Справа № 2а-5014/12/2670
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" грудня 2014 р. м. Київ
К/9991/76510/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Донця О.Є.,

суддів:
Логвиненка А.О.,

Мороза В.Ф.,

розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 24.10.2012 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
Комунального підприємства «Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації прав власності на об'єкти
нерухомого майна» про зобов'язання
вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
окружного адміністративного суду м.
Києва з позовом до Комунального
підприємства «Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації прав власності на об'єкти
нерухомого майна» про зобов'язання
вчинити певні дії.

Постановою окружного
адміністративного суду від 01.06.2012 року
позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено.
Зобов'язано Комунальне підприємство
«Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна»
зареєструвати договір про припинення
зобов'язання переданням відступного,
укладеного ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
відповідно до умов якого ОСОБА_2 було
передано у власність квартиру АДРЕСА_1.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 24.10.2012 року
апеляційну скаргу Комунального
підприємства «Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації прав власності на об'єкти
нерухомого майна» було задоволено.
Постанову окружного адміністративного
суду від 01.06.2012 року - скасовано та
ухвалено нову постанову, якою у
задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 - відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, не
погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, посилаючись на
допущені судом порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 24.10.2012 року
та залишити в силі постанову окружного
адміністративного суду м. Києва від
01.06.2012 року.

Перевіривши наведені в касаційній
скарзі доводи, рішення судів першої та
апеляційної інстанції щодо
правильності застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.11.2011 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір про
припинення зобов'язань переданням
відступного, у зв'язку з неможливістю
виконання ОСОБА_3 грошового
зобов'язання щодо повернення позивачу
коштів за договором позики від 20.12.2005
року. За даним договором сторони дійшли
згоди щодо заміни грошової суми у
розмірі 1200000,00 грн., передачею у
власність ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 звернувся до Комунального
підприємства «Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна» із заявою про
реєстрацію нерухомого майна.

Комунальне підприємство «Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна» листом від
29.03.2012 року № 12483(И-2012) відмовило ОСОБА_2
у реєстрації права власності,
мотивуючи це тим, що договір про
припинення зобов'язань передачею
відступного відсутній у додатку 2 до
Тимчасового положення про порядок
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме
майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 07.02.2002
року № 7/5.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідно до переліку
правовстановлювальних документів, на
підставі яких проводиться державна
реєстрація прав власності на нерухоме
майно, та який наведено у додатку 1 до
Тимчасового положення про порядок
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме
майно, входять: договір, за яким
відповідно до законодавства
передбачається перехід права
власності, зокрема купівлі-продажу,
міни, дарування, довічного утримання,
лізингу, предметом якого є нерухоме
майно, про припинення права на аліменти
для дитини у зв'язку з передачею права
власності на нерухоме майно, договір
іпотеки, що містить застереження про
задоволення вимог іпотекодержателя,
договір про задоволення вимог
іпотекодержателя, спадковий договір
(за наявності свідоцтва органу
реєстрації актів цивільного стану про
смерть чи рішення суду про оголошення
особи померлою), договір про виділ у
натурі частки з нерухомого майна, що є у
спільній власності, про поділ
нерухомого майна, що є у спільній
власності.

До зазначеного переліку входять всі
договори, за якими відповідно до
законодавства передбачається перехід
права власності, а перелік, наведений
після слова «зокрема» не є вичерпним та
носить орієнтовний характер.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи постанову про
відмову у задоволенні позовних вимог,
суд апеляційної інстанції виходив з
того, що відповідно до статті 24 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», у державній реєстрації
права відмовляється у разі, якщо:
подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують; заявлене
право власності або інше речове право
вже зареєстровано.

На думку колегії суддів апеляційного
суду, оскільки реєстрація права
власності на об'єкт нерухомого майна -
квартири АДРЕСА_1 проведена за ОСОБА_4
на підставі свідоцтва про право
власності, яке не визнано недійсним, у
відповідача були відсутні правові
підстави для реєстрації такого права
за позивачем, а договір про припинення
зобов'язань переданням відступного не
є правовстановлюючим документом, який
би посвідчував право власності на
квартиру.

Відповідно до положень статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України, законним є рішення, ухвалене
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно та всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були дослідженні в судовому
засіданні.

Відповідно до статті 53 Кодексу
адміністративного судочинства України
треті особи, які заявляють самостійні
вимоги на предмет спору, можуть
вступити у справу у будь-який час до
закінчення судового розгляду,
пред'явивши адміністративний позов до
сторін. Задоволення адміністративного
позову таких осіб має повністю або
частково виключати задоволення вимог
позивача до відповідача. У разі вступу
третіх осіб, які заявляють самостійні
вимоги на предмет спору, розгляд
адміністративної справи починається
спочатку.

Треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору,
можуть вступити у справу на стороні
позивача або відповідача у будь-який
час до закінчення судового розгляду,
якщо рішення у справі може вплинути на
їхні права, свободи, інтереси або
обов'язки. Вони можуть бути залучені до
участі у справі також за клопотанням
осіб, які беруть участь у справі. Якщо
адміністративний суд при прийнятті
позовної заяви, підготовці справи до
судового розгляду або під час судового
розгляду справи встановить, що судове
рішення може вплинути на права і
обов'язки осіб, які не є стороною у
справі, суд залучає таких осіб до
участі в справі як третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору. Вступ третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору, не має наслідком розгляд
адміністративної справи спочатку.

Отже, дослідивши матеріали справи
колегія суддів вважає, що рішення суду
у даній справі може вплинути на права,
свободи, інтереси або обов'язки ОСОБА_4,
за якою на момент звернення позивача до
суду із даним позовом було
зареєстровано право власності на
об'єкт нерухомого майна - квартиру
АДРЕСА_1 та її чоловіка ОСОБА_3

Відповідно до статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Таким чином, порушення судом першої
інстанції норм процесуального права,
на яке не звернув увагу суд апеляційної
інстанції, призвело до ухвалення
рішення, яке не відповідає вимогам щодо
законності та обґрунтованості і таке
неправильне вирішення справи не може
бути усунено судом касаційної
інстанції, а тому рішення зазначених
судів підлягають скасуванню, а справа -
направленню на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Під час нового розгляду суду першої
інстанції слід врахувати вищенаведене
та прийняти обґрунтоване та законне
рішення за результатами повного,
всебічного та об'єктивного розгляду
всіх обставин справи в їх сукупності.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити
частково.

Постанову окружного адміністративного
суду м. Києва від 01.06.2012 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду
від 24.10.2012 року -
скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_2 до
Комунального підприємства «Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації прав власності на об'єкти
нерухомого майна» про зобов'язання
вчинити певні дії - направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: