Справа № 2а-16072/10/0470
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2014 року м.
Київ К/800/16003/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого судді:
Васильченко Н.В.,

суддів:
Калашнікової О.В., Цуркана М.І.,

при секретарі судового засідання:
Романишин О.Р.,

за участі представника позивача:
Овчиннікова Б.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою Державного
підприємства «Придніпровська
залізниця» на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 01 березня
2013 року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 28 листопада 2013 року у справі №
2а-16072/10/0470 за позовом Державного
підприємства «Придніпровська
залізниця» до Державної фінансової
інспекції в Дніпропетровській області
про визнання незаконною вимоги, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2010 року Державне підприємство
«Придніпровська залізниця» звернулось
до суду з позовом до Державної
фінансової інспекції в
Дніпропетровській області, в якому
просило визнати незаконною вимогу
Контрольно-ревізійного відділу в м.
Кривому Розі Дніпропетровської
області (правонаступником якого є
Державна фінансова інспекція в
Дніпропетровській області) від 10.11.2010
року № 5-28/3516 в частині:

- пункт 1 вимоги - відшкодувати в повному
обсязі зайво нараховані та виплачені
відпускні працівникам в сумі 983,87 грн.;

- пункт 3 вимоги - відшкодувати в повному
обсязі вартості послуг водопостачання
і водовідведення прийнятих до сплати в
завищеному обсязі на суму 80363, 20 грн.;

- пункт 4 вимоги - усунути в повному
обсязі порушення в частині заниження
вартості активів на загальну суму 680660,00
грн. внаслідок віднесення на витрати
вартості робіт із спорудження,
реконструкції залізобетонної огорожі
та спорудження дорожнього покриття в
підрозділах дирекції.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 01
березня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 28 листопада 2013 року, позовні вимоги
задоволено частково. Визнано
протиправною та скасовано п. 1 вимоги
Контрольно-ревізійного відділу в м.
Кривому Розі Дніпропетровської
області від 10.11.2010 року № 5-28/3516 в
частині вимоги відшкодувати в повному
обсязі зайво нараховані та виплачені
відпускні працівникам в сумі 983,87грн та
частково п. 3 вимоги щодо відшкодування
в повному обсязі вартості послуг
водопостачання і водовідведення
прийнятих до сплати в завищеному
обсязі на суму 6666,15 грн. В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними судовими
рішеннями, Державне підприємство
«Придніпровська залізниця» звернулося
із касаційною скаргою, у якій просить
ці рішення скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Касаційна скарга обґрунтована
неправильним застосуванням судами
норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши доповідача, перевіривши в
межах доводів касаційної скарги
матеріали справи на предмет повноти та
всебічності дослідження їх судами та
обґрунтованості застосування норм
матеріального права до спірних
правовідносин, вивчивши доводи
касаційної скарги, колегія суддів не
вбачає підстав до її задоволення, з
огляду на наступне.

Судами встановлено, що в період з 12.07.2010
року по 27.09.2010 року
Контрольно-ревізійним управлінням в
Дніпропетровській області проведено
ревізію фінансово-господарської
діяльності Державного Підприємства
«Придніпровська залізниця» за період з
01.01.2008 року по 01.04.2010 року, за
результатами якої складено акт від
27.09.2010 року №05-21/73.

Даний акт складено з урахуванням
довідок ревізій структурних
підрозділів ДП «Придніпровська
залізниця», в тому числі з урахуванням
довідки ревізії
фінансово-господарської діяльності
відокремленого структурного
підрозділу Криворізької дирекції
залізничних перевезень ДП
«Придніпровська залізниця» за період з
01.01.2008 року по 31.03.2010 року від 27.09.2010 року
б/н складеної Контрольно-ревізійним
відділом в м. Кривому Розі.

За наслідком проведеної ревізії
Криворізькій дирекції залізничних
перевезень ДП «Придніпровська
залізниця» надіслано вимогу від 10.11.2010
року № 5-28/3516 про усунення порушень.

Не погодившись з даною вимогою
позивачем оскаржено її в судовому
порядку, в частині пунктів 1,3 та 4, якими
зобов'язано ДП «Придніпровська
залізниця»:

- (пункт 1) відшкодувати в повному обсязі
зайво нараховані та виплачені
відпускні працівникам у сумі 983,87 грн.,
що є порушенням ст.61, 62 Кодексу законів
про працю України від 10.12.1971 року №322-VIII,
п. 7 Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 08.02.1995 року №100, умов розділу
«Робочий час і час відпочинку»
колективних договорів на 2007-2008 роки та
на 2009-2010 роки, шляхом утримання із
заробітної плати працівників на
підставі заяв;

- (пункт 3) відшкодувати в повному обсязі
вартості послуг водопостачання і
водовідведення прийнятих до сплати в
завищеному обсязі на суму 80363,20 грн., що
є порушенням п.1 ст.3, п.1,3 ст.9 Закону
України «Про бухгалтерськийоблік і
фінансову звітність в Україні» від
16.07.1999 року №996-ХІV, п.5.1, п.5.24, п. 5.27 Правил
користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведення в
населених пунктах України,
затверджених наказом Міністерства з
питань житлово-комунального
господарства України від 27.06.2008 року
№190 та п.24, 25 дод. 2 до рішення виконкому
Криворізької міської ради від 10.02.1999
року №47 «Про затвердження лімітів
водопостачання, скидання стічних вод і
графіків подачі питної води» шляхом
повернення грошових коштів на
розрахунковий рахунок дирекції або
шляхом пред'явлення цивільного позову;

- (пункт 4) усунути в повному обсязі
порушення в частині заниження вартості
активів на загальну суму 680660,00 грн.,
внаслідок віднесення на витрати
вартості робіт із спорудження,
реконструкції залізобетонної огорожі
та спорудження дорожнього покриття в
підрозділах дирекції, що є порушенням
п.1 ст.3, п.1 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 року №
996 - XIV, п.5, 7, 14 Положення (стандарт;
бухгалтерського обліку 7 «Основні
засоби», затвердженого наказом
Міністерства Фінансів України від
27.04.2000 року №92, п.8 Положення (стандарт;
бухгалтерського обліку №16 „Витрати",
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 31.12.1999 року № 318,
п.3, 4, 29, 31 Методичних рекомендацій з
бухгалтерського обліку основних
засобів, затверджених наказом
Міністерства фінансів України від
30.09.2003 року №561, шляхом проведення
коригуючи бухгалтерських записів.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог в частині скасування пункту 4
вимоги суд першої інстанції, з
висновком якого погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що наслідком проведених позивачем
робіт з реконструкції основних засобів
стало збільшення їх вартості, отже такі
витрати необхідно було віднести до
збільшення вартості основних фондів.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком судів, зважаючи на наступне.

Відповідно до п. 7 ст. 10 Закону України
«Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні» Головному
контрольно-ревізійному управлінню
України, контрольно-ревізійним
управлінням в Республіці Крим,
областях, містах Києві і Севастополі,
контрольно-ревізійним підрозділам
(відділам, групам) у районах, містах і
районах у містах надається право
пред'являти керівникам та іншим особам
підприємств, установ та організацій, що
контролюються, обов'язкові до
виконання вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства,
вилучати в судовому порядку до бюджету
виявлені ревізіями приховані і
занижені валютні та інші платежі,
ставити перед відповідними органами
питання про припинення бюджетного
фінансування і кредитування, якщо
отримані підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства.

У відповідності до п. 14 Положення
(стандарт) бухгалтерського обліку 7
«Основні засоби», затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 27 квітня 2000 р. № 92 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 18 травня 2000 р. за № 288/4509
(далі - П(С)БО 7) первісна вартість
основних засобів збільшується на суму
витрат, пов'язаних з поліпшенням
об'єкта (модернізація, модифікація,
добудова, дообладнання, реконструкція
тощо), що призводить до збільшення
майбутніх економічних вигод, первісно
очікуваних від використання об'єкта.
Відновлення основних засобів
здійснюється за допомогою ремонту
(поточного, середнього, капітального),
модернізації чи реконструкції.

Згідно з П(С)БО 7 у процесі експлуатації
основних засобів підприємство може
здійснювати заходи, що ведуть до
збільшення економічних вигод, первісно
очікуваних від використання
відповідних об'єктів основних засобів.
На суму витрат, пов'язаних з
покращанням основних засобів,
збільшується їхня первісна
(переоцінена) вартість.

Як встановлено під час судового
розгляду, відповідачем проведені
роботи з реконструкції основних
засобів, зокрема: розробка ґрунту
вручну, розробка ґрунту в траншеях та
котлованах екскаваторами, улаштування
вирівнювальних шарів основи,
улаштування дренувального шару з
гранітного відсіву, виготовлення та
встановлення нових воріт та панелей,
демонтаж та установлення
залізобетонних огорож, бетонування
стійок, установлення бортових каменів
бетонних і залізобетонних,
облаштування огорожі колючим дротом,
розбирання монолітних бетонних
фундаментів, виготовлення
металоконструкції, монтаж
металоконструкцій, демонтаж плит
огорожі, улаштування дорожнього
покриття із збірних залізобетонних
плит.

Зазначені роботи призвели до
збільшення вартості основних фондів, а
саме: огорожі та дорожнього покриття.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій про те, що витрати
за виконані позивачем роботи у
відповідності до П(С)БО 7 повинні бути
віднесені до вартості основних
засобів, у зв'язку з чим відповідна
вимога відповідача щодо такого
зобов'язання є обґрунтованою,
правомірною та підлягає виконанню.

Частково задовольняючи позовні вимоги
про скасування п. 3 вимоги в сумі 6666,15
грн. суд першої інстанції, з висновком
якого погодився суд апеляційної
інстанції, виходив з того, що
встановлені ревізією порушення
знайшли своє підтвердження під час
судового розгляду, однак, враховуючи
часткове усунення цих порушень,
спірний пункт вимоги щодо
відшкодування вартості послуг
водопостачання і водовідведення
прийнятих до сплати в завищеному
обсязі є правомірним лише в сумі 80 363,20
грн.

Колегія суддів вважає вірними такі
висновки судів.

Актом КРУ в Дніпропетровській області
від 27.09.2010 року №05-21/73 встановлено
випадки нарахування та прийняття до
акцептування вартості наданих послуг
за період з 01.01.2008 року по 31.03.2010 року в
завищеному обсязі внаслідок не
дотримання діючих норм та порядку
визначення кількості спожитої води,
врахування обсягу послуг
водовідведення по об'єктах, в яких
відсутня центральна каналізація та
внаслідок необґрунтованого
додаткового врахування витрат води на
полив земельної ділянки та літній
фонтан, що призвело до зайвого
акцептування Криворізькою дирекцією
послуг водопостачання і
водовідведення на загальну суму 86 851,32
грн. (2008 рік - 31248,48 грн., 2009 рік - 51920,96, за
період з 01.01.2010 по 31.03.2010 - 3681,88 грн.) та є
порушенням п.1 ст.3, п.1, 3 ст.9 Закону
України «Про бухгалтерський облік і
фінансову звітність в Україні», п.5.1,
п.5.24, п. 5.27 Правил користування
системами централізованого
комунального водопостачання та
водовідведення в населених пунктах
України, затверджених наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України від 27.06.2008 року №190 та п.24, 25 дод.2
до рішення виконкому Криворізької
міської ради від 10.02.1999 року №47 «Про
затвердження лімітів, водопостачання,
скидання стічних вод і графіків подачі
питної води».

В ході розгляду справи було проведено
судово-економічну експертизу,
висновками якої підтверджено
завищення обсягу вартості послуг
водопостачання та водовідведення.

Касаційна скарга не містить доводів
щодо невідповідності експертного
висновку ст. 82 КАС України, Закону
України «Про судову експертизу», іншим
вимогам законодавства.

Зважаючи на встановлені порушення,
колегія суддів погоджується з
висновком судів попередніх інстанцій
про те, що п. 3 спірної вимоги в частині
відшкодування вартості послуг
водопостачання і водовідведення
прийнятих до сплати в завищеному
обсязі в сумі 80 363,20 грн. прийнята
відповідачем з належним врахуванням
чинного законодавства, спрямована на
усунення виявлених порушень, у зв'язку
з чим підстави для її скасування
відсутні.

Колегія суддів вважає вірними висновки
судів про те, що приймаючи п. 3 (в сумі 80
363,20 грн.) та 4 спірної вимоги від 10.11.2010
року № 5-28/3516, КРУ в Дніпропетровській
області діяло на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
діючим законодавством, зокрема п. 7 ст. 10
Закону України «Про державну
контрольно-ревізійну службу в
Україні».

Колегія суддів дійшла думки, що
частково задовольняючи позовні вимоги,
судом першої інстанції та судом
апеляційної інстанції вірно
встановлено характер спірних
взаємовідносин та обґрунтовано
застосовано норми матеріального права
до їх вирішення. Порушень норм
процесуального закону, які б могли
призвести до прийняття невірного
рішення, не встановлено.

Твердження касаційної скарги
зазначений висновок суду не
спростовують.

Відповідно до статті 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 220, 221, 224, 230, 231 КАС України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державного
підприємства «Придніпровська
залізниця» залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 01
березня 2013 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 28 листопада
2013 року у справі № 2а-16072/10/0470 залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
але може бути переглянута Верховним
Судом України з підстав, в порядку та у
строки, визначені ст.ст. 236 - 238, 239-1 КАС
України.

Судді: