Справа № 809/3685/14
Суддя: Микитюк Р.В.
Дата ухвалення: 2014-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"05" грудня 2014 р.
Справа № 809/3685/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

Судді Микитюка Р.В.

за участю секретаря судового засідання
Котик Д.М.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Пітеляка
А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Реєстраційної служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції, третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача,
державний реєстратор реєстраційної
служби Івано-Франківського міського
управління юстиції ОСОБА_3 та ОСОБА_4

про визнання рішення незаконним та
зобов"язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулася в
суд з адміністративним позовом до
Реєстраційної служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції (надалі -
відповідач), третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача
державного реєстратора Реєстраційної
служби Івано-Франківського міського
управління юстиції ОСОБА_3 про визнання
рішення незаконним та зобов`язання до
вчинення дій.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 04.04.2014
року державним реєстратором прав на
нерухоме майно Попович Р.В.
Реєстраційної служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції було відмовлено у
державній реєстрації прав, оскільки
подане рішення суду не дозволяє
встановити визнання права власності за
ОСОБА_4 та було винесено рішення про
відмову у державній реєстрації № 12168684.
Однак 20.06.2014 року державний реєстратор
Реєстраційної служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції Івано-Франківській
області ОСОБА_3 провів державну
реєстрацію однокімнатної квартири, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1 та
зареєстрував право власності за
ОСОБА_4. Позивач вважає рішення
державного реєстратора реєстраційної
служби Івано-Франківського міського
управління юстиції ОСОБА_3 незаконним,
протиправним та таким, що підлягає
скасуванню, а також просить
Реєстраційну службу
Івано-Франківського міського
управління юстиції скасувати
реєстрацію права власності шляхом
внесення скасування запису в Державний
реєстр прав на нерухоме майно ОСОБА_6 на
об`єкт нерухомого майна, а саме:
квартиру однокімнатну, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язати
Реєстраційну службу
Івано-Франківського міського
управління юстиції поновити
реєстрацію права власності шляхом
внесення відновлення запису в
Державний реєстр прав на нерухоме
майно на об`єкт нерухомого майна, а
саме: квартиру однокімнатну,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1 за
ОСОБА_1.

Ухвалою суду від 19.11.2014 року залучено до
участі у справі в якості третьої особи
на стороні відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору:
ОСОБА_4.

Позивач вимоги, викладені в
адміністративному позові підтримала в
повному обсязі. Просила позов
задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечив. Суду
пояснив, що державний реєстратор
Реєстраційної служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції ОСОБА_3 20.06.2014 року
провів державну реєстрацію
однокімнатної квартири, що розташована
за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрував
право власності за ОСОБА_4 на підставі
рішень судів, що набрали законної сили.
Просив в задоволенні позову відмовити.

Третя особа на стороні відповідача, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору - державний реєстратор
Реєстраційної служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції Івано-Франківської
області ОСОБА_3 в судове засідання не
з`явився, однак на адресу суду направив
письмове заперечення (а.с. 84-85), в якому
просив у задоволенні позову відмовити,
а справу розглядати за його
відсутності.

Третя особа на стороні відповідача, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору - ОСОБА_4 в судове
засідання не з`явився, хоча про дату,
час та місце судового розгляду
повідомлений належним чином, однак
01.12.2014 року на адресу суду повернулося
поштова кореспонденція, з відміткою
укркур`єра "за закінченням терміну
зберігання", яка відправлялася
відповідачу за адресою, вказаною у
матеріалах адміністративного позову -
АДРЕСА_2, а саме копія ухвали суду про
залучення його в якості третьої особи
на стороні відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору в
даній адміністративній справі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивача та
представника відповідача, з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення проти них, дослідивши та
оцінивши зібрані по справі докази в їх
сукупності, проаналізувавши зміст норм
матеріального права, які врегульовують
спірні правовідносини, судом
встановлено наступне.

06.11.2013 року Івано-Франківським міським
судом Івано-Франківської області
винесено рішення по справі № 344/2647/13-ц
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_1 про визнання недійсним та
скасування заповіту на ім`я ОСОБА_7,
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, договорів купівлі-продажу
нерухомого майна, свідоцтва про право
власності на майно, витребування майна
із чужого незаконного володіння та
виселення, відшкодування матеріальних
збитків і моральної шкоди.

В резолютивній частині рішення
зазначено:

Визнати недійсним і скасувати заповіт
ОСОБА_9 на користь гр. ОСОБА_10,
посвідчений секретарем Кротошинської
сільради Пустомитівського району
Львівської області 25.09.2000р. щодо
нерухомості житлової квартири АДРЕСА_1,
та внесений в реєстр за номером 17.

Скасувати державну реєстрацію права
власності на нерухоме майно житлову
квартиру АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_10 та визнати
недійсним і скасувати Витяг із
державної реєстрації прав на імя гр.
ОСОБА_10, виданий ОКП "Івано-Франківське
бюро технічної інвентаризації".

Визнати недійсним і скасувати договір
купівлі-продажу нерухомого майна
житлової квартири АДРЕСА_1 від 05
березня 2009 року між гр. ОСОБА_10 та гр.
ОСОБА_8, посвідчений приватним
нотаріусом Івано-Франківського
міського нотаріального округу гр.
ОСОБА_12, реєстраційний номер 623.

Скасувати державну реєстрацію права
власності на нерухоме майно житлову
квартиру АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_8 та визнати
недійсним і скасувати Витяг із
державної реєстрації прав на імя гр.
ОСОБА_8, виданий ОКП "Івано-Франківське
бюро технічної інвентаризації".

Визнати недійсним і скасувати договір
купівлі-продажу нерухомого майна
житлової квартири АДРЕСА_1 від 20 липня
2009 року між гр. ОСОБА_8 та гр. ОСОБА_1,
посвідчений приватним нотаріусом
Івано-Франківського міського
нотаріального округу гр. ОСОБА_13,
реєстраційний номер 2757.

Скасувати державну реєстрацію права
власності на нерухоме майно житлову
квартиру АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1, та визнати
недійсним і скасувати Витяг із
державної реєстрації прав на імя гр.
ОСОБА_1, виданий ОКП "Івано-Франківське
бюро технічної інвентаризації" 21.07.2009р.,
реєстраційний номер 26480257, номер запису
5884 в книзі № 125.

Витребувати на користь ОСОБА_4 належне
йому, ОСОБА_4, за спадщиною нерухоме
майно житлову квартиру АДРЕСА_1 із
чужого незаконного володіння гр.
ОСОБА_1 та виселити її із займаного нею
житла".

Стягнути з гр. ОСОБА_7 завдані ОСОБА_4
(ідентифікаційний код НОМЕР_1)
матеріальні збитки у сумі 20 000 грн. та
моральну шкоду у сумі 5 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_7, ОСОБА_8
(ідентифікаційний код НОМЕР_2), ОСОБА_1
(ідентифікаційний код НОМЕР_3) в
солідарному порядку на користь ОСОБА_4
(ідентифікаційний код НОМЕР_1)
судовий збір в сумі 114,70 грн. (а.с. 60-63).

Не погоджуючись з рішенням першої
інстанції позивач звернулася до
апеляційного суду Івано-Франківської
області з апеляційною скаргою.

18.02.2014 року Апеляційним судом
Івано-Франківської області апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

В резолютивній частині рішення
зазначено:

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 06 листопада 2013 року в частині
визнання недійсним і скасування
заповіту ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10,
визнання недійсним і скасування
договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 від 20 липня 2009 року між гр.
ОСОБА_8 та гр. ОСОБА_1 та виселення
ОСОБА_1 з цієї квартири - скасувати та
ухвалити в цій частині, нове рішення.

В задоволенні вимог ОСОБА_6 про
визнання недійсним і скасування
заповіту ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10,
посвідченого секретарем Кротошинської
сільради Пустомитівського району
Львівської області 25.09.2000 року щодо
нерухомості - житлової квартири
АДРЕСА_1, та внесеного в реєстр за
номером 17; визнання недійсним і
скасування договору купівлі-продажу
нерухомого майна - житлової квартири
квартири АДРЕСА_1 від 20 липня 2009 року
між гр. ОСОБА_8 та гр. ОСОБА_1,
посвідченого приватним нотаріусом
Івано-Франківського міського
нотаріального округу гр. ОСОБА_13,
реєстраційний номер 2757; виселення
ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 - відмовити.

В решті рішення Івано-Франківського
міського суду від 06 листопада 2013 року
залишити без зміни (а.с. 64-68).

02.04.2014 року представник ОСОБА_11
звернулась в Реєстраційну службу
Івано-Франківського міського
управління юстиції для проведення
державної реєстрації права власності.

04.04.2014 року державним реєстратором
Реєстраційної служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції Поповичем Р.В. було
відмовлено у державній реєстрації
прав, оскільки подане рішення суду не
дозволяє встановити визнання права
власності за ОСОБА_4 та було винесено
рішення про відмову у державній
реєстрації № 12168684 (а.с. 27)

16.05.2014 року позивач звернулась в
Реєстраційну службу
Івано-Франківського міського
управління юстиції для внесення
відомостей про своє право власності до
нового реєстру.

19.05.2014 року позивач отримала витяг з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності (індексний № 21788308) (а.с. 28).

16.10.2014 року позивач отримала вимогу
ОСОБА_4 про виселення (а.с. 29).

20.10.2014 року позивач усно звернулась в
Реєстраційну службу
Івано-Франківського міського
управління юстиції для підтвердження
свого права власності, однак отримала
відповідь, що 20.06.2014 року державний
реєстратор Реєстраційної служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції ОСОБА_3 провів
державну реєстрацію та зареєстрував
право власності за ОСОБА_4 (а.с. 75).

21.10.2014 року ОСОБА_1 звернулась із заявою
в Реєстраційну службу
Івано-Франківського міського
управління юстиції про отримання
витягу з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

22.10.2014 року позивач отримала рішення
про відмову у наданні інформації з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, оскільки із заявою
звернулась неповноважна особа (а.с. 30).

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, зокрема, чи прийняті
(вчинені) вони: на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії).

В судовому засіданні встановлено та
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами, що реєстраційні дії
проводилися на підставі наступних
документів: заяви про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень
реєстраційний № 7095699 від 20.06.2014 року;
квитанцій про оплату державного мита
№10891.214.1 від 20.06.2014 року та № 10891.215.1 від
20.06.2014 року; копій паспорта та картки
платника податків ОСОБА_4; копії
паспорта та картки платника податків
ОСОБА_11 та довіреність; копії рішення
Івано-Франківського міського суду від
06.11.2014 року та копії рішення
Апеляційного суду Івано-Франківської
області від 18.02.2014 року; копії
технічного паспорта (а.с. 51-52, 54-70).

Вищенаведені обставини додатково
підтверджуються карткою прийому зави
№13922638 від 20.06.2014 року ( а.с. 53).

Правові, економічні та організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації, визначені
Законом України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" №1952-ІV від 01.07.2004
року, із змінами та доповненнями,
(надалі, також Закон №1952). Також, при
розгляді та вирішенні даної
адміністративної справи до спірних
правовідносин слід застосовувати
Порядок державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень і Порядок
надання інформації з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
затверджений Постановою Кабінету
Міністрів України № 868 від 17.10.2013 року, в
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин (надалі також -
Порядок).

Відповідно до частини другої статті 9
Закону №1952 державний реєстратор,
зокрема, встановлює відповідність
заявлених прав і поданих документів
вимогам законодавства, а також
відсутність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно та їх
обтяженнями, відповідність
повноважень особи, яка подає документи
на державну реєстрацію прав та їх
обтяжень; відповідність відомостей про
нерухоме майно, наявних у Державному
реєстрі прав та поданих документах;
наявність обтяжень прав на нерухоме
майно, зареєстрованих відповідно до
вимог цього Закону.

Частиною третьою статті 17 Закону №1952
передбачено, що документи, що
встановлюють виникнення, перехід,
припинення прав на нерухоме майно та їх
обтяжень і подаються для державної
реєстрації прав, повинні відповідати
вимогам, встановленим цим Законом та
іншим нормативно-правовим актам.

З цього приводу суд приходить до
висновку, що в задоволенні позову слід
відмовити враховуючи нижчевикладене.

В Узагальненні Верховного суду України
від 24.11.2008 року "Практика розгляду
судами цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" визначено, що
"якщо ж набувач, який набув майно за
недійсним правочином, надалі відчужив
таке майно іншій особі, потрібно
звертатися з віндикаційним позовом.
Якщо після укладення недійсного
правочину було укладено ще декілька, то
вбачається правильним визнавати
недійсними не всі правочини, а лише
перший і заявляти позов про
витребування майна в останнього
набувача. Проте в цьому випадку немає
перешкод для задоволення лише
віндикаційного позову, оскільки право
на витребування майна з чужого
володіння не потребує визнання
недійсним правочину, за яким майно
вибуло від законного власника, воно
лише обмежене добросовісністю
набувача і зберігається за власником
за умови, якщо майно вибуває з
володіння власника поза його волею,
що й повинно бути доведено в суді".

В абзаці 5 п. 10 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 року
№ 9 "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" визначено, що
"рішення суду про задоволення позову
про повернення майна, переданого за
недійсним правочином, чи витребування
майна із чужого незаконного
володіння є підставою для здійснення
державної реєстрації права власності
на майно, що підлягає державній
реєстрації, за власником, а також
скасування попередньої реєстрації
(статті 19, 27 Закону України від 01 липня
2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень")".

До цього ж суд зазначає, що в
мотивувальній частині рішення
Івано-Франківського міського суду від
06.11.2013 року по справі за № 344/2647/13-ц
зазначено:

"Беручи до уваги узагальнення
практики розгляду судами цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними від 24.11.2008 року та постанові
пленуму ВС України від 06.11.2009 року № 9
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" вища судова
інстанція України дійшла висновку, що
якщо набувач за "недійсним" правочином
в подальшому відчужив майно, то
необхідно звертатись із позовом про
витребування майна в останнього
набувача. Право на витребування майна з
чужого володіння не потребує визнання
недійсним правочину, за яким майно
вибуло від законного власника, воно
лише обмежене добросовісністю
набувача і зберігається за власником
за умови, якщо майно вибуває з
володіння власника поза його волею, що
й повинно бути доведено в суді".

В мотивувальній частині рішення
Апеляційного суду Івано-Франківської
області від 18.02.2014 року по справі №
344/2647/13-ц визначено:

"Виходячи з факту відсутності рішення
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 10.12.2008 року, яким
визнано право власності ОСОБА_7 на
спірну квартиру в порядку спадкування,
суд першої інстанції обґрунтовано
виходив з того, що вибуття спірної
квартири з володіння ОСОБА_6 відбулося
поза його волею, а тому позивачем, як
власником правомірно було заявлено
позові вимоги про витребування
квартири з володіння ОСОБА_1 та
скасування відповідних
правовстановлюючих документів, що були
одержані відповідачами на підставі
неіснуючого рішення суду та укладених
в подальшому договорів. Визнання при
цьому недійсним та скасування договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, від 20
липня 2009 року між гр. ОСОБА_8 та гр.
ОСОБА_1, (зважаючи на приписи ст. 388 ЦК
України) є зайвим".

