Справа № 2-а/487/109/14
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2014 р.м.ОдесаСправа №
2-а/487/109/14

Категорія: 6.1 Головуючий в 1 інстанції:
Корнешова Т.В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка
В.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Одесі апеляційну
скаргу 3-ї особи ОСОБА_1 на постанову
Заводського районного суду м.Миколаєва
від 07 липня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Інспекції державного архітектурно -
будівельного контролю у Миколаївській
області та 3-ї особи ОСОБА_1 про визнання
протиправним та скасування припису,-

В С Т А Н О В И В:

05.02.2014 року ОСОБА_2 звернувся до
Заводського районного суду м.Миколаєва
із позовом до Інспекції ДАБК у
Миколаївській області, в якому, з
урахуванням уточнень, просив суд:

- визнати протиправною та скасувати
постанову інспекції №15 від 28.01.2014 року
про притягнення його до
адміністративної відповідальності у
вигляді штрафу в сумі 6800 грн. за
вчинення правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.188-42 КУпАП;

- визнати протиправним та скасувати
припис інспекції №18 від 21.01.2014 року про
усунення порушень.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовував тим, що у відповідача
21.01.2014р. та 28.01.2014р. не було жодних
підстав для повторного винесення
оскаржених рішень, оскільки він (т.б.
позивач) 15.01.2014р. оскаржив до суду
законність попереднього припису
інспекції №694 від 22.10.2013р. про знесення
душу та вбиральні як самовільних, а
також законність накладення на нього
постановою №732 від 05.11.2013р. штрафу за
самовільне будівництво.

Постановою Заводського районного суду
м.Миколаєва від 07 липня 2014 року
адміністративний позов ОСОБА_2
задоволено. Визнано протиправним та
скасовано припис №18 від 21.01.2014р.
державного інспектора МІВ ПІУ
Інспекції ДАБК у Миколаївській області
про зобов'язання ОСОБА_2 знести
самовільно збудовані душ і вбиральню
по АДРЕСА_1. Скасовано постанову №15 від
28.01.2014р. першого заступника начальника
Інспекції ДАБК у Миколаївській області
про накладення на ОСОБА_2 за ч.1ст.188-42
КУпАП штрафу в розмірі 6800 грн. Справу
закрито.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою суду 1-ї інстанції, 3-я особа
ОСОБА_1 18.07.2014р. подав апеляційну скаргу,
в якій зазначив, що судом, при винесенні
оскаржуваної постанови було грубо
порушено норми процесуального права та
просив розглянути справу за його
відсутності, скасувати постанову
Заводського районного суду м.Миколаєва
від 07.07.2014 року та ухвалити нове
рішення.

07.08.2014 року вказана справа, разом із
апеляційною скаргою 3-ї особи , надійшла
до суду апеляційної інстанції, однак,
ухвалою судді від 11.08.2014р. дана
апеляційна скарга спочатку була
залишена без руху, а ухвалою судді від
28.08.2014р. по ній вже відкрито апеляційне
провадження.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 19.11.2014 року
провадження за апеляційною скаргою 3-ї
особи ОСОБА_1 на постанову Заводського
районного суду м.Миколаєва від 07.07.2014
року в частині скасування постанови
Інспекції ДАБК у Миколаївській області
№15 від 28.01.2014 року про притягнення
позивача до адміністративної
відповідальності було закрито, як
помилкове відкрите, т.б. в зв'язку з тим,
що оскарження постанов суду 1-ї
інстанції по справам про
адміністративні правопорушення не
передбачено діючим законодавством.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю
та /або неприбуття жодної з осіб, які
беруть участь у справі, сповіщених
належним чином про дату, час і місце
судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку
про наявність усіх належних підстав
для її часткового задоволення.

Судом 1-ї інстанції встановлено
наступні обставини справи.

21.01.2014р. державним інспектором ДАБК у
Миколаївській області Савчуком О.С.
було повторно проведено фактичну
перевірку будівель позивача,
розташованих по АДРЕСА_1, в ході якої
було встановлено невиконання
позивачем вимог попереднього припису
Інспекції ДАБК від 22.10.2013р. №694 щодо
знесення самовільно збудованих душу
літ.СІ та вбиральні літ.ТІ, про що
складено відповідний акт перевірки.

В то й же день, на підставі даного акту
перевірки інспектором Савчуком О.С. на
адресу позивача було винесено
повторний припис №18 від 21.01.2014р. про
знесення вказаних вище самовільних
будівель та повторно складено відносно
нього протокол про адміністративне
правопорушення, передбачене ч.1 ст.188-42
КУпАП.

В подальшому, за результатами розгляду
зазначеного протоколу, 28.01.2014р.
заступником начальника Інспекції ДАБК
у Миколаївській області прийнято
постанову №15 про накладення на ОСОБА_2
штрафу 6800 грн.

Не погодившись з вказаними вище діями
та рішеннями інспекції позивач
оскаржив їх до районного суду.

Вирішуючи справу по суті та повністю
задовольняючи позов, місцевий суд
виходив з неправомірності та
передчасності оскаржуваних рішень
інспекції та відповідно, з
обґрунтованості позовних вимог.

Проте, колегія суддів апеляційного
суду, уважно дослідивши матеріали
справи та наявні в іній докази, може
лише частково погодитися з такими
висновками суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Як слідує з приписів ч.1 ст.8 Закону
України «Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності» №877-V від
05.04.2007р., орган державного нагляду
(контролю) під час здійснення
державного нагляду (контролю) в межах
передбачених законом повноважень, має
право: вимагати від суб'єкта
господарювання усунення виявлених
порушень вимог законодавства,
припинення дій, які перешкоджають
здійсненню державного нагляду;
надавати (надсилати) суб'єкту
господарювання обов'язкові для
виконання приписи про усунення
порушень і недоліків; накладати
штрафні санкції та вживати заходи,
передбачені законом.

Так, судовою колегією з матеріалів
справи встановлено, що 21.01.2014р.
державним інспектором ДАБК у
Миколаївській області Савчуком О.С., за
результатами повторної перевірки
будівель позивача по АДРЕСА_1, було
встановлено невиконання вимог
попереднього припису інспекції від
22.10.2013р. №694 про знесення як самовільно
збудованих душу літ.СІ та вбиральні
літ.ТІ, про що складено відповідний акт
перевірки.

Крім того, судовою колегією
встановлено, що в то й же день, т.б.
21.01.2014р., на підставі вищезазначеного
Акту перевірки, інспектором Савчуком
О.С. було винесено повторний припис №18
від 21.01.2014р., яким повторно зобов'язано
позивача знести вказані вище
самовільно збудовані ним будівлі, а
також складено відносно нього ще один
протокол про адміністративне
правопорушення, передбачене ч.1 ст.188-42
КУпАП, т.б. за невиконання законних
вимог (приписів) посадових осіб
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю.

В подальшому, за результатами розгляду
зазначеного протоколу, 28.01.2014р.
заступником начальника Інспекції ДАБК
у Миколаївській області прийнята
постанова №15 про накладення на ОСОБА_2
штрафу 6800 грн.

Як вбачається з первісних акту
перевірки та припису №694 від 22.10.2013р.,
інспектором ДАБК було встановлено, що
ОСОБА_2 здійснював будівництво душу та
вбиральні у власному домоволодінні по
АДРЕСА_1 на підставі розпорядження
адміністрації Заводського району
виконкому Миколаївської міськради від
03.08.2010р. №444р., однак, на думку
перевіряючих, порушив вимоги
містобудівного законодавства,
оскільки здійснив це будівництво без
повідомлення Інспекції ДАБК в
Миколаївській області, що передбачено
приписами ст.34 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності».

Разом з тим, судова колегія, як і суд 1-ї
інстанції, вважає такі висновки
контролюючого органу
необґрунтованими, оскільки відповідач,
в даному випадку, не врахував, що
вказані вище норми цього Закону набули
чинності тільки після 07.02.2011р., а
будівництво ж, як видно з матеріалів
справи, відбувалося значно раніше, т.б.
тоді, коли діяли норми Закону України
«Про планування і забудову територій»
№1699 від 20.04.2000р.

Так, у відповідності до діючих на час
спірного будівництва норм чинного
законодавства (т.б. ст.29 Закону №1699 та
п.9 переліку, затв. Постановою КМУ від
30.09.2009р. №1104), дозвіл інспекції ДАБК на
виконання робіт з будівництва
приватних житлових будинків садибного
типу, дачних і садових будинків,
прибудов до них загальною площею до 500
кв.м. включно, господарських будівель і
споруд, а також підключення приватних
житлових будинків садибного типу,
дачних і садових будинків, прибудов до
них, господарських будівель і споруд до
газових мереж низького тиску та інших
інженерних мереж - не вимагався.

Виходячи з наведеного, твердження
органу ДАБК про самовільність
будівництва позивачем таких
господарських споруд, як душ і
вбиральня, не відповідає дійсності,
оскільки на той час на таке будівництво
дозволу інспекції ДАБК законодавством
не вимагалося.

Саме з цих підстав 01.04.2014р. Заводським
районним судом м. Миколаєва у справі за
позовом ОСОБА_2 була ухвалена постанова
про скасування первісної постанови №732
від 05.11.2013р. 1-го заступника начальника
Інспекції ДАБК у Миколаївській області
про накладення на ОСОБА_2 за ст.96 ч.1
КУпАП (т.б. за порушення вимог
законодавства, будівельних норм,
державних стандартів і правил та
затверджених проектних рішень під час
нового будівництва, реконструкції,
реставрації, капітального ремонту
об'єктів чи споруд) штрафу в розмірі 850
грн., яка, в свою чергу, набрала законної
сили, оскільки оскарженню не підлягає.

Крім того, з матеріалів справи також
вбачається, що постановою
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 19.05.2014р.
було визнано протиправним та скасовано
і первісний припис інспекції ДАБК від
22.10.2013р. №694 щодо зобов'язання позивача
знести самовільно збудовані душ і
вбиральню по АДРЕСА_1.

При чому, судовою колегією встановлено,
що дана постанова окружного суду від
19.05.2014р. теж набрала законної сили
відповідно до ухвали Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 29.10.2014р.

Згідно із вимогами ч.1 ст.72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

Отже, за вказаних обставин, судова
колегія, оцінивши наявні у справі
докази в їх сукупності, вважає, що суд
1-ї інстанції дійшов правильного
висновку про відсутність на час
розгляду даного позову бездіяльності
позивача по виконанню первісного
припису №694, який було скасовано
рішенням суду, та про відсутність в
його діях складу правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.188-42 КУпАП, за
невиконання цього припису, оскільки, як
вже зазначалося вище, цей первісний
припис інспекції і первісна постанова
були скасовані судовими рішеннями, які
набрали законної сили.

При цьому, також слід зазначити й про
те, що згідно із ст.ст.11,71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд, згідно
ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які
є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

А у відповідності до ч.2 ст.71 КАС
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову, що, в свою чергу, в даному
випадку не було зроблено
представниками відповідача при
розгляді справи в судах 1-ї та 2-ї
інстанцій.

Таким чином, в зв'язку з вказаним,
апеляційний суд приходить до висновку
про те, що у відповідача, в даному
випадку, були відсутні належні
підстави для винесення на адресу
позивача повторного припису та
повторного притягнення його до
адміністративної відповідальності.

Разом з тим, судова колегія, при
прийнятті остаточного рішення. вважає
за необхідне зазначити, що судом 1-ї
інстанції, незважаючи на прийняте
правильне по суті рішення, при розгляді
даної справи було грубо порушено норми
процесуального права.

Так, підсудність адміністративних
справ чітко передбачена статтями
17,18,19,20,21 КАС України.

Згідно з приписами п.1 ч.1 ст.17 КАС
України, до компетенції
адміністративних судів віднесено,
зокрема, спори фізичних чи юридичних
осіб із суб'єктом владних повноважень
щодо оскарження його рішень
(нормативно-правових актів або
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.18 КАС
України, адміністративні справи, у яких
однією із сторін є орган чи посадова
особа місцевого самоврядування,
посадова чи службова особа органу
місцевого самоврядування, крім тих, які
підсудні окружним адміністративним
судам, підсудні місцевим загальним
судам як адміністративним судам.

Частина ж 2 ст.18 КАС України, в свою
чергу, передбачає, що окружним
адміністративним судам підсудні
адміністративні справи, у яких однією
зі сторін є орган державної влади,
інший державний орган, орган влади
Автономної Республіки Крим, їх
посадова чи службова особа.

Крім того, як вбачається зі змісту
положень абз.3 ч.1 ст.21 КАС України, якщо
справа щодо однієї з вимог підсудна
окружному адміністративному суду, а
щодо іншої вимоги - місцевому
загальному суду, як адміністративному
суду, то таку справу розглядає окружний
адміністративний суд.

Як встановлено судовою колегією,
позивач в своєму позові заявив 2 (дві)
позовні вимоги, а саме: 1) про визнання
протиправною та скасування постанови
інспекції ДАБК №15 від 28.01.2014 року про
притягнення його до адміністративної
відповідальності, яка, згідно з п.2 ч.1
ст.18 КАС України, яка підсудна
місцевому загальному суду, як
адміністративному; 2) про визнання
протиправним та скасування припису
інспекції ДАБК №18 від 21.01.2014 року щодо
усунення порушень, яка, в свою чергу,
підсудна окружному адміністративному
суду.

Таким чином, виходячи з вищезазначених
норм процесуального закону, судова
колегія приходить до висновку про те,
що суд 1-ї інстанції, при розгляді даної
справи порушив предметну підсудність,
оскільки адміністративний позов
ОСОБА_2 (або хоча б в частині визнання
протиправним та скасування припису
інспекції ДАБК) необхідно було
розглядати в порядку
адміністративного судочинства
виключно в окружному
адміністративному суді, а не в
місцевому загальному суді.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України,
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції має право скасувати її та
прийняти нову постанову суду.

Таким чином, враховуючи, що дану справу
в частині позовних вимог щодо визнання
протиправним та скасування припису
було фактично розглянуто і вирішено
неповноважним судом, чим грубо
порушено норми процесуального права,
судова колегія, відповідно до п.4 ч.1
ст.202 КАС України, вважає за необхідне,
скасувати постанову суду першої
інстанції в цій частині та прийняти
нову постанову про задоволення цих
вимог позивача.

Керуючись ст.ст.195,197,198,202,205,207,254 КАС
України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Постанову Заводського районного суду
м.Миколаєва від 07 липня 2014 року в
частині визнання протиправним та
скасування припису №18 від 21.01.2014р. -
скасувати та прийняти в цій частині
нову постанову, якою позовні вимоги
ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
припис №18 від 21.01.2014р. державного
інспектора МІВ ПІУ Інспекції ДАБК у
Миколаївській області щодо
зобов'язання ОСОБА_2 знести самовільно
збудовані душ і вбиральню, що
розташовані за адресою: м.Миколаїв
АДРЕСА_1.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів
після набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:
Ю.В. Осіпов

Судді:
О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко