, обліку та
звітності, підприємець, обираючи такий
спосіб оподаткування, вказав вид
діяльності: «оптова, оптово-роздрібна
торгівля та посередництво в оптовій та
роздрібній торгівлі».

При здійсненні підприємницької
діяльності у період, що перевірявся
відповідачем, підприємець отримав такі
доходи: у 2008 році - 40000 грн., у 2009 році - 45000
грн., у 2010 році - 163750 грн.

Джерело доходів встановлено
відповідачем на підставі письмового
пояснення ОСОБА_1 та даних зустрічної
перевірки контрагента позивача ТзОВ
«Фудз Трейд» (а.с. 45), з яких видно, що
позивач вищезазначені доходи отримав
за надання маркетингових послуг.

Законом України від 25.03.2005 року № 2505-ІV
«Про внесення змін до Закону України
«Про Державний бюджет України на 2005
рік» та деяких інших законодавчих
актів України» встановлені обмеження у
застосуванні спрощеної системи щодо
деяких видів підприємницької
діяльності.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих положень
вищевказаного Закону з 1.07.2005 року до
прийняття Закону України «Про спрощену
систему оподаткування» Указ № 727/98 та
розділ IV Декрету № 13-92 застосовується
з урахуванням таких особливостей.
Спрощена система оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва не поширюється на:
суб'єктів підприємницької діяльності,
які провадять діяльність у сфері
грального бізнесу (в тому числі
діяльність, пов'язану із влаштуванням
казино, інших гральних місць (домів),
гральних автоматів з грошовим або
майновим виграшем, проведенням лотерей
(у тому числі державних) та розіграшів з
видачею грошових виграшів у готівковій
або майновій формі), здійснюють обмін
іноземної валюти; суб'єктів
підприємницької діяльності, які є
виробниками підакцизних товарів,
здійснюють господарську діяльність,
пов'язану з експортом, імпортом та
оптовим продажем підакцизних товарів,
оптовим та роздрібним продажем
підакцизних пально-мастильних
матеріалів; суб'єктів підприємницької
діяльності, які здійснюють: видобуток
та виробництво дорогоцінних металів і
дорогоцінного каміння, дорогоцінного
каміння органогенного утворення;
оптову, роздрібну торгівлю
промисловими виробами з дорогоцінних
металів, що підлягають ліцензуванню
відповідно до Закону України «Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності».

Інших обмежень щодо видів
підприємницької діяльності, під час
здійснення яких може застосовуватися
спрощена система оподаткування, чинне
законодавство не містить. При цьому
додаткові обмеження не можуть
встановлюватися підзаконними
нормативними актами, зокрема, Порядком
видачі свідоцтва про сплату єдиного
податку.

Вичерпний перелік умов, дотримання
яких є необхідним для застосування
спрощеної системи оподаткування,
встановлені п. 1 Указу № 727/98. Ці умови не
обмежують суб'єкта малого
підприємництва у виборі здійснюваних
ним видів діяльності лише тими, що
зазначені у свідоцтві про сплату
єдиного податку чи в будь-якому іншому
документі.

Тому, суб'єкт малого підприємництва
має право займатися будь-якими видами
підприємницької діяльності, за
винятком тих, що не можуть
здійснюватися з використанням
спрощеної системи оподаткування в силу
прямої законодавчої заборони.

За таких обставин, режим оподаткування
єдиним податком поширюється на всі
доходи суб'єкта малого підприємництва,
що обрав спрощену систему
оподаткування, незалежно від видів
підприємницької діяльності, від яких
ці доходи одержані.

Ураховуючи наведене, норми Указу № 727/98
поширюються на всі доходи суб'єкта
спрощеної системи оподаткування,
отримані ним як виручка від реалізації
товарів, робіт, послуг у межах усіх
видів здійснюваної ним
підприємницької діяльності.

При цьому ставка, за якою сплачується
єдиний податок таким суб'єктом малого
підприємництва, визначається з
урахуванням абзацу 3 п. 2 Указу № 727/98.
Зазначення у заяві виду діяльності
необхідне лише для визначення ставки
єдиного податку.

Відповідно до п. 6 Указу № 727/98, суб'єкт
малого підприємництва, який сплачує
єдиний податок, не є платником податку
на доходи фізичних осіб (для фізичних
осіб - суб'єктів малого підприємництва).

Як видно з акта перевірки, позивач
щомісяця сплачував максимальну ставку
єдиного податку в розмірі 200 грн. Дана
обставина свідчить, що вид діяльності,
який фактично здійснював підприємець,
не вплинув на розмір ставки єдиного
податку, яка підлягає сплаті до
бюджету, і при здійсненні такої
діяльності позивач не порушив умови,
визначені пунктом 1 Указу № 727/98.

Узагальнюючи вищевказане, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку,
що податкове повідомлення-рішення
Луцької ОДПІ від 6.01.2012 року №
було прийняте з порушенням норм
законодавства, що регулювало спірні
правовідносини, а тому підлягає
скасуванню.

Згідно ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Постанова суду першої інстанції
відповідає матеріалам справи, наявним
в ній доказам, правильно застосованим
нормам матеріального та
процесуального права, тому підстав для
її скасування колегія суддів не
знаходить.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції у
Волинській області ДПС України
залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 30.01.2012 року
у справі №2а/0370/136/12 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
А.І. Рибачук

Д.М. Старунський