Справа № 820/15713/14
Суддя: Бездітко Д.В.
Дата ухвалення: 2014-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

01 грудня 2014 р.
№ 820/15713/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді - Бездітка Д.В.,

суддів - Сагайдка В.В., Шляхової О.М.,

при секретарі судового засідання -
Ділбарян А.О.,

за участю: представника позивача -
ОСОБА_1,

представника третьої особи -
Часовського І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського
окружного адміністративного суду
адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Мощонської Ірини Володимирівни,

Державної реєстраційної служби
України,

третя особа Реєстраційна служба
Харківського районного управління
юстиції Харківської області

про визнання протиправним та
скасування рішення, зобов'язання
вчинити певні дії ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
відповідача, Державного реєстратора
прав на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Мощонської Ірини Володимирівни,
Державної реєстраційної служби
України, третя особа Реєстраційна
служба Харківського районного
управління юстиції Харківської
області, в якому, з урахуванням
уточнених позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати
рішення Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Мощонської Ірини Володимирівни про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень № 11363930 від 04 березня 2014
року;

- зобов'язати Державну реєстраційну
службу України повторно розглянути
заяву щодо державної реєстрації права
власності на нерухоме майно, подану до
Реєстраційної служби Харківського
районного управління юстиції
Харківської області 21 лютого 2014 року
10:14:13, за реєстраційним номером 5535376.

Ухвалою Харківського окружного
адміністративного суду від 03.11.2014 р.
залучено до участі у справі
Реєстраційну службу Харківського
районного управління юстиції
Харківської області, як третю особу яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідачів.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що Державний реєстратор прав
на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Мощонська Ірина Володимирівна 04
березня 2014 року відмовила в здійснені
державної реєстрації права власності
нерухомого майна, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, зазначивши в рішенні,
що подані позивачем документи не
відповідають встановленим вимогам та
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують, що
стало підставою для відмови у
проведенні державної реєстрації прав
та їх обтяжень. Позивач вважає, що в
оскаржуваному рішенні реєстратором не
наведено обґрунтованих фактів, які
свідчать про наявність підстав
вважати, що подані позивачем до
реєстрації документи, в тому числі
судове рішення про визнання права
власності на нерухоме майно, не
відповідають встановленим вимогам, а
також не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують, у зв'язку
з чим вказане рішення підлягає
скасуванню.

В судовому засіданні представник
позивача заявлені позовні вимоги
підтримав у повному обсязі та просив їх
задовольнити, виходячи із доводів
позовної заяви.

Представники відповідачів в судове
засідання не прибули, про дату, час та
місце судового розгляду справи були
повідомлені своєчасно та належним
чином, що підтверджується матеріалами
справи. Згідно наданих до суду
письмових заперечень пояснили, що
оскаржуване в даній справі рішення
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Мощонської Ірини Володимирівни про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень № 11363930 від 04 березня 2014
року є цілком законним та
обґрунтованим, винесеним відповідно до
чинного законодавства, а позовні
вимоги позивача є безпідставними та
необґрунтованими, у зв'язку з чим не
підлягають задоволенню.

Представник третьої особи,
Реєстраційна служба Харківського
районного управління юстиції
Харківської області, в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав та
просив в їх задоволенні відмовити
через безпідставність.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши
доводи позову, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
зібрані по справі докази в їх
сукупності, проаналізувавши зміст норм
матеріального і процесуального права,
які врегульовують спірні
правовідносини, суд вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що Рішенням
Люботинського міського суду
Харківської області від 30 січня 2014 року
по справі № 630/13/14-ц, що набрало законної
сили 14.02.2014 року, визнано за ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на
житловий будинок - літ. «А-1» з
прибудовою літ. «А1-1», з прибудовою літ.
«А2-1», з тамбуром літ. «а» загальною
площею 102,1 м2, із них житловою площею 77,4
м2, сараєм літ. «Б», гаражем літ. «В»,
льохом літ. «Г», колонкою літ. «К»,
зливною ямою літ. «Я», які розташовані
за адресою: Харківська область, АДРЕСА_1
як за забудовником.