Зважаючи на вищенаведене, суд
приходить до переконання, що державний
реєстратор Реєстраційної служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції ОСОБА_3 при
прийнятті рішення про державну
реєстрацію права власності за № 13923128
від 20.06.2014 року на квартиру АДРЕСА_1 за
ОСОБА_4 діяв відповідно до статті 19
Закону України від 01 липня 2004 року N
1952-IV "Про державну реєстрацію речових
прав на нерухоме майно та їх обмежень"
та зважаючи на абзац 5 п. 10 постанови
пленуму Верховного Суду України від
06.11.2009 року № 9 "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними".

Що стосується тверджень позивача у
позовній заяві та у судовому засіданні
про те, що 04.04.2014 року державний
реєстратор прав на нерухоме майно
Попович Р.В. Реєстраційної служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції на підставі рішень
судів прийняв рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень № 12168684, а державний
реєстратор прав на нерухоме майно
ОСОБА_3 Реєстраційної служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції на підставі тих же
рішень судів 20.06.2014 року прийняв
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень № 13923128 за суб`єктом
ОСОБА_4, суд зазначає наступне.

У відповідності до вимог частини 4
статті 9 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" державний
реєстратор самостійно приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмову в такій
реєстрації. Втручання будь-яких
органів, посадових і службових осіб,
громадян та їх об`єднань у діяльність
державного реєстратора, пов`язану з
проведенням державної реєстрації прав,
забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Згідно вимог п. 5 ч. 19 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" державна
реєстрація прав проводиться на
підставі рішень судів, що набрали
законної сили.

Аналогічне положення закріплене також
у пункті 37 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України № 868 від
17.10.2013 року.

04.04.2014 року державним реєстратором прав
на нерухоме майно Поповичем Р.В.
Реєстраційної служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції відмовлено у
державній реєстрації права власності
на квартиру однокімнатну, що
розташована по АДРЕСА_1, за суб`єктом
ОСОБА_4, податковий номер НОМЕР_1,
оскільки як зазначено у рішенні, що
подані документи не відповідають
вимогам, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують, а саме
подано рішення суду, що набрало
законної сили, зміст якого не дозволяє
встановити визнання права власності за
ОСОБА_4. Однак державним реєстратором
прав на нерухоме майно у своїй роботі
не було звернуто увагу на п. 10 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
06.11.2009 року № 9 "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними". Не знала про
зазначену обставину і представник
ОСОБА_4 ОСОБА_11, яка могла рішення про
відмову в державній реєстрації прав та
їх обтяжень від 04.04.2014 року № 12168684
оскаржити в судовому порядку.

20.06.2014 року представник ОСОБА_4 ОСОБА_11
повторно звернулася із заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень до Реєстраційної служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції.

В той же час, державним реєстратором
прав на нерухоме майно ОСОБА_3
Реєстраційної служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції звернуто увагу на п.
10 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними", яким
визначено, що рішення суду про
задоволення позову про повернення
майна, переданого за недійсним
правочином, чи витребування майна із
чужого незаконного володіння є
підставою для здійснення державної
реєстрації права власності на майно, що
підлягає державній реєстрації, за
власником, а також скасування
попередньої реєстрації та 20.06.2014 року
керуючись частиною 2 статті 9 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень", п. 20 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 17.10.2013
року № 868 на підставі рішення
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області по справі №
344/2647/13-ц від 06.11.2013 року та рішення
Апеляційного суду Івано-Франківської
області по справі № 344/2647/13-ц від 18.02.2014
року прийнято рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень № 13923128
за суб`єктом ОСОБА_4.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України визначено, що органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Крім того з огляду на вищевикладене,
суд зазначає, що позивачем обрано не
правильний спосіб захисту своїх прав
та інтересів.

За наведених підстав та вказаних
правових норм дії відповідача є
правомірними та підтверджуються
встановленими судом обставинами у
справі, а позовні вимоги є
безпідставними та не підлягають
задоволенню.

На підставі ст. 124 Конституції України,
керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбаченому
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя:
Микитюк Р.В.

Постанова складена в повному обсязі
12.12.2014 року.