Справа № 320/9574/14-а
Суддя: Ковальова Ю. В.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 04.12.2014
Справа № 320/9574/14-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 року
м.Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд
Запорізької області у складі:
головуючого - судді Ковальової Ю.В.,
розглянувши в порядку письмового
провадження у відкритому судовому
засіданні в м.Мелітополі
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в м.
Мелітополі та Мелітопольському районі
Запорізької області про визнання
протиправною бездіяльності та
зобов'язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в
особі представника ОСОБА_3 (надалі -
Позивачі) звернулися до суду з
адміністративним позовом до УПФ
України в м. Мелітополі та
Мелітопольському районі Запорізької
області (надалі - Відповідач, УПФ) про
визнання протиправною бездіяльності
відповідача щодо непоновлення та не
переведення позивачам пенсії з
інвалідності на пенсію за віком та про
зобов'язання відповідача поновити та
перевести пенсію по інвалідності на
пенсію за віком та здійснювати виплату
позивачам пенсій за віком з 09 серпня 2014
року.

В обґрунтування позовних вимог було
зазначено, що позивачі проживали у м.
Мелітополі до грудня 1995 року і
отримували пенсію по інвалідності. В
подальшому виїхали на постійне місце
проживання до Ізраїлю, в зв'язку із чим
виплату пенсії було припинено. 09.08.2014
року представник позивачівза
довіреністю звернувся до відповідача
із заявою про поновлення виплати
пенсії та переведення пенсії на інший
вид - за віком, однак листами № 136/Х-7,
137/Х-7 від 26.08.2014 року відповідач
відмовив у задоволенні заяви на
підставі того, що заява про поновлення
пенсії подається пенсіонером особисто,
також що на цей час немає міжнародного
договору між урядами України та
Ізраїлю. Позивач вважає таку відмову
відповідача неправомірною.

Позивачі у судове засідання не
з»явилися, представник надав заяву з
проханням розглянути справу у його
відсутність, позовні вимоги підтримує
в повному обсязі.

Представник відповідача у судове
засідання не з»явився, надав заяву з
проханням розглянути справу у
відсутність представника, проти позову
заперечує, надав письмові заперечення
проти позову (а.с.24, 45). В запереченнях
вказує, що функції з призначення та
виплати пенсії покладено на органи
Пенсійного фонду України з 2002 року, до
виїзду на постійне місце проживання за
кордон виплата пенсії позивачам
здійснювалась управлінням праці та
соціального захисту населення
Мелітопольської районної державної
адміністрації Запорізької області
(далі-УПСЗН) . З метою отримання
архівних пенсійних справ позивачів
управлінням було зроблено відповідний
запит до УПСЗН, на що отримано
відповідь про неможливість
направлення архівних справ у зв»язку з
їх відсутністю. Враховуючи вимоги п. 2.8
Порядку подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов»язкове державне пенсійне
страхування» , затвердженого
Постановою Пенсійного фонду України №
22-1 від 25.11.2005 року поновлення виплати
пенсії, переведення з одного виду
пенсії на інший здійснюються за
документами, що є в пенсійній справі та
відповідають вимогам законодавства, що
діяло на дату призначення пенсії.
Також зазначив, що на цей час відсутній
правовий механізм виплати пенсії
пенсіонерам, які постійно проживають в
державах, з якими Україна не уклала
міждержавні договори.Крім
того,враховуючи вимоги ст.ст. 44, 35
Закону України "Про
загальнообов'язкове пенсійне
страхування" щодо виплати пенсії по
інвалідності, відсутність пенсійних
справ, пенсія по інвалідності
повинна призначатися знову на
загальних підставах.

Згідно ч. 4 ст. 122 КАС України судовий
розгляд справи здійснюється в порядку
письмового провадження, фіксування
судового засідання технічними
засобами не здійснюється в силу ст.. 41
КАС України.

Суд, вивчивши і дослідивши
матеріали справи, вважає, що
адміністративний позов підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

З матеріалів справи, а саме, з
відповідей УПСЗН від 17.09.2014 року (а.с.21-23)
вбачаться, що архівні пенсійні справи
позивачів відсутні у зв»язку із
закінченням терміну їх зберігання,
який становить 5 років з дати
припинення виплати пенсії, однак
згідно з архівним алфавітом за № 253 , 254
є запис про те, що пенсійні справи
позивачів були списані в архів.

Згідно відміток у паспортах
позивачів,вони прийняті на
консульський облік Посольства України
в Державі Ізраїль 28.08.1996 року (а.с.9-10).

В 2014 році представником позивачів -
ОСОБА_3 на підставі довіреності від
позивачів були подані заяви до
відповідача про поновлення виплати
позивачу пенсії та переведення пенсії
з одного виду на інший, тобто з пенсії
по інвалідності на пенсію за віком
(а.с.5-6).

Листами від 26.08.2014 року № 136/Х-7,137/Х-7
(а.с.3-4) відповідач відмовив у
задоволенні такої заяви, посилаючись
на те, що, по-перше - заява про
поновлення раніше призначеної пенсії
подається пенсіонером особисто до
органу, що призначає пенсію, за місцем
проживання; по-друге - що на цей час
немає міжнародного договору між
урядами України та Ізраїлю.

Відповідно до частини 2 статті 49
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» поновлення виплати
пенсії здійснюється за рішенням
територіального органу Пенсійного
фонду протягом 10 днів після з'ясування
обставин та наявності умов для
відновлення її виплати.

Згідно з абзацом 2 пункту 3 Порядку
подання та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 25
листопада 2005 року №22-1, заява про
припинення виплати пенсії у зв'язку з
виїздом за кордон, поновлення виплати
раніше призначеної пенсії, про виплату
частини пенсії на непрацездатних
членів сім'ї особи, яка перебуває на
повному державному утриманні, про
виплату пенсії за довіреністю, термін
дії якої більше одного року, - через
кожний рік дії такої довіреності тощо,
подається пенсіонером (опікуном,
піклувальником) особисто до органу, що
призначає пенсію, за місцем проживання
(реєстрації).

Відповідач зазначає, що в управлінні
відсутні будь-які документи щодо
виплати пенсії стосовно позивачів.

Проте, до виїзду на постійне місце
проживання за кордон пенсія позивачам
виплачувалась УПСЗН Мелітопольської
районної державної адміністрації
Запорізької області, як вбачається з
вищедослідженої відповіді УПСЗН.

З 2002 року функції з призначення та
виплати пенсії були передані до
територіальних управлінь Пенсійного
фонду України. Оскільки до виїзду за
кордон позивачі були зареєстровані в
УПСЗН Мелітопольської районної
державної адміністрації Запорізької
області вони обґрунтовано у серпні 2014
року звернулися до Управління
Пенсійного фонду України України в м.
Мелітополі та Мелітопольському районі
Запорізької області .

Згідно п. 685 Переліку типових
документів, що створюються в
діяльності органів державної влади та
місцевого самоврядування, інших
установ, організацій і підприємств, із
зазначенням термінів зберігання
документів, затвердженого Наказом
головного архівного управління при
Кабінеті Міністрів України від 20.07.1998
року. № 41, термін зберігання пенсійних
справ -5 років з дати припинення виплати
пенсії.

Проте, відсутність законодавчо
встановленого механізму поновлення
виплати пенсії, припиненої у зв'язку з
виїздом громадянина України на
постійне місце проживання за кордон, не
може бути підставою для позбавлення
таких осіб права на соціальний захист,
проголошеного статтею 46 Конституції
України.

Приписами ч.1 ст.44 Закону України "Про
загальнообов'язкове пенсійне
страхування" передбачено, що заява про
призначення (перерахунок) пенсії та
необхідні документи подаються до
територіального органу Пенсійного
фонду або до уповноваженого ним органу
чи уповноваженій особі в порядку,
визначеномууправлінням Пенсійного
фонду за погодженням із центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
політики у сферах трудових відносин,
соціального захисту населення,
особисто або через представника, який
діє на підставі виданої йому
довіреності, посвідченої нотаріально.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.34
вказаного закону пенсія по
інвалідності призначається на весь
строк встановлення інвалідності.

Частиною 3 ст.35 Закону встановлено, що
якщо виплату пенсії інвалідові було
припинено у зв'язку з відновленням
здоров'я або якщо він не отримував
пенсії внаслідок нез'явлення на
повторний огляд без поважних причин, то
в разі наступного визнання його
інвалідом виплата раніше призначеної
пенсії поновлюється з дня встановлення
інвалідності знову за умови, що після
припинення виплати пенсії минуло не
більше п'яти років.

Якщо минуло більше п'яти років,
пенсія призначається знову на
загальних підставах.

Враховуючи той факт, що виплата
позивачам пенсії по інвалідності в 1995
році була припинена за особистими
заявами позивачів (як вказано ними у
позові) внаслідок їх виїзду на
постійне місце проживання до іншої
держави, і позивачі не оспорюють
правомірність припинення виплати їм
пенсії по інвалідності, а також те, що
станом на момент звернення у 2014 році із
заявами про поновлення виплати пенсії
по інвалідності докази продовження
терміну дії документів, які
підтверджували таку інвалідність
відсутні, колегія суддів вважає, що у
відповідача не було законних підстав
для відновлення виплати позивачам
пенсії по інвалідності.