Також, судом встановлено, що 21.02.2014 року
уповноважений представник ОСОБА_3
звернувся до Реєстраційної служби
Харківського районного управління
юстиції Харківської області із заявою
№5535376 про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень (щодо права власності) на
житловий будинок - літ. «А-1» з
прибудовою літ. «А1-1», з прибудовою літ.
«А2-1», з тамбуром літ. «а» загальною
площею 102,1 м2, із них житловою площею 77,4
м2, сараєм літ. «Б», гаражем літ. «В»,
льохом літ. «Г», колонкою літ. «К»,
зливною ямою літ. «Я», які розташовані
за адресою: Харківська область,
АДРЕСА_1.

Рішенням Державного реєстратора
Державної реєстраційної служби
України №11363930 від 04.03.2014 року
відмовлено у державній реєстрації
права власності на зазначені вище
житловий будинок літ. «А-1» з прибудовою
літ. «А1-1», з прибудовою літ. «А2-1», з
тамбуром літ. «а» загальною площею 102,1
м2, із них житловою площею 77,4 м2, сараєм
літ. «Б», гаражем літ. «В», льохом літ.
«Г», колонкою літ. «К», зливною ямою літ.
«Я», які розташовані за адресою:
Харківська область, АДРЕСА_1.

В оскаржуваному рішенні містяться
посилання на те, що документи подані
для проведення державної реєстрації
прав не відповідають вимогам та не
дають змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

Крім того в оскаржуваному рішенні
державний реєстратор посилається на
пункт 49 Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17 жовтня 2013 року
№868, тобто у разі проведення державної
реєстрації права власності з видачею
свідоцтва, вказує перелік документів,
які повинні бути подані в даному
випадку. А також, аналізує норми ст. 376
ЦК України, в якій зазначені підстави
визнання права власності за рішенням
суду.

Жодних інших підстав для відмови
державним реєстратором в
оскаржуваному рішенні не зазначено.

Суд зазначає, що вказані
правовідносини врегульовані Законом
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» та Порядком державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 р.
№ 868.

Згідно статті 2 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно (далі - державна реєстрація прав) -
офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень"
державній реєстрації підлягають
виключно заявлені права та їх
обтяження за умови їх відповідності
законодавству і поданим документам.

Перелік документів для здійснення
державної реєстрації прав
визначається частиною 1 ст.19 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" від 01.07.2004 року № 1952-IV,
державна реєстрація прав проводиться
на підставі: 1) договорів, укладених у
порядку, встановленому законом; 2)
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону; 3) свідоцтв про
право власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; 4) державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; 5)
рішень судів, що набрали законної сили;
6) інших документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Пунктом 37 Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17.10.2013 р. № 868,
визначений перелік документів, що
підтверджують виникнення, перехід та
припинення речових прав на нерухоме
майно, серед яких, зокрема, є рішення
суду, що набрало законної сили, щодо
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно.

Як встановлено судом з картки прийому
заяви №11090892 від 21.02.2014 р., на адресу
відповідача, суб'єкта владних
повноважень, разом із заявою подана
копія Рішенням Люботинського міського
суду Харківської області від 30 січня 2014
року по справі № 630/13/14-ц, що набрало
законної сили 14.02.2014 року.

Таким чином, з вказаного рішення суду,
поданого для проведення державної
реєстрації права власності на житловий
будинок, реєстратор мав змогу
встановити та підтвердити факт
виникнення, переходу або припинення
прав позивача на житловий будинок - літ.
«А-1» з прибудовою літ. «А1-1», з
прибудовою літ. «А2-1», з тамбуром літ.
«а» загальною площею 102,1 м2, із них
житловою площею 77,4 м2, сараєм літ. «Б»,
гаражем літ. «В», льохом літ. «Г»,
колонкою літ. «К», зливною ямою літ. «Я»,
які розташовані за адресою: Харківська
область, АДРЕСА_1, як за забудовником.

Пунктом 28 Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень
передбачено, що державний реєстратор
приймає рішення про відмову в
державній реєстрації прав виключно за
наявності підстав для відмови в
державній реєстрації прав, що
визначені Законом України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Стаття 24 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» визначає
вичерпний перелік підстав для відмови
у державній реєстрації прав та їх
обтяжень, а саме: заявлене право,
обтяження не підлягає державній
реєстрації відповідно до цього Закону;
об'єкт нерухомого майна розміщений на
території іншого органу державної
реєстрації прав; із заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень
звернулася неналежна особа; подані
документи не відповідають вимогам,
встановленим цим Законом, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують; заяву про державну
реєстрацію прав, пов'язаних з
відчуженням нерухомого майна, подано
після державної реєстрації обтяжень,
встановлених щодо цього майна, крім
випадків, встановлених частиною
дев'ятою статті 15 цього Закону; заяву
про державну реєстрацію обтяжень
речових прав на нерухоме майно щодо
попереднього правонабувача подано
після державної реєстрації права
власності на таке майно за новим
правонабувачем; заяву про державну
реєстрацію речових прав, похідних від
права власності, подано за відсутності
державної реєстрації права власності,
крім випадків, установлених частиною
дев'ятою статті 15 цього Закону; під час
подання заяви про державну реєстрацію
права власності на підприємство як
єдиний майновий комплекс, житловий
будинок, будівлю, споруду (їх окремі
частини), що виникло на підставі
документа, за яким правонабувач
набуває також право власності на
земельну ділянку, не подано заяву про
державну реєстрацію права власності на
земельну ділянку; після завершення
п'ятиденного строку з дня отримання
заявником письмового повідомлення про
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав не усунено обставин, що
були підставою для прийняття такого
рішення; заяву про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень під час вчинення
нотаріальної дії з нерухомим майном,
об'єктом незавершеного будівництва
подано не до нотаріуса, який вчинив
таку дію; заяву про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень в електронній формі
подано особою, яка не є державним
кадастровим реєстратором або
державним виконавцем; заявником подано
ті самі документи, на підставі яких
заявлене право та обтяження такого
права вже зареєстровано у Державному
реєстрі прав.

За наявності підстав для відмови в
державній реєстрації державний
реєстратор приймає рішення про відмову
в державній реєстрації прав та їх
обтяжень.

Відмова в державній реєстрації прав та
їх обтяжень з підстав, зазначених у
пунктах 4, 5 2 - 5 6 частини першої цієї
статті, не позбавляє заявника права
повторно звернутися із заявою за умови
усунення перешкод для державної
реєстрації прав та їх обтяжень.

Відмова в державній реєстрації прав та
їх обтяжень з підстав, зазначених у
пункті 2 частини першої цієї статті, не
може здійснюватися у разі, якщо об'єкт
нерухомого майна розміщений у межах
території, на якій діють два і більше
органів державної реєстрації прав,
одним з таких органів на вибір
заявника, а також у разі проведення
державної реєстрації обтяжень речових
прав на нерухоме майно.

Відмова в державній реєстрації прав та
їх обтяжень з підстав, зазначених у
пункті 4 частини першої цієї статті, не
може здійснюватися у разі наявності
помилки в Державному земельному
кадастрі, яка виникла після
перенесення інформації про земельні
ділянки з Державного реєстру земель до
Державного земельного кадастру
(розташування в межах земельної
ділянки частини іншої земельної
ділянки; невідповідність меж земельної
ділянки, вказаних у Державному реєстрі
земель, її дійсним межам;
невідповідність площі земельної
ділянки, вказаної у Державному реєстрі
земель, її дійсній площі у результаті
зміни методів підрахунку (округлення);
присвоєння декільком земельним
ділянкам однакових кадастрових
номерів).

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» відмова в державній
реєстрації прав та їх обтяжень з
підстав, не передбачених цим Законом,
заборонена.

Таким чином, державний реєстратор,
зазначивши в рішенні про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, як підставу для відмови у
державній реєстрації права власності
те, що подані документи не відповідають
вимогам, встановленим Законом, або не
дають змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують, взагалі не визначив які
документи не відповідають вимогам,
встановленим Законом та не зазначив з
яких підстав реєстратор не має змоги
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що Державний реєстратор прав
на нерухоме майно мав змогу встановити
та підтвердити факт виникнення,
переходу або припинення прав позивача
на житловий будинок - літ. «А-1» з
прибудовою літ. «А1-1», з прибудовою літ.
«А2-1», з тамбуром літ. «а» загальною
площею 102,1 м2, із них житловою площею 77,4
м2, сараєм літ. «Б», гаражем літ. «В»,
льохом літ. «Г», колонкою літ. «К»,
зливною ямою літ. «Я», які розташовані
за адресою: Харківська область,
АДРЕСА_1, як за забудовником, з поданого
рішення Люботинського міського суду
Харківської області від 30 січня 2014 року
по справі № 630/13/14-ц, за яким визнано за
ОСОБА_3 право власності на вищевказані
будівлі.

Статтею 86 КАС України передбачено, що
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні (ч.1 ст.86); ніякі докази не
мають для суду наперед встановленої
сили (ч.2 ст.86); суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності (ч.3 ст.86).

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта
владних повноважень має бути законними
та обґрунтованими, прийнятими чи
вчиненими в межах наданих повноважень,
мати під собою конкретні об'єктивні
факти, на підставі яких його ухвалено
або вчинено, а суд, відповідно до п. 3 ст.
2 КАС України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, перевіряє чи
прийнято такі рішення на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, з використанням повноважень з
метою, з якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення, безсторонньо
(неупереджено), добросовісно,
розсудливо, з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації,
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення,
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення, своєчасно,
тобто протягом розумного строку. Також
рішення суб'єкта владних повноважень
на може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на це, суд дійшов до висновку,
що рішення Державного реєстратора прав
на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Мощонської Ірини Володимирівни про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень № 11363930 від 04 березня 2014
року підлягає скасуванню, а позовні
вимоги в цій частині підлягають
задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача про
визнання протиправним рішення
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Мощонської Ірини Володимирівни про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень № 11363930 від 04 березня 2014
року, суд зазначає наступне.

Вимоги про визнання протиправним та
скасування рішення суб'єкта владних
повноважень є однорідними позовними
вимогами та передбачають один і той
самий спосіб захисту прав позивача. Суд
звертає увагу на те, що поняття
скасування рішення передбачає, тим
самим, визнання його протиправним. Отже
щодо позовних вимог про визнання
протиправним рішення Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України Мощонської Ірини
Володимирівни про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень № 11363930
від 04 березня 2014 року слід відмовити,
оскільки дана позовна вимога є
похідною.

Крім того, суд зазначає, що відповідно
до положень ст. 105 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги про скасування або визнання
нечинним рішення відповідача - суб'єкта
владних повноважень повністю чи
окремих його положень.

Щодо позовних вимог про зобов'язання
Державної реєстраційної служби
України повторно розглянути заяву щодо
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно, подану до
Реєстраційної служби Харківського
районного управління юстиції
Харківської області 21 лютого 2014 року
10:14:13, за реєстраційним номером 5535376, суд
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
державний реєстратор:

встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та вже
зареєстрованими правами на нерухоме
майно та їх обтяженнями, зокрема:
відповідність обов'язкового
дотримання письмової форми правочину
та його нотаріального посвідчення (у
випадках, встановлених законом);
відповідність повноважень особи, яка
подає документи на державну реєстрацію
прав та їх обтяжень; відповідність
відомостей про нерухоме майно, наявних
у Державному реєстрі прав та поданих
документах; наявність обтяжень прав на
нерухоме майно, зареєстрованих
відповідно до вимог цього Закону;
наявність факту виконання умов
правочину, з якими закон та/або договір
(угода) пов'язує можливість проведення
державної реєстрації виникнення,
переходу, припинення прав на нерухоме
майно або обтяження таких прав;

приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, про
відмову в державній реєстрації, про її
зупинення, внесення змін до Державного
реєстру прав;

відкриває і закриває розділи
Державного реєстру прав, вносить до них
відповідні записи;

веде реєстраційні справи щодо об'єктів
нерухомого майна;

присвоює реєстраційний номер об'єкту
нерухомого майна під час проведення
державної реєстрації;

видає свідоцтво про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;

надає інформацію з Державного реєстру
прав або відмовляє у її наданні у
випадках, передбачених цим Законом;

у разі потреби вимагає подання
передбачених законодавством
додаткових документів, необхідних для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень;

під час проведення державної
реєстрації прав, які виникли та
зареєстровані в установленому порядку
до 1 січня 2013 року, запитує від органів
виконавчої влади, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ
та організацій, які відповідно до
чинного на момент реєстрації
законодавства проводили таку
реєстрацію, інформацію (довідки, копії
документів тощо), необхідну для
реєстрації прав та їх обтяжень, якщо
такі документи не були подані
заявником або якщо документи, подані
заявником, не містять передбачених цим
Законом відомостей про правонабувача
або про нерухоме майно. Органи
виконавчої влади, органи місцевого
самоврядування, підприємства, установи
та організації, до яких надійшов запит,
зобов'язані безоплатно в установленому
законодавством порядку протягом трьох
робочих днів надати державному
реєстратору відповідну інформацію,
зокрема щодо зареєстрованих речових
прав на нерухоме майно, у тому числі
земельні ділянки;

здійснює інші повноваження,
передбачені цим Законом та іншими
законами України.

Відповідно до п.29 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, орган державної реєстрації
прав, нотаріус не пізніше наступного
робочого дня з моменту прийняття
рішення про відмову в державній
реєстрації прав видає особисто
заявникові або надсилає поштою з
описом вкладення таке рішення разом з
документами, що подавалися заявником
для проведення державної реєстрації
прав.

Пунктом 2.15 Порядку прийняття і
розгляду заяв про внесення змін до
записів, внесення записів про
скасування державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень та скасування записів
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України №3502/5 від
12.12.2011 року встановлено, що орган
державної реєстрації прав або нотаріус
у день прийняття заяви видає або
надсилає рекомендованим листом з
описом вкладення заявникові рішення
щодо відмови у внесенні змін до
записів, відмови у внесенні записів про
скасування державної реєстрації прав
або відмови у скасуванні записів
Державного реєстру прав разом з
документами, що подавалися заявником
для внесення змін до записів, внесення
записів про скасування державної
реєстрації прав або скасування записів
Державного реєстру прав.

Крім того, відповідно до п.6 Порядку
ведення Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 26.10.2011 р. № 1141, під час реєстрації
заяв (запитів) кожній заяві (запиту)
присвоюється реєстраційний номер,
фіксується дата і час її (його)
реєстрації. Реєстраційний номер, дата і
час реєстрації заяв (запитів) є
ідентифікатором відповідної заяви
(запиту).

Згідно п.9 Порядку, за результатом
розгляду заяви (запиту) державний
реєстратор робить у відповідному
записі в базі даних про реєстрацію заяв
і запитів відмітку про розгляд такої
заяви (запиту) та зазначає реквізити
прийнятого ним рішення (дата та
індексний номер рішення) або реквізити
сформованого витягу, інформаційної
довідки або виписки з Державного
реєстру прав (індексний номер, дата та
час формування).

За таких обставин суд приходить до
висновку, що рішення про відмову в
державній реєстрації прав разом з
документами, що подавалися заявником
для проведення державної реєстрації
прав, відповідно до Порядку,
повертаються заявнику, що в свою чергу
унеможливлює повторний розгляд заяви
ОСОБА_3. Крім того, положеннями діючого
законодавства України не передбачено
повторний розгляд заяви, щодо якої
державним реєстратором вже було
прийнято відповідне рішення.

Аналогічна позиція викладена в Ухвалі
Вищого адміністративного суду України
від 22.10.2014 року по справі К/800/21310/14.

У відповідності до ст. 11 КАС України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 160,161,162,163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Мощонської Ірини Володимирівни,
Державної реєстраційної служби
України, третя особа Реєстраційна
служба Харківського районного
управління юстиції Харківської
області про визнання протиправним та
скасування рішення, зобов'язання
вчинити певні дії - задовольнити
частково.

Скасувати рішення Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України Мощонської Ірини
Володимирівни про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень № 11363930
від 04 березня 2014 року.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_3 (код НОМЕР_1)
сплачений при поданні позову судовий
збір в розмірі 36.54 грн. (тридцять шість
гривень 54 копійки).

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено КАС України,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 05
грудня 2014 року.

Головуючий суддя
Д.В. Бездітко

суддя
В.В.Сагайдак

суддя
О.М.Шляхова