Справа № К/9991/67597/11-С
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2014 року м. Київ
К/9991/67597/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В.,
Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., розглянувши
в попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Державного комітету
України із земельних ресурсів на
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 29 жовтня 2010
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 10 березня 2011 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до Головного управління
Державного комітету України із
земельних ресурсів у Житомирській
області, Державного комітету України
із земельних ресурсів про визнання
наказу протиправним, поновлення на
роботі, стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу та допомоги по
тимчасовій непрацездатності,

в с т а
н о в и л а :

У вересні 2010 року позивач звернувся до
суду із зазначеним позовом до
відповідачів. Уточнивши позовні
вимоги, просив визнати протиправним та
скасувати наказ Державного комітету
України із земельних ресурсів від 13
травня 2010 року № 325-кт про його
звільнення з посади заступника
начальника Головного управління
Державного комітету України із
земельних ресурсів у Житомирській
області за п. 6 ч. 1 ст. 40 КЗпП України,
поновити його на вказаній посаді,
стягнути з Головного управління
Державного комітету України із
земельних ресурсів у Житомирській
області на його користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу з 9
серпня 2010 року, та допомогу по
тимчасовій непрацездатності в розмірі
14979 грн. 60 коп.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що
він не займав посади, на якій був
поновлений ОСОБА_5 Крім того, в
порушення вимог трудового
законодавства його звільнено в період
тимчасової непрацездатності та не
запропоновано іншої роботи.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 29 жовтня 2010
року, залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 10 березня
2011 року, позов задоволено частково.
Визнано протиправним наказ Державного
комітету України із земельних ресурсів
від 13 травня 2010 року № 325-кт, поновлено
позивача на посаді заступника
начальника Головного управління
Державного комітету України із
земельних ресурсів у Житомирській
області з 13 травня 2010 року, зобов'язано
Головне управління Державного
комітету України із земельних ресурсів
у Житомирській області нарахувати і
виплатити ОСОБА_4 середній заробіток за
час вимушеного прогулу. В решті позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ставиться питання
про скасування постанови суду
апеляційної інстанції з підстав
порушення норм матеріального та
процесуального права та ухвалення
нового судового рішення про
задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального й процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі в межах, встановлених ст. 220 КАС
України, колегія суддів приходить до
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що позивач з 14 квітня
2009 року обіймав посаду заступника
начальника Головного управління
Державного комітету України із
земельних ресурсів у Житомирській
області.

З 11 травня 2010 року по 6 серпня 2010 року
позивач хворів, що підтверджується
листками непрацездатності.

13 травня 2010 року наказом Державного
комітету України із земельних ресурсів
№ 325-кт позивача звільнено з посади
заступника начальника Головного
управління Державного комітету
України із земельних ресурсів у
Житомирській області за п.
6 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з
поновленням ОСОБА_5 на посаді
заступника начальника Головного
управління Державного комітету
України із земельних ресурсів у
Житомирській області на підставі
постанови Житомирського окружного
адміністративного суду від 20 січня 2010
року

На час прийняття позивача на роботу (14
квітня 2009 року) у Головному управлінні
Державного комітету України із
земельних ресурсів у Житомирській
області було три посади заступників
начальника Головного управління
Державного комітету України із
земельних ресурсів у Житомирській
області, кожен із яких виконував
покладені на нього обов'язки. ОСОБА_5
було звільнено з посади заступника
начальника Головного управління
Державного комітету України із
земельних ресурсів у Житомирській
області лише 28 вересня 2009 року.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції, з яким погодився і
суд апеляційної інстанції, виходив з
того, що звільнення позивача відбулося
без дотриманням процедури та порядку
звільнення, оскільки ОСОБА_4 ніколи не
займав ту посаду та не виконував ту
роботу, з якої незаконно звільнено
ОСОБА_5 До того ж, звільнення позивача
проведено в період його тимчасової
непрацездатності та без дотримання
вимог ч. 2 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у разі поновлення на роботі
працівника, який раніше виконував цю
роботу.

Згідно ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення
з підстав, зазначених в п. 1, 2, 6 цієї
статті, допускається, якщо неможливо
перевести працівника за його згодою на
іншу роботу.

Тому, звільнення на підставі п. 6 ст. 40
КЗпП України можливе, якщо
роботодавцем вжито всіх заходів щодо
переводу працівника на іншу посаду
шляхом запропонування працівнику, що
звільняється, всіх вакансій, на які
може претендувати особа з урахуванням
її фаху, кваліфікації, досвіду трудової
діяльності, а також у випадках, коли
неможливо перевести працівника з його
згоди на іншу роботу, або коли
працівник відмовився від такого
переведення.

Отже, судами попередніх інстанцій
обґрунтовано вказано на формальність
посилань відповідачів на те, що ОСОБА_4
пропонувалися інші посади для
переведення, оскільки ці посади були
запропоновані йому вже після
звільнення 14 травня 2010 року, до того ж,
ОСОБА_4 було відмовлено у
працевлаштуванні через припинення
державної служби.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не
допускається звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності (крім
звільнення за пунктом 5 цієї статті), а
також у період перебування працівника
у відпустці.

За таких обставин, коли звільнення
позивача відбулося у зв'язку з
поновленням працівника, який до
звільнення не перебував на посаді
позивача, крім того, відповідач
звільнив з роботи позивача в період
його тимчасової непрацездатності, та
ще й не запропонував йому вакантні
посади, суди першої та апеляційної
інстанцій прийшли до обґрунтованого
висновку про незаконність звільнення
позивача, а тому обґрунтовано
задовольнили позов про поновлення на
роботі.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
КАС України суд касаційної інстанції
не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 КАС України, суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Тому колегія суддів, перевіривши у
межах касаційної скарги правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державного комітету
України із земельних ресурсів залишити
без задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від 29 жовтня 2010
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 10 березня 2011 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Тракало

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк