Справа № 2а-691/11
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року

Справа № 9104/71669/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Святецького В.В.,

суддів
Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційні
скарги Управління Пенсійного фонду
України в Сколівському районі
Львівської області та ОСОБА_1 на
постанову Сколівського районного суду
Львівської області від 04 листопада 2011
року в справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Сколівському районі Львівської
області про визнання неправомірними
дій і зобов'язання провести
перерахунок та виплату пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

17 жовтня 2011 року позивач звернувся з
позовом до відповідача про
зобов'язання відповідача провести
перерахунок та виплату основної та
додаткової пенсій з 01.07.2011 року згідно
із ст. 50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

В обґрунтування вимог позовної заяви
вказано, що відповідно до посвідчення
серії НОМЕР_1 позивача віднесено до
категорії 1 постраждалих внаслідок
Чорнобильської катастрофи, а згідно із
довідкою до акта огляду МСЕК серії 10
ААА № 487290 визнано інвалідом ІІІ групи
внаслідок захворювання, пов'язаного з
наслідками Чорнобильської катастрофи.
Згідно із ст. 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» особам,
віднесеним до категорії 1 постраждалих
внаслідок аварії на ЧАЕС та які є
інвалідами ІІІ групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія у розмірі 50
процентів мінімальної пенсії за віком,
а відповідно до ст. 54 цього ж Закону,
розмір пенсій для таких осіб не може
бути нижчим 6 мінімальних пенсій за
віком. Розмір нарахованої та
виплаченої позивачу пенсії є значно
меншим ніж передбачено ст. ст. 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», що в свою чергу є
порушенням його конституційних прав та
свобод.

Постановою Сколівського районного
суду Львівської області від 04
листопада 2011 року позов задоволено
частково.

Визнано протиправною бездіяльність
Управління Пенсійного Фонду України у
Сколівському районі Львівської
області щодо нарахування та виплати
ОСОБА_1 державної та додаткової за
шкоду, заподіяну здоров`ю, пенсій,
учаснику ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС 1 категорії та інваліду 3-ї групи
по захворюваннях, пов`язаних з
Чорнобильською катастрофою, у розмірі
менше ніж передбачено ст.ст. 49, 50, 54, 67
Закону України «Про статус і
соціальних захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з 01.07.2011 року по 22.07.2011 року.

Зобов`язано Управління Пенсійного
Фонду України у Сколівському районі
Львівської області здійснити
перерахунок та виплату призначеної
ОСОБА_1 державної та додаткової за
шкоду, заподіяну здоров`ю, пенсій з
01.07.2011 року по 22.07.2011 року відповідно до
вимог ст.ст. 49, 50, 54, 67 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з
урахуванням фактично проведених
виплат.

У задоволенні решти позовних вимог про
визнання дій УПФУ у Сколівському
районі Львівської області
протиправними щодо непроведення
перерахунку та недоплаті державної та
додаткової за шкоду, заподіяну
здоров`ю, пенсій, учаснику ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії та
інваліду 3-ї групи по захворюваннях,
пов`язаних з Чорнобильською
катастрофою, згідно ст.ст. 1, 13, 49, 50, 53, 54,
67 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та зобов`язання здійснити
перерахунок і виплату державної та
додаткової пенсії з урахуванням вимог
ст.ст. 49, 50, 54, 67 Закону України «Про
статус і соціальних захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з 23.07.2011
року відмовлено.

Зазначену постанову мотивовано тим, що
нарахування пенсії відповідачем
здійснюється без дотримання вимог ст.
ст. 50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Постанову суду оскаржили відповідач і
позивач.

Відповідач апеляційну скаргу мотивує
тим, що Управління Пенсійного фонду
України в Сколівському районі
Львівської області, як суб'єкт владних
повноважень, діяло в межах наданої
компетенції та у відповідності до
вимог законодавства, зокрема чинних
постанов Кабінету Міністрів України.
Просить скасувати постанову та
відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі.

Позивач апеляційну скаргу мотивує тим,
що судом першої інстанції при
винесенні оскаржуваної постанови
порушено норми матеріального права,
зокрема ч. 3 ст. 22, ст. 46, ст. 48, ст. 64
Конституції України, ст. 71 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Зазначає, що Конституційний Суд
України неодноразово розглядав за
зверненнями суб'єктів права на
конституційне подання справи і приймав
рішення, у яких визнавав окремі
положення законів про Державний бюджет
України щодо зупинення або обмеження
пільг, компенсацій і гарантій такими,
що не відповідають Конституції
України. Просить змінити оскаржувану
постанову, виключивши з пункту 2
резолютивної частини після слів і цифр
«з 01.07.2011 року» слова і цифри «по 22.07.2011
року».

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України, суд
апеляційної інстанції здійснює
розгляд справи в порядку письмового
провадження, за наявними у справі
матеріалами та на основі наявних у ній
доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
проаналізувавши доводи апеляційних
скарг, суд апеляційної інстанції не
вбачає підстав для їх задоволення.

Судом першої інстанції безспірно
встановлено, що позивача визнано
інвалідом ІІІ групи внаслідок
захворювання пов'язаного з наслідками
Чорнобильської катастрофи та
віднесено до категорії 1 постраждалих
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту
потерпілого населення визначені та
закріплені в Законі України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Нормами ст. 49 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
передбачено пенсії особам, віднесеним
до 1, 2, 3, 4 категорій у вигляді: а)
державної пенсії; б) додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

Відповідно до ст. 54 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», пенсії, що
призначаються інвалідам ІІІ групи, які
отримали інвалідність внаслідок
Чорнобильської катастрофи, не можуть
бути нижчими за 6 мінімальних пенсій за
віком, а відповідно до ст. 50 даного
Закону додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, інвалідам ІІІ
групи, віднесеним до категорії 1,
виплачується у розмірі 50% мінімальної
пенсії за віком. Порядок обчислення
пенсії по інвалідності, що настала
внаслідок каліцтва чи захворювання
пов'язаного з Чорнобильською
катастрофою, визначається Кабінетом
Міністрів України.

Згідно з пп. пп. 12, 15 п. 28 розділу 2 Закону
України «Про державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» внесено
зміни до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а саме:
розмір пенсії особам віднесеним до
категорії 1, які є інвалідами ІІІ групи
встановлено в розмірі 15% прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність (ст. 50); розмір пенсії
для осіб, щодо яких встановлено зв'язок
з Чорнобильською катастрофою, не
можуть бути нижчими для інвалідів, щодо
яких встановлено причинний зв'язок
інвалідності з Чорнобильською
катастрофою по ІІІ групі інвалідності
110 % прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність (ст. 54).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 року у справі № 1-28/2008, визнано
неконституційними зазначені положення
Закону України «Про державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
тому з 22 травня 2008 року позивач має
право на отримання пенсії в розмірах,
визначених ст. ст. 50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Згідно із положеннями частини 4 ст. 9 КАС
України, у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру пенсій позивача слід
застосовувати не постанови Кабінету
Міністрів України, оскільки останні
істотно звужують обсяг встановлених
законом прав позивача, а ч. 1 ст. 50 та ч. 4
ст. 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Надання законодавцем Кабінету
Міністрів України права визначати
порядок виплат особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
не означає, що останній, встановлюючи
такий порядок, може допустити звуження
змісту та обсягу прав таких осіб,
встановлених цим же Законом. Тобто,
Кабінет Міністрів України повинен був
встановити зазначений порядок, не
порушуючи положень цього Закону.

14 червня 2011 року Верховною Радою
України прийнято Закон України «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»,
який набрав чинності 19 червня 2011 року.
Пунктом 7 ч.1 цього Закону Прикінцеві
положення Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»
доповнено п.4, яким установлено, що у 2011
році норми і положення ст.ст. 39, 50, 51, 52, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», ст.ст.
14, 22, 37 та ч.3 ст.43 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік. На
виконання вимог Закону України від 14
червня 2011 року «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік», - 06 липня 2011 року
Кабінетом Міністрів України прийнято
постанову № 745 «Про встановлення
деяких виплат, що фінансуються за
рахунок коштів державного бюджету»,
яка набрала чинності 23 липня 2011 року,
чим обмежено дію статей 50 та 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Оскільки даною постановою змінено
розміри належних позивачу виплат, то
суд апеляційної інстанції прийшов до
висновку про правомірність
задоволення позовних вимог за період з
01.07.2011 року по 22.07.2011 року.

