Справа № 810/6112/14
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2014 року справа
№810/6112/14

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Брагіна О.Є.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів
України у Київській області про
визнання протиправними дій та
зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звернувся з позовом до
Білоцерківської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Київській області про визнання
протиправними дій відповідача щодо
відмови у поверненні йому сум
помилково сплаченого єдиного
соціального внеску за 2013 р. у розмірі
2965,08 грн.; зобов'язання відповідача
перерахувати йому 2965,08 грн., як надміру
сплаченої суми єдиного внеску на
загальнодержавне соціальне
страхування.

Як на підставу заявлених вимог,
посилається на власний розрахунок
здійсненої переплати, який міститься у
позовній заяві.

На думку позивача, максимальна
величина бази нарахування єдиного
внеску повинна обмежуватись сукупним
доходом (заробітними платами),
отриманим ним на різних підприємствах,
та доходу як ФОП, і не може перевищувати
визначеної максимальної бази
нарахування ЄСВ на 2013 р., що відповідно
до зроблених розрахунків на 2013 р.
утворює ? максимальну зарплату, на яку в
2013 році нараховується єдиний внесок
тобто 17 прожиткових мінімумів: з січня
по листопад 17 * 1147 = 19499,00 грн., в грудні 17 *
1218 = 20706,00 грн.

У судовому засіданні заявлені вимоги
підтримав.

Відповідач, повідомлений
належним чином про дату та місце
розгляду справи, у судове засідання не
прибув, надав письмове заперечення, у
якому зазначив, що позиція податкового
органу обґрунтована відсутністю
законних підстав для відшкодування
позивачу заявлених коштів,
підкресливши, що базою для нарахування
та утримання єдиного внеску є суми
нарахованої заробітної плати за видами
виплат, які включають основну та
додаткову заробітну плату, інші
заохочувальні та компенсаційні
виплати, у тому числі в натуральній
формі, що визначаються відповідно до
Закону України «Про оплату праці», та
суму винагороди фізичним особам за
виконання робіт (надання послуг) за
цивільно-правовими договорами.
Оскільки згідно п.3 ст.7 Закону №2464,
нарахування єдиного внеску
здійснюється в межах максимальної
величини бази нарахування єдиного
внеску визначеного п.п.4 п.1 ст.1 Закону
№2464 як максимальна сума доходу
застрахованої особи, що дорівнює
сімнадцяти розмірам прожиткового
мінімуму для працездатних осіб,
встановленого законом, на яку
нараховується єдиний внесок, вважає, що
у ОСОБА_1, зареєстрованого в
Білоцерківській ОДПІ як фізичної особи
- підприємця за 2013 р. не було надмірно
сплаченої суми ЄСВ. Крім того,
відповідач наголошував, що ОСОБА_1 є
застрахованою особою (фізична особа,
яка відповідно до законодавства
підлягає загальнообов'язковому
державному соціальному страхуванню і
сплачує (сплачувала) та/або за яку
сплачується чи сплачувався у
встановленому законом порядку єдиний
внесок); працівником двох підприємств,
роботодавцями якого нараховувався та
сплачувався ЄСВ за кожним видом виплат.

На підставі ч.6 ст.128 КАСУ, суд
розглянув вказану справу в порядку
письмового провадження.

Дослідивши подані документи і
матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, врахувавши
норми закону, які діяли на момент
виникнення правовідносин між
сторонами, суд вважає, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню, з
огляду на таке:

ОСОБА_1, є фізичною
особою-підприємцем зареєстрованою
04.01.2012 р. РС Білоцерківського МУЮ
Київської області за № 2 013116 та
перебуває на обліку в Білоцерківській
ОДПІ Київської області, тобто
підприємцем на загальній системі
оподаткування. За даними розрахунку
ПДФО, отримав дохід у розмірі 500 грн., як
фізична особа-підприємець (а.с.7).

Відповідно наданих документів
одночасно є директором ТОВ «Менпауер
Україна» та директором представництва
ТОВ «Менпауер СиАйЕс», що
підтверджується довідками №176/1/03 та
№10/03 від 24.03.2014 р., отже, працівником
двох різних господарюючих суб'єктів
(юридичних осіб).

За інформацією наданою у довідках
за 2013 р., отримав дохід за роботу в ТОВ
«Менпауер Україна» у сумі 174 253, 83 грн.;
за роботу в представництві ТОВ
«Менпауер СиАйЕс» позивачем отримано
148150,89 грн.

При щомісячній виплаті позивачу
заробітної плати, в порядку ч.1,3,6 ЗУ
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» роботодавцями
відраховувалися податки та страхові
внески за застраховану особу - ОСОБА_1
по отриманих ним зарплатах на різних
підприємствах окремо. Загальна сума
нарахувань єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за 2013 р. склала 11
432, 06 грн. Як фізична особа-підприємець
позивач у 2013 р. сплатив 398, 01 грн. ЄСВ.

15.04.2014 р., ОСОБА_1 звернувся із
заявою до Білоцерківської ОДПІ ГУ
Міндоходів у Київській області про
повернення йому надмірно сплаченого
єдиного внеску на загальнодержавне
соціальне страхування із доходів у
вигляді заробітних плат. Мотивуючи
своє звернення до податкового органу,
посилався на положення п.3 ст.7 ЗУ від
08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнодержавне соціальне
страхування» (далі по тексту - Закон
№2464-VI), де визначено, що нарахування
єдиного внеску здійснюється в межах
максимальної величини бази
нарахування єдиного внеску,
встановленої вказаним законом.
Відповідно до зазначеної норми закону
та Інструкції «Про порядок нарахування
і сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», затвердженої
наказом Міндоходів №455 від 09.09.2013 р.
позивачем була розрахована
максимальна величина (база) з якої
сплачувався ЄСВ у 2013 р. у розмірі 8466,98
грн. Тобто, позивач при вирахуванні
максимальної величини єдиного внеску
застосував метод складання заробітних
плат, отриманих за сумісництвом на
різних підприємствах (зовнішнє
сумісництво) та вважає, що отримана ним
заробітна плата на двох підприємствах
і є об'єктом оподаткування ЄСВ.

Листом від 19.08.2014 №7573/890/17-02,
заступник начальника Білоцерківської
ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області
роз'яснив ОСОБА_1, що норми Закону №2464-VI
встановлюють обов'язок працівників
підприємств, установ, організацій
сплачувати єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за видами
зарплат, отриманих на різних
підприємствах окремо. Крім того, п.4 ч.1
ст.4 вказаного Закону такий обов'язок
поширюється на фізичних
осіб-підприємців, які обрали спрощену
систему оподаткування. При цьому базою
для нарахування та утримання єдиного
внеску є суми нарахованої заробітної
плати за видами виплат, які включають
основну та додаткову заробітну плату, а
також ті суми доходу, які були отримані
від підприємницької діяльності.

Не погоджуючись з позицією
податкового органу звернувся до суду.

На обґрунтування заявлених вимог
позивачем до суду буди надані наступні
документи: податкова декларація про
майновий стан і доходи за 2013 з
уточненням, яка була подана до
податкової 25.04.2014 р.; розрахунок
податкових зобов'язань з ПДФО,
отриманих фізичною особою-підприємцем
від провадження господарської
діяльності за 2013 р., в якому зазначено
про сплату ОСОБА_1 500 грн. річного
оподаткованого доходу; перелік сум
витрат, що включаються до складу
податкової знижки згідно ст.166 розділу 4
ПКУ за 2013; розрахунок податкових
зобов'язань з ПДФО згідно з підпунктом
«є» п.176.1 ст.176 розділу 4 ПКУ, в якому
поміж іншого вказано про сплату 11432, 06
грн. суми ЄВ; довідка №176/1/03 від 24.03.2014 р.
ТОВ «Менпауер Україна» про середню
заробітну плату ОСОБА_1, який з 09.07.2012
перебував на посаді директора
вказаного товариства та отримав у 2013 р.
загальний дохід 174253, 83 грн., з якого 6 130,
38 грн. було сплачено ЄСВ; довідка №10/03
від 24.03.2014 р. від представництва ТОВ
«Менпауер СиАйЕс», якою визначено, що
за роботу на посаді директора
представництва ОСОБА_1 отримав у 2013 р.
загальний дохід у розмірі 148150,89 грн., з
якого було перераховано 5301,68 грн.
єдиного соціального внеску; довідка
форми №3 для ПДФО №408/09 від 11.09.2014 р., в
якій зазначено, що ОСОБА_1 за період з
01.01.2013 по 31.12.2013 р. у ТОВ «Менпауер
Україна» нарахований дохід у розмірі
174253,83 грн., сума відрахувань ЄСВ
становила 6130,38грн., сума ПДФО - 25828, 18
грн.; довідка №34/09 від 11.09.2014 р., в якій
зазначено, що ОСОБА_1 за період з 01.01.2013
по 31.12.2013 р. у ТОВ «Менпауер СиАйЕс»
нарахований дохід у розмірі 148150,89 грн.,
сума відрахувань ЄСВ становила 5301,68
грн., сума ПДФО - 21647,98 грн.; заява про
повернення надмірно сплаченої суми ЄСВ
ОСОБА_1 до Білоцерківської ОДПІ ГУ
Міндоходів в Київській області;
лист-відповідь Білоцерківської ОДПІ ГУ
Міндоходів у Київській області.