Відсутність підстав для відновлення
раніше призначеної позивачам пенсії по
інвалідності відповідно виключає
можливість переведення позивачів на
інший вид пенсії, тобто з пенсії по
інвалідності на пенсію за віком,
оскільки визначальною умовою для
такого переведення є перебування особи
в статусі пенсіонера за інвалідністю
на момент вчинення такої дії.

Відповідно до ст.1 Закону України
"Про загальнообов'язкове пенсійне
страхування" пенсіонер - особа, яка
відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію, або члени її
сім'ї, які отримують пенсію в разі
смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом;

Таким чином, оскільки на момент
звернення із заявами до відповідача у
2014 році позивачі не знаходились в
статусі пенсіонерів по інвалідності і
такого виду пенсії не отримували, то
підстави для переведення їх на інший
вид пенсії відсутні, що вказує на
необґрунтованість вимог позивачів
стосовно визнання протиправною
бездіяльності відповідача та
зобов»язання його поновити пенсії по
інвалідності позивачам .

В той же час, незважаючи на
відсутність підстав для поновлення
виплати позивачам пенсії по
інвалідності з подальшим переведенням
їх на пенсію за віком, суд вважає, що
відповідач безпричинно обмежився лише
тільки цими питаннями, не розглянувши
по суті можливість призначення
позивачу пенсії за віком на загальних
підставах.

За своєю суттю звернення позивачів
в 2014 році до УПФ стосується не
відновлення пенсії по інвалідності,
оскільки позивачі не вказують на
наявність у них інвалідності на даний
час, а підтвердження їх права на
отримання пенсії за віком.

Завданням адміністративного
судочинства згідно ч.1 ст.2 КАС є захист
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб
у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.1 ст.8 КАС України суд
при вирішенні справи керується
принципом верховенства права,
відповідно до якого зокрема людина, її
права та свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави.

Статтею 46 Конституції України
встановлено, що громадяни мають право
на соціальний захист, що включає право
на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Це право гарантується
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення; створенням
мережі державних, комунальних,
приватних закладів для догляду за
непрацездатними.

Суд вважає, що відповідач, як
територіальний орган Пенсійного Фонду
України, на який покладені обов'язки по
реалізації державної політики з питань
пенсійного забезпечення, яка включає в
себе надання гарантій захисту прав та
інтересів громадян, які мають право на
пенсію, повинен був максимально повно
розглянути звернення позивачів не
тільки з питань можливості відновлення
виплати раніше призначеної пенсії по
інвалідності, а також і в частині
встановлення права позивачів на
отримання пенсії за віком на загальних
підставах.

Оскільки відповідач не вирішив по
суті питання про можливість
призначення позивачам пенсії за віком
на загальних підставах і не призначив
позивачам такий вид пенсії, на який
позивачі претендують, суд з
урахуванням ч.2 ст.11 КАС України з метою
повного захисту свобод та інтересів
позивачів вважає за необхідне вийти за
межі позовних вимог та зобов'язати
відповідача прийняти рішення за
зверненнями позивачів щодо можливості
призначення позивачам такого виду
пенсії на загальних підставах.

При цьому суд звертає увагу на те,
що право позивачів на призначення їм
пенсії не може пов'язуватися з такою
умовою, як постійне проживання в
Україні.

Така правова позиція висловлена
Конституційним Судом України у Рішенні
від 07.10.2009 року №25-рп/2009.

В цьому Рішенні Конституційний Суд
України зазначив, що закріплюючи на
конституційному рівні право на
соціальний захист кожного громадянина,
без будь-яких винятків, держава
реалізує положення статті 24
Конституції України, відповідно до
яких громадяни мають рівні
конституційні права і не може бути
обмежень за ознаками раси, кольору
шкіри, політичних, релігійних та інших
переконань, статі, етнічного та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками.

Виходячи із правової, соціальної
природи пенсій право громадян на
одержання призначеної йому пенсії не
може пов'язуватись з такою умовою, як
постійне проживання в Україні. Держава
відповідно до конституційних
принципів зобов'язана гарантувати це
право незалежно від того, де проживає
особа.

На підставі вищевикладеного, суд
вважає позовні вимоги позивачів
такими, що підлягають частковому
задоволенню.

Керуючись ст.ст.ст.10-14, 94, 105, 159, 160-162,
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

П О С Т А Н О В
И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Мелітополі та
Мелітопольському районі Запорізької
області про визнання протиправною
бездіяльності та зобов'язання до
вчинення дій, - задовольнити частково.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в м. Мелітополі та
Мелітопольському районі Запорізької
області прийняти рішення за
зверненням представника ОСОБА_1, ОСОБА_2
щодо можливості призначення ОСОБА_1,
ОСОБА_2 пенсії за віком.

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського адміністративного
апеляційного суду через
Мелітопольський міськрайонний суд
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня отримання
копії цієї постанови.

Постанова суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
постанова набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:

Ю.В.Ковальова