Справа № 826/14869/14
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
у 1-й інстанції: Огурцов О.П.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року
Справа: № 826/14869/14

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В.,
Кобаля М.І.,

за участю секретаря Бабенка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в приміщенні суду,
апеляційну скаргу Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 07 листопада 2014 року у справі
за адміністративним позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма
«Астарта-Київ» до Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Фірма
«Астарта-Київ» ( далі - позивач )
звернулося до суду з позовом до
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників (
далі - відповідач ) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
29.07.2014 р. № .

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 07
листопада 2014 року адміністративний
позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
зазначену постанову суду та ухвалити
нову, якою відмовити в задоволенні
позову в повному обсязі, так як, на
думку апелянта, оскаржуване рішення
суду прийнято з порушенням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши повноту встановлення
судом першої інстанції фактичних
обставин справи та правильність
застосування ним норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
товариство з обмеженою
відповідальністю «Фірма
«Астарта-Київ» ( далі - ТОВ «Фірма
«Астарта-Київ» ) є юридичною особою, яка
перебуває на податковому обліку
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників як
платник податку на додану вартість (
далі - ПДВ).

Відповідачем проведено документальну
позапланову виїзну перевірку ТОВ
«Фірма «Астарта-Київ» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2012 р. по 31.12.2013 р. в частині
взаємовідносин з ТОВ «Глобинський
переробний завод», за результатами
якої складено акт від 11.07.2014 р. №
30/28-10-40-20/19371986.

Згідно з висновками вказаного акту
перевірки, позивачем порушені вимоги
податкового законодавства, що призвело
до заниження ним ПДВ на загальну суму
1150290,00 грн.

На підставі акту від 11.07.2014 р. №
30/28-10-40-20/19371986 відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення від
29.07.2014 р. № , яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з ПДВ у загальному розмірі на 1725435,00
грн., з яких 1150290,00 грн. - за основним
платежем та 575145,00 грн. - сума штрафних (
фінансових ) санкцій.

Судова колегія встановила, що
задовольняючи даний адміністративний
позов, суд першої інстанції виходив з
того, що господарські операції, вчинені
між позивачем і його контрагентом,
мають реальний характер, а тому в
даному випадку наявні підстави для
задоволення позову.

Колегія суддів, дослідивши матеріали
справи та здійснивши системний аналіз
чинного законодавства, погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини регулюються
Конституцією України, нормами
Податкового кодексу України ( далі - ПК
України ), Господарського кодексу
України ( далі - ГК України ), Цивільного
кодексу України ( далі - ЦК України ),
Законом України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» ( далі - Закон № 996-XIV ),
Положенням про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, яке
затверджено Наказом Міністерства
фінансів України від 24 травня 1995 року №
88 ( далі - Положення № 88 ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з п. 198.1 та п. 198.2 ст. 198 ПК України,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає, зокрема, у
разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів ( у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України ) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

У п. 198.3 ст. 198 ПК України зазначено, що
Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Згідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 996-XIV,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Аналогічні правові норми містяться у п.
2.4 Положення №88.

Відповідно до ч. 2 ст. 67 ГК України,
підприємства вільні у виборі предмета
договору, визначенні зобов'язань, інших
умов господарських взаємовідносин, що
не суперечать законодавству України.

Ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

У ч. 1 ст. 656 ЦК України закріплено, що
вредметом договору купівлі-продажу
може бути товар, який є у продавця на
момент укладення договору або буде
створений (придбаний, набутий)
продавцем у майбутньому.

Отже, з викладених правових положень
вбачається, що законодавством
регламентовано принцип свободи
договору, який між іншим, включає в себе
можливість суб'єктів господарювання
укладати договори купівлі-продажу
товару, що буде створений у
майбутньому. При цьому, для виникнення
у платника податків права на
обчислення його податкових зобов'язань
з ПДВ та, відповідно, на формування
податкового кредиту на підставі
операцій за такими договорами
достатнім є здійснення попередньої
оплати цього товару шляхом списання
коштів з банківського рахунку такого
платника, за умови що всі
фінансово-господарські дії суб'єкта
господарювання та його контрагента
повинні підтверджені відповідною
первинною документацією, складеною
згідно з вимогами законодавства.

Разом з тим, колегія суддів звертає
увагу на те, що за договором
купівлі-продажу продуктів переробки
сої від 03.01.2013 р. № 7/0113/92, укладеним між
ТОВ «Фірма «Астарта-Київ» і ТОВ
«Глобинський переробний завод»,
позивачем була здійснена попередня
оплата товару шляхом перерахування
коштів на відповідний рахунок
контрагента, що підтверджується
відповідними первинними документами, а
саме - банківськими виписками, які
відповідають вимогам ст. 9 Закону № 996-XIV
та п. 2.4 Положення № 88.

Зазначені обставини не були
спростовані відповідачем ані в доводах
його заперечень на адміністративний
позов, ані в апеляційній скарзі.

Більш того, судова колегія зазначає, що
реальність спірних операцій між ТОВ
«Фірма «Астарта-Київ» і ТОВ
«Глобинський переробний завод» за
вказаним договором купівлі-продажу
також підтверджується відповідними
податковими накладними та фактом їх
відображення у податковій звітності
контрагента позивача.

Доводи апелянта стосовно того, що на
момент укладання між позивачем та його
контрагентом зазначеного договору
купівлі-продажу продуктів переробки
сої в наявності у ТОВ «Глобинський
переробний завод» не було такого
товару і товариство не мало виробничих
потужностей для його виготовлення,
колегія суддів вважає не
обґрунтованими й безпідставними, з
огляду на наступне.

По-перше, жодною нормою законодавства
не обмежено право суб'єктів
господарювання на укладання договорів
купівлі-продажу товару, який буде
створений у майбутньому, а по-друге, в
матеріалах справи наявні докази того,
що після укладання цього договору та
оплати позивачем вартості товару його
контрагентом був збудований та
введений в експлуатацію спеціальний
об'єкт для виробництва, у тому числі,
продуктів переробки сої ( Т. 1 а.с.79-92) і, у
відповідності з умовами договору та
додаткових угод до нього, здійснені
поставки товару ( Т. 1 а.с. 115-136 ).

Окрім цього, у матеріалах справи також
міститься первинна документація,
підтверджуюча використання спірного
товару саме в господарській діяльності
позивача та, зокрема, його подальший
рух шляхом реалізації третім особам (
ТОВ «Миронівський завод по
виготовленню круп», ТОВ «Вінницька
птахофабрика» і ТОВ
«Катеринопільський елеватор» ), за
результатами чого позивачем була
досягнута комерційна мета - отриманий
прибуток.

Жодних інших належних і допустимих, у
розумінні ст. 70 КАС України, доказів,
які б спростовували викладену
аргументацію та правильність
висновків суду першої інстанції,
апелянтом суду надано не було ані під
час розгляду справи в суді першої
інстанції, ані в ході апеляційного
провадження.

Тож, відповідач, який є суб'єктом
владних повноважень, діючи всупереч
положенням ч. 2 ст. 71 КАС України, не
довів правомірність оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення та не
переконав судову колегію у своїй
правоті.

З огляду на це, суд апеляційної
інстанції вважає, що позивач, при
визначенні своїх податкових
зобов'язань з ПДВ на підставі
фінансово-господарських операцій із
вказаним контрагентом діяв у
відповідності з приписами податкового
законодавства, зокрема, ст. 198 ПК
України, що свідчить про наявність
достатніх та необхідних правових
підстав для визнання протиправним та
скасування оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення, а тому судова
колегія погоджується з висновками суду
першої інстанції щодо необхідності
задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Враховуючи вищевикладене,
колегія суддів вважає за необхідне
апеляційну скаргу Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 07
листопада 2014 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 07
листопада 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня складання її в повному
обсязі шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст рішення
виготовлений 11 грудня 2014 року.

Головуючий суддя
Епель О.В.

Судді:
Карпушова О.В.