Надаючи правової оцінки
відносинам, що склалися між сторонами
суд звертає увагу на наступне:

Закон України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (далі по тексту
- Закон №2464-VI) визначає правові та
організаційні засади забезпечення
збору та обліку єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку.

Пунктом 2 ч.1 ст.1 вказаного закону
визначено, що єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених
законодавством, прав застрахованих
осіб та членів їхніх сімей на отримання
страхових виплат (послуг) за діючими
видами загальнообов'язкового
державного соціального страхування.
Застрахованою особою, згідно п.3 ч.1 ст.1
цього закону є фізична особа, яка
відповідно до законодавства підлягає
загальнообов'язковому державному
соціальному страхуванню і сплачує
(сплачувала) та/або за яку сплачується
чи сплачувався у встановленому законом
порядку єдиний внесок.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 Закону №
2464-VI платниками єдиного соціального
внеску є, зокрема, роботодавці, які
використовують працю фізичних осіб на
умовах трудового договору (контракту) і
працівники, які працюють у них на
умовах трудового договору. Отже,
працівники-сумісники та їх роботодавці
сплачують ЄСВ на загальних підставах.

При визначенні максимальної
величини бази нарахування ЄСВ, з якої
сплачуються ЄСВ
працівниками-сумісниками, суд звертає
увагу на таке:

відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону №
2464-VI, максимальна величина бази
нарахування ЄСВ - це максимальна сума
доходу застрахованої особи, що
дорівнює сімнадцяти розмірам
прожиткового мінімуму для
працездатних осіб, установленого
законом, на яку нараховується єдиний
внесок. З 1 січня 2013 року ця максимальна
величина дорівнює 19 499 грн., а з 1 грудня
2013 року - 20 706 грн.

Нараховують єдиний внесок на суму
нарахованої зарплати за видами виплат,
які включають основну й додаткову
заробітну плати, інші заохочувальні та
компенсаційні виплати, у т.ч. у
натуральній формі, що визначаються
відповідно до Закону про оплату праці
(ст. 7 Закону № 2464-VI).

Відповідно до пп. 4.3.5 Постанови
Пенсійного фонду України «Про
затвердження Інструкції про порядок
нарахування і сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 27.09.2010 № 21-5
(яка була чинна на момент нарахування
ЄСВ на заробітні плати позивача) види
виплат, котрі відносяться до основної,
додаткової зарплати й інших
заохочувальних та компенсаційних
виплат, під час нарахування єдиного
внеску визначаються Інструкцією зі
статистики заробітної плати,
затвердженою наказом Державного
комітету статистики України від 13.01.2004
№ 5, яка визначає основні методологічні
положення щодо визначення показників
оплати праці у формах державних
статистичних спостережень з метою
одержання об'єктивної статистичної
інформації про розміри та структуру
заробітної плати найманих працівників
та поширюється на всіх юридичних
осіб, їхні філії, відділення,
представництва та інші відособлені
структурні підрозділи.

На підставі пп. 2.1.1 Інструкції № 5
винагороди за виконану роботу
відповідно до встановлених норм праці
за тарифними ставками (окладами),
відрядними розцінками робітників і
посадовими окладами керівників,
фахівців, технічних службовців,
включаючи в повному обсязі внутрішнє
сумісництво, включаються до фонду
основної зарплати, а отже, максимальну
величину бази нарахування ЄСВ для
внутрішніх сумісників визначають
сукупно за основним місцем роботи та за
місцем роботи за внутрішнім
сумісництвом .

Для зовнішніх сумісників максимальну
величину бази нарахування єдиного
внеску застосовують окремо за кожним
місцем роботи.

Таким чином, якщо особа працює як
зовнішній сумісник (на двох і більше
підприємствах), величина бази
нарахування єдиного внеску
застосовується за кожним місцем
роботи.

Оскільки ОСОБА_1 є зовнішнім
сумісником, суд вважає слушним і
погоджується з висновком податкового
органу, що він підлягає
загальнообов'язковому державному
соціальному страхуванню, а єдиний
соціальний внесок за нього
нараховується у встановленому законом
порядку по кожному виду доходу
(заробітної плати) на різних
підприємствах окремо.

Наказом Міндоходів від 09.09.2013 №450 «Про
затвердження Порядку зарахування в
рахунок майбутніх платежів єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування або повернення
надміру та/або помилково сплачених
коштів» (далі по тексту - Порядок №450)
було врегульовано процедуру
зарахування в рахунок майбутніх
платежів єдиного внеску або повернення
платникам, на яких згідно із Законом
№2464 покладено обов'язок нараховувати,
обчислювати і сплачувати єдиний
внесок, сум помилково сплаченого
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування.

Відповідно до п.4 вказаного порядку
повернення коштів здійснюється у
випадках: надміру або помилково
сплачених сум єдиного внеску,
безпідставно стягнених сум єдиного
внеску та/або застосованих фінансових
санкцій або інших коштів на
відповідний рахунок органу доходів і
зборів, відкритий в органі
Казначейства за балансовим рахунком
3719; помилкової сплати сум єдиного
внеску та/або застосованих фінансових
санкцій на невідповідний рахунок
органу доходів і зборів. До сум
помилково сплачених коштів не
включаються суми авансових платежів,
сплачені відповідно до абзацу другого
частини восьмої статті 9 Закону.

Пунктом 5 Порядку №450 визначено, що
повернення коштів у випадках,
передбачених пунктом 4 цього Порядку
(окрім випадку надходження до органу
доходів і зборів рішення суду про
визнання безпідставним стягнення ним з
юридичних і фізичних осіб сум єдиного
внеску та/або застосованих фінансових
санкцій), здійснюється виключно на
підставі заяви платника про повернення
надміру або помилково сплачених
коштів, яка подається в довільній формі
до органу доходів і зборів.

У заяві обов'язково зазначаються:
найменування платника (суб'єкта
господарювання); код ЄДРПОУ (для
юридичної особи) або прізвище, ім'я, по
батькові фізичної особи; реєстраційний
номер облікової картки платника
податків (ідентифікаційний номер), або
серія та номер паспорта (для фізичних
осіб, які через релігійні переконання в
установленому порядку відмовилися від
прийняття реєстраційного номера
облікової картки платника податків та
мають відмітку у паспорті);
місцезнаходження та номер контактного
телефону; причини повернення коштів;
сума коштів, що підлягає поверненню;
напрям перерахування коштів із
зазначенням реквізитів рахунка
одержувача коштів.

До заяви платник ЄСВ обов'язково додає
оригінал або завірену ним копію
розрахункового документа (квитанцію,
платіжне доручення тощо), який
підтверджує сплату коштів на рахунок
відповідного органу доходів і зборів.

З урахуванням того, що громадянин
ОСОБА_1 є застрахованою особою та
працівником за зовнішнім сумісництвом
двох окремих господарських одиниць,
нарахування ЄСВ на заробітну плату за
двома місцями роботи відбувалося
кожним роботодавцем позивача окремо, а
кошти сплачені у вигляді єдиного
внеску по кожному виду доходу (зарплат)
не є надмірно сплаченою сумою, яка
підлягає поверненню. Відтак вимоги
позивача є необґрунтованими та не
підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 122,
159-163, 167, 254 КАСУ, суд,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного
позову, - відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Брагіна О.Є.