Доводи апеляційної скарги позивача не
беруться до уваги, оскільки відповідно
до п. 1 ч. 3 ст. 17 КАС України юрисдикція
адміністративних судів не поширюється
на публічно-правові справи, що
віднесені до юрисдикції
Конституційного Суду України, крім
того за прийнятим 26.12.2011р. рішенням
Конституційного Суду України №20-рп/2011
у справі за конституційним поданням
щодо відповідності Конституції
України (конституційності) пункту 4
розділу VII «Прикінцеві положення»
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік» вищезазначені норми
визнані такими, що відповідають
Конституції України (є
конституційними).

Із змісту статей 50 та 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» випливає,
що під час визначення розміру пенсії та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, за основу їх
нарахування береться мінімальна
пенсія за віком.

Безпідставними є доводи відповідача
про те, що оскільки відповідно до ч. 3 ст.
28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений абзацом
першим частини першої цієї статті,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій
призначених згідно з цим Законом і не
може застосовуватись для визначення,
зокрема, розміру пенсії, призначеної
відповідно до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», оскільки
наявність такої норми за відсутності
іншого мінімального розміру пенсії за
віком не є підставою для відмови в
реалізації позивачем конституційної
гарантії та права на отримання пенсії і
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлено статтями 50 та 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до частини третьої статті 67
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», яка набрала чинності 31
жовтня 2006 року, у разі збільшення
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, підвищується
розмір пенсії, визначений відповідно
до статті 54 цього Закону, а також розмір
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4
категорій, та розмір щомісячної
компенсації сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи. Перерахунок пенсії
здійснюється з дня встановлення нового
розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є
імперативною, свідчить, що підставою
для перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму,
і цей перерахунок здійснюється з дня
встановлення цього мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсій за віком встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Оскільки позивачу слід визначати
пенсію виходячи з мінімальної пенсії
за віком, яка встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, то в разі
збільшення розміру цього прожиткового
мінімуму перерахунок пенсії
позивачеві повинен проводитись
виходячи з нового розміру мінімальної
пенсії за віком.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України
адміністративне судочинство
здійснюється відповідно до
Конституції України, цього Кодексу та
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

Згідно із ст. 8 КАС України
адміністративний суд при вирішенні
справи керується принципом
верховенства права, відповідно до
якого зокрема людина, її права та
свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, та
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського Суду з прав
людини» встановлено, що суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію і практику Суду як джерело
права.

У своєму рішенні в справі «Кечко проти
України» від 08 листопада 2005 року,
Європейський Суд з прав людини звертає
увагу на те, що у межах свободи дій
держави визначати, які надбавки
виплачувати своїм працівникам з
бюджету. Держава може вводити,
припиняти або закінчувати виплату цих
надбавок. Проте, якщо правове
положення, що діє, передбачає виплату
певних надбавок, і дотримані всі
вимоги, необхідні для цього, органи
державної влади не можуть свідомо
відмовляти в цих виплатах, поки
відповідне положення є таким, що діє (п.
23). Одночасно Європейський Суд з прав
людини не прийняв аргумент уряду
України щодо бюджетних асигнувань,
оскільки органи державної влади не
можуть посилатися на відсутність
засобів як на причину невиконання
своїх зобов'язань (п. 26).

Таким чином, враховуючи вищенаведене,
суд апеляційної інстанції визнає, що
судом першої інстанції, при вирішенні
даного публічно-правового спору,
правильно встановлено обставини
справи та ухвалено законне рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, постанова суду
першої інстанції ґрунтується на повно,
об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах, доводи апеляційної скарги
її не спростовують, тому підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Управління
Пенсійного фонду України в
Сколівському районі Львівської
області та ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Сколівського
районного суду Львівської області від
04 листопада 2011 року в справі № 2а-691/11 -
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу протягом двадцяти днів з
моменту набрання нею законної сили
може бути подана касаційна скарга
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
В.В. Святецький

Судді
Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов