Справа № 802/3413/13-а
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/3413/13-а

Головуючий у 1-й інстанції: Богонос М.Б.

Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.

04 грудня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Залімського І. Г.

за участю секретаря судового
засідання: Бондаренко С.А.

за участю представників сторін:

представника позивача: Мироновської
А.О.

представника відповідача: Терепи С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Крижопільської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Державної фіскальної
служби у Вінницькій області на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 20 жовтня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Приватне підприємство "Картес"
до Крижопільської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Державної фіскальної
служби у Вінницькій області про
скасування податкових повідомлень-
рішень ,

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернулось
приватне підприємство "Картес" з
адміністративним позовом до
Крижопільської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області. У позовній заяві підприємство
просило визнати протиправними та
скасувати податкові повідомлення -
рішення від 18.04.2013 року № про
визначення грошового зобов'язання з
податку на додану вартість в сумі 102783
грн., № про зменшення суми
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток у
розмірі 134371 грн та податкове
повідомлення-рішення від 25.07.2013 року
форми "П" № , яким зменшено суму
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток у
розмірі 141794 грн. за порушення пп. 139.1.9 п.
139.1 ст. 139, п. 146.13, п. 146.14 ст. 146 Податкового
кодексу України.

Відповідно до постанови Вінницького
окружного адміністративного суду від 20
жовтня 2014 року адміністративний позов
задоволено, а саме: визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення - рішення Крижопільської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області №
від 25.07.2013 року.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду першої інстанції, відповідачем
подано апеляційну скаргу з підстав
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, у
зв'язку з чим, апелянт просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою в задоволенні адміністративного
позову відмовити .

В судовому засіданні представник
апелянта повністю підтримав доводи
викладені в апеляційній скарзі та
просив її задовольнити .

Представник позивача проти
апеляційної скарги заперечив та просив
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу необхідно залишити
без задоволення, а постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 20 жовтня 2014
року - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено з матеріалів справи та
підтвердилось при апеляційному
розгляді, звертаючись до суду першої
інстанції та на аргументацію позовних
вимог, позивач вказав на
протиправність висновку податкового
органу щодо виявлених порушень
дотримання позивачем вимог
податкового законодавства з податку на
додану вартість та податку на прибуток
підприємств при здійсненні
фінансово-господарських
взаємовідносин з товариством з
обмеженою відповідальністю "Радокар"
за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року, що
стало підставою для прийняття
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень. Крім того,
контролюючий орган зазначив про
завищення позивачем від'ємного
значення податку на прибуток
підприємств.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 12.09.2013 р.
залишеною без змін ухвалою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 15.11.2013 р., позов задоволено частково:
визнано протиправним та скасовано
податкові повідомлення-рішення від
18.04.2013 року № про визначення
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 102783 грн., №
про зменшення суми від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток у розмірі 134371 грн. Рішення
судів першої та апеляційної інстанції
мотивовані тим, що господарські
операції позивача із контрагентом -
ТОВ "Радокар", які виникли на підставі
договору про перевезення вантажів та
надання транспортно-експедиторських
послуг, а також договору найму (оренди)
транспортних засобів з екіпажем носять
реальний характер. Водночас, суди
першої та апеляційної інстанції у
задоволенні позову щодо скасування
податкового повідомлення-рішення від
25.07.2013 року форми "П" № , яким
зменшено суму від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток у розмірі 141794 грн відмовили.

Вищий адміністративний суд України,
розглянувши справу за касаційною
скаргою Крижопільської ОДПІ на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 12.09.2013 р. та
ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 15.11.2013 р.
касаційну скаргу залишив без
задоволення, постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від
12.09.2013 р. та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 15.11.2013 р. в частині відмови у
задоволенні позовних вимог про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
25.07.2013 року форми "П" № скасував, а
справу направив на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Підставою для прийняття ухвали
касаційним судом став висновок про
помилковість рішення судів попередніх
інстанцій в частині застосування до
правовідносин пов'язаних із
формуванням від'ємного значення
об'єкта оподаткування податковм на
прибуток норм статті 189 ПК України. Крім
того, Вищий адміністративний суд
України вказав, що судами першої та
апеляційної інстанції не перевірені
належним чином доводи позивача щодо
продажу транспортних засобів за
договірними цінами та не з'ясовані
обставини на які посилається позивач в
обґрунтування своїх вимог в частині
скасування податкового
повідомлення-рішення від 25.07.2013 року
форми "П" № .

Як встановлено із матеріалів справи та
вищевикладених рішень, предметом
нового розгляду у справі є вимога
позивача про скасування податкового
повідомлення - рішення від 25.07.2013 року
форми "П" № , яким зменшено суму
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток у
розмірі 141794 грн. за порушення пп. 139.1.9 п.
139.1 ст. 139, п. 146.13, п. 146.14 ст. 146 Податкового
кодексу України.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції виходив з
безпідставності та необґрунтованості
висновків податкового органу щодо
включення до складу доходів суми
перевищення звичайної ціни над
балансовою вартістю основних засобів,
оскільки на думку суду першої
інстанції згідно податкового
законодавства частину вартості
відновлюваних робіт в сумі 66438,53 грн
ушкодженого автопоїзду правомірно
було списано з балансу підприємства.

Судова колегія апеляційної інстанції
повністю погоджується з даним
висновком суду першої інстанції та
надаючи правову оцінку публічно -
правовому спору, зазначає наступне.

Так, як встановлено з акту перевірки,
відповідно до оборотно-сальдової
відомості по рахунку 10 "Основні засоби"
за 2012 рік ПП "Картес" у жовтні 2012 року
реалізовано транспортні засоби на
загальну суму 971000,00 грн, в т.ч. ПДВ 161 833
грн. (сума без ПДВ 809 167 грн.), що
відображено в рядку 02 Декларації "Дохід
від операційної діяльності (дохід від
реалізації товарів (робіт, послуг)" в
загальній сумі 809 167 грн. Дані
транспортні засоби згідно договору
купівлі-продажу № ПрА/1 від 15.10.2012 року
та № ПрА/2 від 15.10.2012 року було
реалізовано ТОВ "Радокар".

Крім того, в жовтні 2012 року за рішенням
керівника Заінчковського С.В. (акт від
31.10.2012 рок №31/2-тр) - було списано
"Востановительные работы автопоезда 175"
залишковою вартістю 66 439 грн, що на
думку представник відповідача є
порушення пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 146.13, п.
146.14 ст. 146 ПК України, зазначив, що саме
завищення суми від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток у розмірі 141794 грн. , а відтак,
представник відповідача вважав за
необхідне платнику включити до доходів
різницю перевищення доходу від продажу
над залишковою вартістю основних
засобів на суму 34892 грн.

Натомість, згідно із п.п.134.1.1 ст. 134 ПК
України, об'єктом оподаткування є
прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу,
на собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно зі статтями
138-143 цього Кодексу, з урахуванням
правил, встановлених статтею 152 цього
Кодексу.

Відповідно до п.135.1 ст.135 Податкового
кодексу доходи, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
включаються до доходів звітного
періоду за датою, визначеною
відповідно до статті 137, на підставі
документів, зазначених у пункті 135.2
цієї статті, та складаються з: доходу
від операційної діяльності, який
визначається відповідно до пункту 135.4
цієї статті; інших доходів, які
визначаються відповідно до пункту 135.5
цієї статті, за винятком доходів,
визначених у пункті 135.3 цієї статті та у
статті 136 цього Кодексу.

Згідно пп.135.5.11 п.135.5 ст.135 Податкового
кодексу інші доходи включають доходи,
визначені відповідно до статей 146, 147, 153
і 155 - 161 цього Кодексу;

Як передбачено п.146.13 ст. 146 Податкового
кодексу України, сума перевищення
доходів від продажу або іншого
відчуження над балансовою вартістю
окремих об'єктів основних засобів та
нематеріальних активів включається до
доходів платника податку, а сума
перевищення балансової вартості над
доходами від такого продажу або іншого
відчуження включається до витрат
платника податку.

Сума перевищення доходів від продажу
або іншого відчуження безоплатно
отриманих основних засобів або
нематеріальних активів над вартістю
таких основних засобів або
нематеріальних активів, що була
включена до складу доходів у зв'язку з
отриманням, включається до доходів
платника податку, а сума перевищення
вартості, що була включена до складу
доходів у зв'язку з безоплатним
отриманням над доходами від такого
продажу або іншого відчуження
включається до витрат платника
податку.

Пунктом 146.14 статті 146 Податкового
кодексу України визначено, що дохід від
продажу або іншого відчуження об'єкта
основних засобів та нематеріальних
активів для цілей застосування цієї
статті визначається згідно з договором
про продаж або інше відчуження об'єкта
основних засобів та нематеріальних
активів, але не нижче звичайної ціни
такого об'єкта (активу).

Отже, як вірно зазначив суд першої
інстанції, при включенні до складу
доходів суми перевищення договірної
вартості над балансовою вартістю
основних засобів у сумі 34892,00 грн до
витрат повинна була бути віднесена
сума перевищення первісної вартості
над доходами від продажу, яка складає
141795 грн. , крім того, податковий орган
не включив до витрат платника податку
суму перевищення вартості над доходами
від продажу об'єктів основних засобів.

Разом з тим, відповідно до пп. 39.1.3 п. 39
ст. 39 ПК України (чинна з 01.01.2013 року),
ціна в контрольованій операції для
цілей оподаткування визнається
звичайною, якщо центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику, не доведено
зворотне або платником податків
використано ціну, зазначену в договорі
про взаємне узгодження цін під час
здійснення контрольованих операцій,
порядок укладення якого визначено
пунктом 39.6 цієї статті, та ціну,
зазначену в такому договорі, не може
бути оскаржено в установленому цим
Кодексом порядку.

У свою чергу, звичайна ціна, за
визначенням підпункту 14.1.71 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), це ціна товарів
(робіт, послуг), визначена сторонами
договору, якщо інше не встановлено цим
Кодексом. Якщо не доведено зворотне,
вважається, що така звичайна ціна
відповідає рівню ринкових цін.

Як передбачає пункт 8 підрозділу 10
розділу ХX "Перехідні положення"
Податкового кодексу України, у
випадках, визначених цим Кодексом, до
вступу в дію статті 39 цього Кодексу
застосовується пункт 1.20 статті 1 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств".

Натомість, як досліджено з матеріалів
справи, податковим органом обчислення
об'єкта оподаткування здійснювалось із
урахуванням поняття "звичайна ціна".

Як зазначено у Листі ДПС України від
11.01.12 №565/6/12-0016 "Про розгляд листа щодо
питання податкового обліку податком на
прибуток операцій з передачі
(безоплатно та на платній основі)
основних засобів:

"Згідно з п.146.14 ст. 146 Кодексу дохід від
продажу або іншого відчуження об'єкта
основних засобів визначається згідно з
договором про продаж або інше
відчуження об'єкта основних засобів,
але не нижче звичайної ціни такого
об'єкта. Слід враховувати, що звичайні
ціни у цьому випадку визначаються
згідно з положеннями п.1.20 ст. 1 Закону
України від 28.12.94 р. № 334/94-ВР "Про
оподаткування прибутку підприємств",
який діятиме до 01.01.2013 року."

Відповідно до підпунктів 1.20.1, 1.20.2
пункту 1.20 статті 1 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств" (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) якщо цим
пунктом не встановлено інше, звичайною
вважається ціна товарів (робіт, послуг),
визначена сторонами договору. Якщо не
доведене зворотне, вважається, що така
звичайна ціна відповідає рівню
справедливих ринкових цін.

Підпункт 1.20.8 пункту 1.20 статті 1 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" встановлює, що обов'язок
доведення того, що ціна договору не
відповідає рівню звичайної ціни у
випадках, визначених цим Законом,
покладається на податковий орган у
порядку, встановленому законом. При
проведенні перевірки платника податку
податковий орган має право надати
запит, а платник податку зобов'язаний
обґрунтувати рівень договірних цін або
послатися на норми абзацу першого
підпункту 1.20.1 цього пункту.

Таким чином, звичайною ціною товарів
(робі, послуг) є ціна, визначена
сторонами у договорі, якщо податковий
орган не доведе зворотного; поряд із
цим визначальним при визначенні
звичайної ціни товару (робіт, послуг) є
використання інформації про укладені
на момент продажу такого товару
(роботи, послуги) договори з
ідентичними (однорідними) товарами
(роботами, послугами) у співставних
умовах.

Отже, законодавство, яке діяло на
момент продажу, встановлювало єдиний
порядок визначення ціни - договірний,
бажання однієї сторони купити, а іншої
продати за певною ціною, а відтак,
позивачем правомірно відповідно до
чинного законодавства були
відображені суми від'ємного значення
об'єкта оподаткування виходячи із
договірних цін продажу окремих обєктів
основних засобів.

Так, згідно п. 146.16 статті 146 ПК України, в
разі якщо з незалежних від платника
податку обставин основні засоби (їх
частина) зруйновані, платник податку у
звітному періоді, в якому виникають
такі обставини, може збільшувати
витрати на суму вартості, яка
амортизується, за вирахуванням сум
накопиченої амортизації окремого
об'єкта основних засобів.

Абзацом 3 п. 144.1 ст. 144 ПК України
амортизації підлягають витрати на
проведення ремонту, реконструкції,
модернізації та інших видів поліпшення
основних засобів, що перевищують 10
відсотків сукупної балансової
вартості всіх груп основних засобів, що
підлягають амортизації, на початок
звітного року, натомість, в листопаді
2010 р. по незалежним від ПП "Картес"
обставинам автопоїзд VOLVO потрапив в
дорожньо-транспортну пригоду, в
результаті якої отримав значні
ушкодження. Для відновлення технічного
стану транспортного засобу
підприємство було змушене проводити
ремонтні роботи і заміну запчастин та
агрегатів.

Вартість відновлювальних робіт в сумі
90598,05 грн. була віднесена в
бухгалтерському обліку до складу
основних засобів в вигляді окремого
об'єкту під назвою "Востановительные
работы автопоезда 175" по рахунку 105. Крім
цього, транспортні засоби
використовувались та амортизувались
відповідно до встановленого законом
порядку. За підсумками місяця, в якому
був продаж транспортних засобів,
залишкова балансова вартість
відновлювальних робіт в сумі 66 438,53 грн.
була списана згідно наказу керівника
підприємства.

Як вірно зазначив, суд першої
інстанції, вартість відновлювальних
робіт в сумі 90598,05 грн. була віднесена
позивачем в бухгалтерському обліку до
складу основних засобів в вигляді
окремого об'єкту під назвою
"Востановительные работы автопоезда 175"
по рахунку 105. В свою чергу, транспортні
засоби використовувались та
амортизувались відповідно до
встановленого законом порядку. За
підсумками місяця, в якому був продаж
транспортних засобів, залишкова
балансова вартість відновлювальних
робіт в сумі 66 438,53 грн. була списана
згідно наказу керівника підприємства.

Враховуючи вищезазначене, вартість
відновлювальних робіт не може
збільшувати балансову вартість такого
основного засобу і, як наслідок, не може
включатись в податок на прибуток з
продажу транспортних засобів, оскільки
не може збільшуватись вартість
предмета, що зазнав пошкоджень, а отже,
згідно податкового законодавства
частину вартості відновлюваних робіт в
сумі 66438,53 грн ушкодженого автопоїзду
правомірно було списано з балансу
підприємства.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції в повному обсязі встановив
обставини справи, що мають значення для
її вирішення, відповідно визначив
правове регулювання спірних
правовідносин, постановив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статті 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія
суддів дійшла висновку про те, що суд І
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
процесуального права, а відтак
постанову суду першої інстанції слід
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Крижопільської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Державної фіскальної служби у
Вінницькій області залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 20
жовтня 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
протягом п'яти днів з дня закінчення
розгляду справи .

Головуючий
Полотнянко Ю.П.

Судді
Драчук Т. О.

Залімський І. Г.