Справа № 2а/1770/2454/11
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2014 року м. Київ
К/9991/74796/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Головуючого судді Малиніна
В.В.,суддів Загороднього А.Ф., Швеця
В.В. розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 13 квітня 2012
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 11 жовтня 2012 року по справі за
позовом ОСОБА_4 до Міністерства
фінансів України, Державного
казначейства України, Територіального
управління Державної судової
адміністрації України в Рівненській
області, Державної судової
адміністрації України про стягнення не
донарахованої і невиплаченої
заробітної плати та недорахованого
виплаченого довічного утримання, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до Рівненського
окружного адміністративного суду з
позовом до Міністерства фінансів
України, Державного казначейства
України про стягнення недорахованої та
невиплаченої заробітної плати,
недорахованого і невиплаченого
довічного утримання за період
вересень-грудень 2009 року та 2010 рік.

Ухвалою Рівненського окружного
адміністративного суду від 15.07.2011 року
залучено до участі у справі в якості
відповідачів Державну судову
адміністрацію України та
Територіальне управління Державної
судової адміністрації України в
Рівненській області.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 13 квітня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 11 жовтня 2012
року у задоволені позову відмовлено.

Вважаючи, що рішення судів першої
та апеляційної інстанцій прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, позивач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить їх скасувати, позовні
вимоги задовольнити у повному обсязі.

Міністерство фінансів України, через
свого представника надало до Вищого
адміністративного суду України
письмові заперечення на касаційну
скаргу, де просить її залишити без
задоволення, а оскаржувані нею рішення
- без змін. Від іншого відповідача та
третіх осіб письмових заперечень або
доповнень до касаційної скарги до суду
не надходило.

Відповідно до частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга заявника не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що у період з 2009
року по 2010 року позивач, як суддя,
отримував заробітну плату, розмір якої
визначався на підставі пункту 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату
праці та щомісячне грошове утримання
суддів» в редакції постанови Кабінету
Міністрів України № 1310 від 31 грудня 2005
року, тобто, виходячи із фіксованого
розміру мінімальної заробітної плати в
332 грн.

Не погоджуючись із даним розміром
мінімальної заробітної плати, а не з
встановленого її розміру законами
України про Державний бюджет на
відповідні роки, позивач звернувся до
суду з позовом.

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог суди попередніх інстанцій,
виходили з того, з чим погоджується
колегія суддів, що нараховуючи
позивачу заробітну плату на підставі
норм, законність яких визнано в
судовому порядку, відповідач як суб'єкт
владних повноважень, діяв на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що
визначений чинним законодавством
України.

Відповідно до статті 44 Закону України
«Про статус суддів» № 2862-ХІІ заробітна
плата суддів складається з посадового
окладу, премій, доплат за
кваліфікаційні класи, надбавок за
вислугу років та інших надбавок.
Розміри посадових окладів суддів
встановлюються у відсотковому
відношенні до посадового окладу Голови
Верховного Суду України і не можуть
бути меншими від 50 відсотків його
окладу. Посадовий оклад судді не може
бути меншим від 80 відсотків посадового
окладу голови суду, в якому працює
суддя та складається з посадового
окладу, премій, доплат за
кваліфікаційні класи, надбавок за
вислугу років, інших надбавок.

На рівні Закону посадові
оклади професійних суддів не
встановлювались, а тому на реалізацію
цього Закону, Постановою Кабінету
Міністрів України від 03.09.2005 року № 865
«Про оплату праці суддів» було
затверджено схеми посадових окладів
керівників та суддів Конституційного
Суду України, Верховного Суду України,
вищих спеціалізованих судів,
Апеляційного суду України, апеляційних
та місцевих судів згідно з додатками 1-6,
які розраховано виходячи з кратності
до мінімальної заробітної плати, а
також розміри надбавок до посадових
окладів суддів за кваліфікаційні
класи, яка набрала законної сили з
01.01.2006 року.

Постановою Кабінету
Міністрів України від 31.12.2005 року № 1310
«Про внесення змін до постанови
Кабінету Міністрів України від 03.09.2005
року №865» зазначену постанову
доповнено, зокрема, пунктом 4-1, яким
установлено, що розміри посадових
окладів, передбачених цією постановою,
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 гривні
і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати їх
перерахунок не провадиться.

Постановою Печерського
районного суду міста Києва від 19.03.2007
року в адміністративній справі за
позовом особи до держави Україна,
Кабінету Міністрів України, треті
особи Державне казначейство України,
Державна судова адміністрація, визнано
протиправним і скасовано пункт 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці
суддів».

Зазначену постанову в цій частині
залишено без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 03.12.2007 року та ухвалою Вищого
адміністративного Суду України від
29.10.2009 року.

Таким чином, з 03.12.2007 року, з
дня набрання законної сили судовим
рішенням, пункт 4-1 постанови Кабінету
Міністрів України від 03.09.2005 року № 865
«Про оплату праці суддів» є
протиправним і скасованим.

В той же час, постановою
Кабінету Міністрів України від 21.12.2005
року № 1243 «Питання оплати праці вищих
посадових осіб України, окремих
керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів»
встановлено, що розміри посадових
окладів суддів, затверджені постановою
Кабінету Міністрів України від 03.09.2005
року № 865, встановлюються виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати
332 грн. і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати їх
перерахунок не провадиться.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21.05.2008 року визнано незаконними
постанови Кабінету Міністрів України
від 21.12.2005 року №1243 «Про питання оплати
праці вищих посадових осіб України,
окремих керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів» в частині
встановлення розміру посадового
окладу суддям; пункт 4-1 постанови
Кабінету Міністрів України від 31.12.2005
року № 1310 «Про внесення змін до
постанови Кабінету Міністрів України
від 03.09.2005 року № 865» та пункт 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
від 03.09.2005 року № 865 "Про оплату праці та
щомісячне грошове утримання суддів".

Ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 19.08.2009 року дана постанова
окружного суду залишена без змін, однак
питання щодо повороту виконання
судового рішення не прийнято, а тому
Постанова Кабінету Міністрів України
від 21.12.2005 року № 1243 «Питання оплати
праці вищих посадових осіб України,
окремих керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів» в частині
встановлення розміру посадового
окладу суддів; пункт 4-1 Постанови
Кабінету Міністрів України від 31.12.2005
року № 1310 «Про внесення змін до
постанови Кабінету Міністрів України
від 03.09.2005 року № 865» та пункт 4-1
Постанови Кабінету Міністрів України
від 03.09.2005 року № 856 «Про оплату праці та
щомісячне грошове утримання суддів»
втратили чинність лише з 19.08.2009 року,
тобто з часу набрання чинності рішення
суду першої інстанції та є обов'язковою
для виконання саме з цього часу.

Колегія суддів дійшла
висновку, що з моменту втрати чинності
пункту 4-1 Постанови Кабінету Міністрів
України від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату
праці та щомісячне грошове утримання
суддів», відповідач зобов'язаний був з
19.08.2009 року застосовувати Постанову №
865 в первісній редакції, тобто
проводити розрахунок посадового
окладу судді з розміру мінімальної
заробітної плати на дату нарахування.

Крім того, визнання
нечинним п. 4-1 Постанови Кабінету
Міністрів України від 03.09.2005 року № 865
«Про оплату праці та щомісячне грошове
утримання суддів» при наявності
Постанов Кабінету Міністрів України №
1243 від 21.12.2005 року «Питання оплати праці
вищих посадових осіб України, окремих
керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів» та № 1310 від
31.12.2005 року «Про внесення змін до
постанови Кабінету Міністрів України
від 03.09.2005 року № 865» року, які також
стосуються питання обчислення
зарплатні суддів, ще не давало підстав
відповідачем здійснювати виплату
заробітної платні у належних розмірах.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
касаційної скарги порушень судами норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
правильно, а тому касаційну скаргу слід
відхилити, а оскаржувані судові
рішення - залишити без змін.

Доводи, які містяться в касаційній
скарзі, висновків судів та обставин
справи не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

Постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 13 квітня 2012
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 11 жовтня 2012 року у справі №
2а/1770/2454/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
В.В. Малинін

Судді:
А.Ф. Загородній

В.В. Швець