Справа № 296/8100/14-а
Суддя: Майор Г.І.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Майор Г.І.
УХВАЛА

іменем України

"02" грудня 2014 р.
Справа № 296/8100/14-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Майора Г.І.

суддів:
Бучик А.Ю.

Шевчук С.М.,

при секретарі
Витрикузі В.П. ,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3,

від відповідача: Гарлінський О.Й.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Голови Ко-
рольовської районної ради м.Житомира
Сої Олега Васильовича на постанову
Корольовського районного суду м.
Житомира від "22" жовтня 2014 р. у справі за
позовом ОСОБА_3 до Голови
Корольовської районної ради м.Житомира
Сої Олега Васильовича про визнання
дій неправомірними та скасування
частини розпорядження,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся в
суд із адміністративним позовом до
голови Корольовської районної ради м.
Житомира Сої О.В. про визнання
незаконним і скасування частково
розпорядження № 77-К від 13.08.2014 року про
виконання постанови суду щодо надання
щорічних оплачуваних відпусток
позивачу і наступне його звільнення,
оскільки початок його відпустки
визначено на останній робочий день.
Крім того, не визначено кінцеву дату
пустки, а також тривалість відпустки не
відповідає вимогам постанов суду і
заяві позивача.

Постановою Корольовського районного
суду м. Житомира від 22 жовтня 2014 року
позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано п.2
розпорядження № 77-К від 13.08.2014 року
голови Корольовської районної ради м.
Житомира Сої О.В. про виконання
постанов суду щодо надання щорічних
оплачуваних відпусток ОСОБА_3 та
наступне його звільнення в такій
частині: надати ОСОБА_3 поновленому на
посаді головного спеціаліста -
юрисконсульта виконкому Корольовської
районної ради м. Житомира згідно з
розпорядженням голови районної ради
від 11.02.2014 № 14-к, щорічні основні
оплачувані відпустки за періоди роботи
з 25.06.2012 р. по 24.06.2013 р. терміном 30
календарних днів та з 25.06.2013 року по
06.06.2014 року терміном 07 календарних днів
(з урахуванням того, що розпорядженням
голови районної ради від 13.02.2014 № 08-в
йому вже було надана невикористана
частина щорічної основної відпустки за
період роботи з 25.06.2011 року по 24.06.2012
року терміном 22 календарних днів, а
відповідно до ст. 10 Закону України «Про
відпустки» загальна тривалість
щорічних основної та додаткових
відпусток не може перевищувати 59
календарних днів) з 28 квітня по 06 червня
2014 року (враховуючи що 01, 02, 09 травня 2014
року - святкові дні).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Голова Корольовської районної ради
м.Житомира Соя О.В. звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати вищевказане рішення та
прийняти нове, яким відмовити в
задоволенні позову. В апеляційній
скарзі відповідач посилається на
незаконність, необ'єктивність та
необґрунтованість оскаржуваного
рішення, порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, що є підставою
для скасування постанови суду першої
інстанції.

Позивач надав суду письмові
заперечення на апеляційну скаргу.

Представник відповідача в судовому
засіданні доводи апеляційної скарги
підтримав в повному обсязі.

Представник позивача в засіданні суду
заперечив проти доводів апеляційної
скарги. Вважає, що постанова суду
першої інстанції є законною та
обґрунтованою, а тому просив залишити
її без змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши матеріали справи,
дослідивши доводи апеляційної скарги
та правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального законодавства, колегія
суддів уважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 25 червня 2011 року
розпорядженням голови Корольовської
райради м. Житомира № 68 ОСОБА_3 було
прийнято на службу в органи місцевого
самоврядування та призначено на посаду
головного спеціаліста- юрисконсульта
виконкому ради, як такого, що пройшов
конкурсний відбір та стажування і був
присвоєний 14 ранг посадової особи
місцевого самоврядування.

03 жовтня 2011 року розпорядженням голови
Корольовської районної ради м.
Житомира № 103 позивача було звільнено
із займаної посади за угодою сторін з
10.10.2011 року. Вказане розпорядження
визнане постановою суду незаконним і
скасоване 10.02.2014 року, а позивач
поновлений на посаді головного
спеціаліста - юрисконсульта виконкому
Корольовської районної ради м.
Житомира з 10.10.2011 року та стягнуто з
виконкому середній заробіток за час
вимушеного прогулу. З 11.02.2014 року
позивач знову почав працювати на
посаді головного спеціаліста -
юрисконсульта виконкому Корольовської
районної ради м. Житомира.

31 березня 2014 року позивач звернувся до
відповідача з письмовою заявою про
надання йому щорічної оплачуваної
відпустки за 2012-2013 роки. Проте,
відповідач відмовив йому у
добровільному порядку надати
відпустку і позивач звернувся до суду з
позовом про зобов'язання відповідача
надати йому щорічну оплачувану
відпустку.

Постановою Корольовського районного
суду м. Житомира від 14.04.2014 року визнано
дії відповідача Сої О.В.
неправомірними та зобов'язано надати
головному спеціалісту-юрисконсульту
виконкому Корольовської районної ради
м. Житомира ОСОБА_3 щорічну оплачувану
відпустку за період з 25.06.2012 року по
24.06.2013 року (а.с.10,11). Ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 29 травня 2014
року (а.с.8,9) вказана станова суду
залишена без змін.

28.04.2014 року позивач знову звернувся до
відповідача з письмовою заявою і
вимогою надання йому щорічної
оплачуваної відпустки з 28.04.2014 року по
30.05.2014 року за період з 25.06.2012 року по
24.06.2013 року згідно вимог трудового
законодавства та постанови суду від
14.04.2014 року та щорічну оплачувану
відпустку з 02.06.2014 року за період 25.06.2013
року по 02.06.2014 року (а.с.3).

Проте, відповідач відмовився в
добровільному порядку надати
відпустку і позивач звернувся до суду
з адміністративним позовом про
зобов'язання відповідача надати
оплачувану відпустку за вказаний
період.

Постановою Корольовського районного
суду м. Житомира від 05 червня 2014 року
позов задоволено. Зобов'язано
відповідача надати ОСОБА_3, як
головному спеціалісту-юрисконсульту
виконкому Корольовської районної ради
м. Житомира щорічну оплачувану
відпустку за період з 25.06.2013 року по
02.06.2014 року, відповідно до заяви від
28.04.2014 року з виплатою допомоги на
оздоровлення в розмірі посадового
окладу. Ухвалою Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 21.07.2014 року зазначена постанова
суду залишена без змін ( а.с.4-5)

На виконання вищенаведених постанов
суду, 13.08.2014 року відповідачем видано
розпорядження № 77-К. про виконання
постанов суду щодо надання щорічних
оплачуваних відпусток ОСОБА_3 та
наступне його звільнення (а.с.12,13).

У п.2 даного розпорядження вказується:
надати ОСОБА_3 поновленому на посаді
головного спеціаліста-юрисконсульта
виконкому Корольовської районної ради
м. Житомира згідно з розпорядженням
голови районної ради від 11.02.2014 року №
14-к, щорічні основні оплачувані
відпустки за періоди роботи з 25.06.2012
року по 24.06.2013 року терміном 30
календарних днів та з 25 червня 2013 року
по 06.06.2014 року терміном 07 календарних
днів (з урахуванням того, що
розпорядженням голови районної ради
від 13.02.2014 р. № 08-в йому вже була надана
невикористана частина щорічної
основної відпустки за період 25.06.2011
року по 14.06.2012 року терміном 22
календарних днів, відповідно до ст. 10
Закону України «Про відпустки»
загальна тривалість щорічних основної
та додаткових відпусток не може
перевищувати 59 календарних днів), з 28
квітня по 06 червня 2014 року (враховуючи,
що 01, 02, 09 травня 2014 року - святкові дні),
з виплатою матеріальної допомоги на
оздоровлення у розмірах посадового
окладу.

Відповідно до ст.255 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова або ухвала суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Обставини, які були встановлені
постановою, що набрала законної сили, в
одній адміністративній справі не
можуть оспорюватися в іншій судовій
справі за участю тих самих сторін.

Державні гарантії та відносини,
пов'язані з відпусткою, регулюються
Конституцією України, Законом України
«Про відпустки», Кодексом законів про
працю України, іншими законами та
нормативно-правовими актами України.

Згідно з преамбулою Закону України
«Про відпустки» від 15.11.1996 р. № 504/96-ВР,
цей Закон встановлює державні гарантії
права на відпустки, визначає умови,
тривалість і порядок надання їх
працівникам для відновлення
працездатності, зміцнення здоров'я, а
також для виховання дітей, задоволення
власних життєво важливих потреб та
інтересів, всебічного розвитку особи.

Як передбачено ст.74 Кодексу законів про
працю України громадянам, які
перебувають у трудових відносинах з
підприємствами, установами,
організаціями незалежно від форм
власності, виду діяльності та
галузевої належності, а також працюють
за трудовим договором у фізичної особи,
надаються щорічні (основна та
додаткові) відпустки із збереженням на
їх період місця роботи (посади) і
заробітної плати.

