Справа № 106/1253/13-а(2а-106/62/13)
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

"03" грудня 2014 р. м. Київ
К/800/42448/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Сороки М.О.,Смоковича
М.І.,Чумаченко Т.А..

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду
України в місті Євпаторія Автономної
Республіки Крим (далі - УПФ) про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання призначити пенсію за
віком, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 3 липня 2013 року, -

встановив:

У лютому 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом, у якому просив визнати
неправомірними дії УПФ щодо відмови в
призначенні йому пенсії за віком та
зобов'язати відповідача призначити
йому пенсію за віком, починаючи з 07.01.2013.

Свої вимоги мотивував тим, що є
громадянином України та постійно
проживає в Сполучених Штатах Америки.
Досягши пенсійного віку звернувся до
УПФ із заявою про призначення пенсії, у
задоволенні якої відмовлено листом №
9/Ю-65 від 25.01.2013 з посиланням на
відсутність підстав для її
призначення. Вказував, що такими діями
порушені його законні права.

Постановою Євпаторійського міського
суду Автономної Республіки Крим від 21
березня 2013 року позов задоволено
частково. Визнано неправомірними дії
УПФ щодо відмови ОСОБА_4 у призначенні
пенсії за віком відповідно до положень
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Постановою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 3 липня 2013 року постанову суду
першої інстанції скасовано. У
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду
апеляційної інстанції, ОСОБА_4
звернувся з касаційною скаргою до
Вищого адміністративного суду України,
в якій просить її скасувати як таку, що
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та залишити в силі постанову суду
першої інстанції.

Перевіривши за наявними у справі
матеріалами доводи, викладені у
касаційній скарзі, правильність
застосування судом норм матеріального
та процесуального права і правової
оцінки обставин у справі у межах,
визначених статтею 220 КАС України,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню.

Встановлено, що ОСОБА_4, будучи
громадянином України, проживає в США. В
зв'язку з досягненням пенсійного віку
та за наявності трудового стажу, 07.01.2013
позивач звернувся до УПФ із заявою про
призначення пенсії за віком.

Листом УПФ № 9/Ю-65 від 25.01.2013 позивачу
відмовлено у призначенні пенсії за
віком з посиланням на відсутність
підстав для її призначення.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
відмова УПФ у призначенні ОСОБА_4
пенсії за віком є неправомірною.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову, апеляційний суд прийшов до
висновку про правомірність відмови УПФ
у призначенні позивачу пенсії за віком,
оскільки останнім не дотримано вимог
Порядку подання та оформлення
документів для призначення та
(перерахунку) пенсії відповідно до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", затвердженого Постановою
Правління Пенсійного фонду України від
25.11.2005 № 22-1.

З такими висновком суду апеляційної
інстанцій колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 24
Конституції України громадяни мають
рівні конституційні права і свободи та
є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв чи обмежень за
ознаками раси, кольору шкіри,
політичних, релігійних та інших
переконань, статі, етнічного та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками.

Згідно з статтею 46 Конституції України,
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника, а
також у старості та в інших випадках,
передбачених законом. Тобто, право на
отримання пенсії в Україні є
конституційним правом громадянина
України.

Частиною 3 статті 2 Протоколу № 4
Конвенції про захист прав і основних
свобод людини визначено, що кожна
людина має право на вільне пересування
і свободу вибору місця проживання.
Кожна людина має право залишати
будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно частини 2 статті 2 Закону України
"Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні"
реєстрація міста проживання чи міста
перебування особи або її відсутність
не може бути умовою реалізації прав і
свобод, передбачених Конституцією,
законами чи міжнародними договорами
України, або підставою для їх
обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України,
включаючи пенсіонерів, має право на
вибір свого місця проживання, зі
збереженням усіх конституційних прав.

Отже, враховуючи викладене, позивач, як
громадянин України, незалежно від
країни свого проживання, вправі
користуватися всіма своїми
конституційними правами, в тому числі,
і правом на пенсійне забезпечення, а
тому за відсутності законодавчих
перешкод для призначення пенсії
відповідач зобов'язаний призначити та
здійснювати виплату пенсії позивачу.

Частиною 1 Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", затвердженого постановою
правління Пенсійного фонду України від
25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок), у редакції
на момент виникнення спору,
встановлено, що заява про призначення
пенсії непрацюючим громадянам і членам
їх сімей подається заявником особисто
або через представника, який діє на
підставі виданої йому довіреності,
посвідченої нотаріально,
безпосередньо до органу, що призначає
пенсію, за місцем проживання
(реєстрації), або законним
представником відповідно до
законодавства за місцем проживання
(реєстрації) заявника.

Встановлено, що 07.01.2013 на підставі
нотаріально посвідченої довіреності
представник позивача ОСОБА_5 звернувся
до УПФ із заявою про призначення ОСОБА_4
пенсії за віком, до якої також було
додано копію паспорта громадянина
України для виїзду за кордон,
останнього, чим дотримано вимоги
Порядку.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що скасувавши рішення
місцевого суду, апеляційний суд
допустив порушення норм матеріального
та процесуального права, які призвели
до постановлення незаконного судового
рішення.

У відповідності із статтею 226 КАС
України суд касаційної інстанції
скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції та залишає в
силі рішення суду першої інстанції, яке
ухвалено відповідно до закону і
скасоване або змінене помилково.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223,226, 230, 231 КАС
України, суд,-

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 3 липня 2013 року - скасувати,
залишивши в силі постанову
Євпаторійського міського суду
Автономної Республіки Крим від 21
березня 2013 року.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді