Справа № 818/2553/14
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 р.Справа № 818/2553/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бартош Н.С.

Суддів: Мельнікової Л.В. , Донець Л.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у м. Сумах Головного
управління Міндоходів у Сумській
області на постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
10.10.2014р. по справі № 818/2553/14

за позовом Приватного підприємства
"Автоград"

до Державної податкової інспекції у
м. Сумах Головного управління
Міндоходів у Сумській області

про скасування податкового
повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Приватне підприємство
«Автоград», звернулось з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції в м. Сумах
Головного управління Міндоходів у
Сумській області, в якому просить суд
визнати протиправними та скасувати
податкове повідомлення-рішення
№4 від 05.09.2014 року.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 10.10.2014 р.
позовні вимоги задоволено.

Державна податкова інспекція у м. Сумах
Головного управління Міндоходів у
Сумській області, не погоджуючись з
вказаним рішенням суду, в апеляційній
скарзі вказує, що рішення є
необґрунтованим та незаконним,
прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
10.10.2014 р. та прийняти нову, якою
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

У відповідності до положень ст. 197 КАС
України, зазначена адміністративна
справа розглянута в порядку письмового
провадження.

Дослідивши матеріали справи колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено судом апеляційної
інстанції, що на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1
ст. 20, пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, п.82.2 ст. 82
Податкового кодексу України та наказу
№1559 від 06.08.14 року начальником відділу
перевірок проведено документальну
позапланову виїзну перевірку
Приватного підприємства «Автоград» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства по
фінансово-господарським операціям з
ТОв «Біостар» за період з 01.09.2012 року по
31.10.2012 року та ТОВ «Д Алекс» за період з
01.07.2013 року по 31.08.2013 року.

За результатами перевірки 19 серпня 2014
року складений акт № 3258/2204/31311416/333,
згідно якого ДПІ в м. Сумах дійшла
висновку про порушення позивачем п.п.
14.1.36, п. 14.1 ст. 14, п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, 198.3, 198.6
ст. 198 Податкового кодексу України,
внаслідок чого знижено податок на
додану вартість в періоді, що
перевірявся, на загальну суму 15107,00 грн.,
у тому числі: за вересень 2012 року на
суму 6295,00 грн., за жовтень 2012 року на
суму 2788,00 грн., за липень 2013 року на суму
4440,00 грн., за серпень 2013 року на суму 1584,00
грн. (а.с.6-18)

На підставі висновків акту перевірки,
відповідачем 05 вересня 2014 року
прийняте податкове
повідомлення-рішення № 4 про
збільшення суми грошового зобов'язання
по податку на додану вартість, з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій, в розмірі 18884,00 грн. (а.с.19)

Правовою підставою для визначення
податкових зобов'язань та прийняття
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення, ДПІ в м. Сумах
визначила нереальність господарських
операцій між ПП «Автоград» і ТОВ
«Біостар», ПП «Автоград» і ТОВ «Д
Алекс», вчинення цих операцій без мети
настання правових наслідків, які
обумовлені ними, з метою надання
податкової вигоди позивачу, про що
свідчить акт про неможливість
проведення зустрічної звірки
контрагента позивача № 648/22-417/38278475 від
19.12.2012 року та №885/22/37617796 від 05.11.2013 року.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що позовні вимоги є
обґрунтованими та доведеними, а
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення ДПІ в м. Сумах не
відповідають ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що
позивачем 03 вересня 2012 року з ТОВ
«Біостар» укладено договір постачання
товару №0309/12 (а.с.35-36).

Факт поставки і оплати вказаного
товару підтверджується платіжними
дорученнями, рахунками-фактури,
накладними, податковими накладними та
ін. Також, позивачем 01 липня 2013 року з
ТОВ «Д Алекс» укладено договір
постачання товару №0107-13 (а.с.56-57).

Факт поставки і оплати вказаного
товару підтверджується платіжними
дорученнями, рахунками-фактури,
накладними, податковими накладними та
ін.

Придбаний товар був оприбуткований
позивачем та використаний у
господарській діяльності
(реалізований іншим особам), про що
свідчать матеріали справи ( а.с. 132-161) .

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Податковим кредитом, згідно пп. 14.1.181 п.
14.1 ст. 14 Податкового кодексу України є
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Пунктами 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198
Податкового кодексу України визначено,
що право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає, зокрема, у
разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг. Датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг, або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за встановленою ставкою
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням чи виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку або
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями та іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Отже, податковий кредит для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість, має бути
підтверджений належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків. Виникнення у
платника податку права на податковий
кредит не ставиться у залежність від
дотримання вимог податкового
законодавства і сплатою податку до
бюджету іншими суб'єктами
господарювання. Зокрема, платник
податку не може нести відповідальність
за неподання контрагентом обов'язкових
звітів про свою господарську
діяльність, а також за інші порушення
законодавства.

Водночас, за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі,
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку, відповідні суми не можуть
включатися до складу податкового
кредиту для цілей оподаткування
податком на додану вартість навіть за
наявності формально складених, але
недостовірних документів або сплати
грошових коштів.

Тобто, для підтвердження даних
податкового обліку платника податку
можуть братись до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Господарською операцією, згідно зі ст. 1
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
є дія або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.
Також, вказана вимога щодо реальних
змін майнового стану платника
податків, як обов'язкова ознака
господарської операції, кореспондує і
з нормами Податкового кодексу України.
При цьому, сама собою відсутність
окремих документів, а так само помилки
у їх оформленні, не є підставою для
висновків про відсутність
господарської операції, якщо з інших
даних вбачається, що фактичний рух
активів або зміни у власному капіталі
чи зобов'язаннях платника податків у
зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
господарські операції по поставці
товару між ПП «Автоград» і ТОВ "Біостар"
та ПП «Автоград» і ТОВ «Д Алекс»
фактично здійснені, направлені на
настання правових наслідків, які
обумовлені ними та підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, тобто, позивач має право
на відображення цих господарських
операцій у податковому обліку при
визначенні об'єкту оподаткування
податком на додану вартість, зокрема
формування податкового кредиту.

У справі, що переглядається, суд на
підставі дослідження поданих
позивачем первинних документів (якими
були оформлені операції з придбання
товарів у рамках господарських
правовідносин з названими
контрагентами) встановив, що ці
операції мали реальний характер та
були опосередковані дійсним рухом
активів. Зокрема, суд перевірив
динаміку правовідносин позивача з
кожним з названих контрагентів,
з'ясував зміст кожної операції та її
підтвердження необхідними документами
первинного бухгалтерського та
податкового обліку (як-то - видатковими
накладними, податковими накладними,
рахунками-фактурами; оплата позивачем
придбаного товару засвідчується
виписками з банківського рахунку;
транспортування товару у процесі
виконання поставок здійснювалося
транспортом працівника позивача
ОСОБА_1, що підтверджено свідоцтвом про
реєстрацію транспортного засобу ).

ДПІ у м. Сумах, в свою чергу, не подано
доказів, які свідчать про те, що товар
насправді не поставлявся позивачеві,
або поставлявся іншими особами, ніж
тими, що вказані у первинних
документах.

Висновок податкового органу про
відсутність в накладних № 37 від 03.09.12 р.
, № 38 від 05.09.2012р., № 1001 від 01.10.12р.
записів прізвища, ім'я та по батькові
осіб, що відпускали товар, за умови, що
платник підтвердив реальність
виконання господарських операцій, не
може розглядатися як самостійна
підстава для визнання податкової
вигоди необґрунтованою. У податковому
спорі податковий орган не може ставити
під сумнів оподатковувану операцію,
посилаючись на вказану обставину, а
повинен довести відсутність
реальності такої операції в силу
відсутності товарно-грошового обороту,
номінального оформлення операції, її
імітації з єдиною метою отримати
незаконну податкову вигоду та
податкову економію.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла до висновку, що підстави для
скасування постанови Сумського
окружного адміністративного суду від
10.10.2014 р. відсутні, оскільки судове
рішення прийнято законно та
обґрунтовано, з дотриманням вимог
матеріального та процесуального права.

Отже, переглянувши постанову суду
першої інстанції, в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що при її прийнятті суд першої
інстанції у повному обсязі з'ясував
обставини справи і правильно
застосував до спірних правовідносин
норми матеріального та процесуального
права.

Доводи апеляційної скарги з наведених
підстав висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Сумах
Головного управління Міндоходів у
Сумській області залишити без
задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 10.10.2014р. по
справі № 818/2553/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Бартош Н.С.Судді
Мельнікова Л.В. Донець Л.О.