Справа № 826/17441/14
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2014-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 грудня 2014 року 15:40
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Кармазіна О.А., розглянувши в порядку
скороченого провадження
адміністративну справу
за позовом:ОСОБА_1ддо:Уповноваженого
Верховної Ради України з прав людини
Лутковської В.В.про:визнання
протиправними дій та бездіяльності, а
також зобов'язання вчинити певні дії,-
До Окружного адміністративного суду м.
Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до
Уповноваженого Верховної Ради України
з прав людини Лутковської В.В., в якому
просить суд:
1) визнати дії та бездіяльність
Уповноваженого Верховної Ради України
з прав людини протиправними щодо
неналежного розгляду звернень ОСОБА_1,
вказаних у відповіді Секретаріату
Уповноваженого Верховної Ради України
з прав людини за № 3/9-Ш-235017.14/15-44 від
2) зобов'язати Уповноваженого Верховної
Ради України з прав людини розглянути
та провести перевірку доводів за
зверненнями ОСОБА_1, вказаних у
відповіді Секретаріату Уповноваженого
Верховної Ради України з прав людини за
№ 3/9-Ш-235017.14/15-44 від 13.10.2014, зобов'язати
Уповноваженого Верховної Ради України
порахувати суму морального збитку,
який поніс за відсутністю забезпечення
його медикаментами з квітня по червень
2014, вересень, жовтень 2014
Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що
відповідач не надав відповідей на
письмові звернення позивача щодо
проведення перевірки в діяльності
державних органів, зокрема,
прокуратури Одеської області,
управління охорони здоров'я Одеської
обласної державної адміністрації,
управління охорони здоров'я Одеської
міської ради, КУ «Міська поліклініка
№20», ОГУ УМВС України в Одеській
області стосовно розгляду скарг про
надання медичної допомоги, медичного
обслуговування, медичного огляду,
розробку індивідуальних програм
реабілітації як його особисто так і
Також позивач в позовні заяві вказує на
те, що відповідач не звернувся з цього
приводу до суду за захистом прав і
свобод позивача, не зважаючи на
відповідні заяви позивача про захист
прав і свобод людини і громадянина, які
за станом здоров'я чи з інших поважних
причин не може цього зробити
самостійно, оскільки позивач є
інвалідом 1А групи (лежачий,
паралізований інвалід).
У позовній заяві позивач зазначив про
розгляд справи за його відсутності.
Відповідач, надавши заперечення проти
позову, зазначив, що на звернення
ОСОБА_1 від 23.08.2014, 29.08.2014 та від 15.09.2014 в
яких позивачем черговий раз порушені
питання, про захист прав позивача під
час оформлення ним страхових виплат,
неналежного медичного обслуговування
та відсутність індивідуальних програм
реабілітації позивача та його матері,
були розглянуті вчасно та по суті з
надсиланням письмових відповідей на
його адресу, відповідно до вимог ст. 17
Закону України «Про Уповноваженого
Верховної Ради України» від 23.12.1997
№776/97-ВР.
У той же час, відповідач зазначає в
запереченнях, що відповідно до Закону
України "Про Уповноваженого Верховної
Ради України з прав людини" та
Конституції України Уповноважений не
наділений правом щодо проведення
перевірок діяльності державних
органів та визначення розміру
моральних збитків понесених
громадянами через відсутність
забезпечення медикаментами, про що
позивачу неодноразово надавались
З огляду на наведене відповідач просив
відмовити у задоволенні позову.
13.11.2014 відкрито скорочене провадження у
справі. В контексті наведеного суд
зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 1832 КАС
України скорочене провадження
застосовується в адміністративних
справах щодо, зокрема, оскарження
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень або розпорядника
інформації щодо розгляду звернення або
запиту на інформацію.
Розглянувши наявні в матеріалах справи
документи, з'ясувавши фактичні
обставини справи, на яких ґрунтується
позов, оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.
ОСОБА_1 звернувся до Уповноваженого
Верховної Ради України з прав людини
Лутковської В.В. з заявами від 23.08.2014,
29.08.2014 та від 15.09.2014, в яких просив
провести перевірку доводів щодо
дискримінації позивача (утиск прав і
свобод), як інваліда 1А групи, а також
перевірити прокуратуру Одеської
області на предмет законності зміни
розміру середньомісячної заробітної
плати з метою розрахунку страхової
суми та не виплати позивачу
недоплаченої суми за страховий випадок
- цукровий діабет та встановлення
вказаного страхового випадку.
У відповідь на звернення позивача до
відповідача, останнім 13.10.2014 сформована
відповідь за № 3/9-Ш-235017.14/15-44, в якій
зазначено, що у зв'язку з розглядом
чергових звернень щодо неналежного
медичного обслуговування, порушення
прав під час оформлення страхових
виплат та відсутність індивідуальних
програм реабілітації особисто ОСОБА_1
та його матері ОСОБА_3, Уповноваженим з
прав людини було звернуто увагу
відповідних органів на необхідність
неухильного дотримання законодавства
про звернення громадян. Крім того
повідомлено, що ці питання
неодноразово були предметом розгляду
місцевих органів влади та
самоврядування, а також органів
прокуратури. Також зазначено про те, що
за результатами комісійної перевірки,
яка проведена Уповноваженим Верховної
Ради України з прав людини в
Херсонській області Козаренко Н.В. за
участі ОСОБА_1, встановлено повне
забезпечення необхідними засобами
реабілітації останнього, зокрема,
забезпечення медичними виробами та
лікарськими засобами відповідно до
лікарських призначень та
індивідуальної програми реабілітації
за рахунок бюджетних коштів.
Крім того, у вказаному листі зазначено,
що на рахунок питань щодо нарахування
заявнику відповідних виплат за 2006 - 2009
роки, а також невиплат страхової суми у
зв'язку із захворюванням на цукровий
діабет наявні судові рішення.
Вирішуючи з урахуванням наведеного
спір по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
звернення громадян" від 02.10.1996 №393/96-ВР
громадяни України мають право
звернутися до органів державної влади,
місцевого самоврядування, об'єднань
громадян, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, засобів масової інформації,
посадових осіб відповідно до їх
функціональних обов'язків із
зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.
Статтею 2 цього ж Закону встановлено, що
законодавство України про звернення
громадян включає цей Закон та інші акти
законодавства, що видаються відповідно
до Конституції України та цього Закону.
Згідно з положеннями ст. 3 зазначеного
Закону встановлено, що під скаргою
розуміється звернення з вимогою про
поновлення прав і захист законних
інтересів громадян, порушених діями
(бездіяльністю), рішеннями державних
органів, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, об'єднань громадян,
Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України
«Про звернення громадян» від 02.10.1996
№393/96-ВР скарга - звернення з вимогою
про поновлення прав і захист законних
інтересів громадян, порушених діями
(бездіяльністю), рішеннями державних
органів, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, об'єднань громадян,
Виходячи із змісту ст. 4 вказаного
Закону в сфері регулювання цього
Закону можуть бути оскаржені рішення,
дії, бездіяльність у сфері
управлінської діяльності.
Статтею 1 Закону України «Про
Уповноваженого Верховної Ради України
з прав людини» від 23.12.1997 №776/97-ВР
встановлено, що Уповноважений
Верховної Ради України з прав людини
(далі - Уповноважений) здійснює
парламентський контроль за
додержанням конституційних прав і
свобод людини і громадянина та захист
прав кожного на території України і в
межах її юрисдикції на постійній
основі, який у своїй діяльності
керується Конституцією України,
законами України, чинними міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України.
Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про
Уповноваженого Верховної Ради України
з прав людини» від 23.12.1997 №776/97-ВР
встановлено, що уповноважений приймає
та розглядає звернення громадян
України, іноземців, осіб без
громадянства або осіб, які діють в
їхніх інтересах, відповідно до Закону
України «Про звернення громадян».
Водночас, діяльність Уповноваженого
визначена у ст. 4 Закону України «Про
Уповноваженого Верховної Ради України
з прав людини» такою, що Уповноважений
доповнює існуючі засоби захисту
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, не відміняє їх і не тягне
перегляду компетенції державних
органів, які забезпечують захист і
поновлення порушених прав і свобод.
В даному випадку, як вбачається із
змісту наданої відповідачем відповіді
ОСОБА_1, жодне з поставлених позивачем
питань не залишилось поза увагою
При цьому, суд зазначає, що
Уповноважений Верховної Ради України з
прав людини не є суб'єктом перегляду
судових рішень на предмет їх
законності, обґрунтованості та у разі
незгоди особи із такими судовими
рішеннями.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про відсутність в діях
відповідача при розгляді звернень
ОСОБА_1 від 23.08.2014, 29.08.2014 та від 15.09.2014
порушення прав позивача, які б
підлягали судовому захисту, з огляду на
що позовні вимоги визнаються судом
необґрунтованими та такими, що
задоволенню не підлягають.

При цьому, суд зазначає, що строк,
встановлений ст. 20 Закону України "Про
звернення громадян" позивачем не
оскаржено.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В даному випадку судом не встановлено
порушень законодавства з боку
відповідача відносно позивача, а
відтак, суд приходить до висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову та, відповідно, до висновку про
відмову у задоволенні позову у повному
обсязі.

При цьому, відносно клопотання
позивача щодо повернення позову без
розгляду у зв'язку з наявністю
аналогічного за змістом позову у
справі № 826/13052/14, суд зазначає, що
підстави для повернення позову
визначені ч. 3 ст. 108 КАС України.
Повернення здійснюється на стадії до
відкриття провадження у справі, а не
його розгляду. Між тим, у разі, якщо у
провадженні цього або іншого
адміністративного суду є
адміністративна справа про спір між
тими самими сторонами, про той самий
предмет і з тих самих підстав позовна
заява залишається без розгляду (п. 3 ч. 1
ст. 155 КАС України). Однак, суд звертає
увагу, що вищезгаданий позов
стосується інших звернень позивача, а
відтак підстав для залишення позову
без розгляду не має.

Судові витрати, які підлягають
стягненню згідно з частиною другою
статті 94 Кодексу адміністративного
судочинства України - відсутні.

Керуючись вимогами 69-71, 94, 158-163, 167, 181, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову відмовити у
повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена за
правилами, встановленими ч 8 ст. 183-2, ст.
ст. 185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України. Постанова,
прийнята у скороченому провадженні,
крім випадків її оскарження в
апеляційному порядку, є остаточною. У
разі оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, судове рішення
апеляційної інстанції по такій справі
є остаточним і оскарженню не підлягає.

Суддя
О.А. Кармазін