Однак, з врахуванням вищевикладених
обставин, п.2 оскаржуваного
розпорядження не відповідає вимогам
діючого законодавства і постанови
Корольовського районного суду м.
Житомира від 05.06.2014 року та ухвали
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 21.07.2014 року.
В розпорядженні про надання щорічної
основної оплачуваної відпустки за
періоди роботи з 25.06.2012 року по 24.06.2013
року терміном 30 календарних днів
вказано, що дана відпустка починається
з 28.04.2014 року, однак як встановлено в цей
день позивач працював, що не
заперечувалось представником
відповідача. З огляду на це, відпустка
надається з наступного робочого дня
29.04.2014 року. Крім того, у розпорядженні
не вказано по яке число триває
відпустка.

Щодо відпустки з 25.06.2013 року по 2014 рік,
то у постанові суду від 05 червня 2014 року
зобов'язано відповідача надати
позивачу щорічну оплачувану відпустку
за період з 2013 року по 2014 рік,
відповідно до його заяви від 28.04.2014
року, тобто з 02.06.2014 року. Проте, дані
вимоги суду у розпорядженні № 77-к не
були виконані. Зокрема, у п. 2 даного
розпорядження не вказується з якого
числа і місяця надається оплачувана
щорічна відпустка, Щодо терміну 07
календарних днів (з урахуванням того,
що розпорядженням голови районної ради
від 13.02.2014 р. №08-в позивачу вже було
надана невикористана частина щорічної
основної відпустки за період роботи з
25.06.2011 року по 24.06.2012 року терміном 22
календарних днів, а відповідно до ст. 10
Закону України «Про відпустки»
загальна тривалість щорічних основної
та додаткових відпусток не може
перевищувати 59 календарних днів), то
відповідач помилково відносить до
даного рішення суду не відбуту
відпустку з 25.06.2011 року по 24.06.2012 року
терміном 22 календарних днів, яку
позивач отримав ще у лютому 2014 року.
Однак, постанова суду від 05.06.2014 року до
даної відпустки не має відношення і
твердження відповідача про зворотне є
помилковим, оскільки максимальна
тривалість відпустки за один
календарних рік і надання
невикористаних відпусток працівникові
(у даному випадку за неповних три роки)
по вині роботодавця являються різними
поняттями.

Щорічна оплачувана відпустка позивача
ОСОБА_3 за період з 25.06.2013 року по 02.06.2014
рік, відповідно до заяви від 28.04.2014 року,
тобто з 02.06.2014 року має тривати по 03.07.2014
року включно. Згідно ст. 21 Закону
України «Про службу в органах
місцевого самоврядування» оплачування
щорічна відпустка працівникам
виконкому надається тривалістю 30 днів.
За період з 02.06.2014 року по 03.07.2014 року
було два святкових дні, які до
відпустки не включаються відповідно до
ст. 73 КЗпП України (08 і 28 червня 2014 р.).
Позивач відпрацював повний рік, за
період з 25.06.2013 року по 02.06.2014 року і його
попередня відпустка закінчилася 31.05.2014
року.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків
встановлених ст. 72 цього Кодексу. У
відповідності до п. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних
повноважень не надав суду достатніх
беззаперечних доказів в обґрунтування
обставин, на яких ґрунтуються його
заперечення, не довів правомірності
прийнятого ним п.2 розпорядження №77-К
від 13.08.2014 року.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлені критерії, якими керується
адміністративний суд при перевірці
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень. Відповідність
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень передбаченим
частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям перевіряється судом з
урахуванням закріпленого статтею 9
Кодексу адміністративного судочинства
України принципу законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції. Постанова суду першої
інстанції прийнята з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів уважає, що постанова суду першої
інстанції є законною та обґрунтованою,
відповідає матеріалам справи та
чинному законодавству, а підстави для
задоволення апеляційної скарги Голови
Корольовської районної ради м.Житомира
Сої О.В. відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Голови
Корольовської районної ради м.Житомира
Сої Олега Васильовича залишити без
задоволення, а постанову
Корольовського районного суду м.
Житомира від "22" жовтня 2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Г.І. Майор

судді:
А.Ю.Бучик

С.М. Шевчук

Повний текст cудового рішення
виготовлено "05" грудня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Голова
Корольовської районної ради м.Житомира
Соя Олег Васильович площа
Польова,8,м.Житомир,10009

4-третій особі: - ,