Справа № 2а-587/12/0970
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року

Справа № 76733/12 Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Багрія В.М.,

суддів
Рибачука А.І., Старунського Д.М.,

з участю секретаря судового засідання
Ратушної М.І.,

представника відповідача
Пшибила Р.З.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
в м. Івано-Франківську на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 14.03.2012 року
у справі за позовом приватного
підприємства фірма «Згарда» до
Державної податкової інспекції в м.
Івано-Франківську про визнання
протиправною відмови та зобов'язання
вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2012 року приватне підприємство
фірма «Згарда» звернулося до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції в місті Івано-Франківську
про визнання відмови протиправною та
зобов'язання вчинити певні дії.

Посилалося на те, що відповідач в
порушення положень статей 48, 49, 50
Податкового кодексу України, з
порушенням встановлених строків та
безпідставно 03.02.2012 року не визнав як
податкову звітність направлені
позивачем уточнюючі розрахунки
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість за лютий 2009 року та
квітень 2011 року.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
14.03.2012 року позов задоволено. Визнано
протиправною відмову від 03.02.2012 року за
№2527/10/15-217/1085 Державної податкової
інспекції в місті Івано-Франківську в
прийнятті уточнюючих розрахунків
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість у зв'язку з самостійно
виявленими помилками приватного
підприємства фірма «Згарда» за лютий
2009 року та квітень 2011 року.

Зобов'язано Державну податкову
інспекцію в місті Івано-Франківську
визнати уточнюючі розрахунки
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість в зв'язку з самостійно
виявленими помилками приватного
підприємства фірма «Згарда» за лютий
2009 року та квітень 2011 року, поданих
26.11.2011 року в якості податкової
звітності з податку на додану вартість.

Постанову суду першої інстанції
оскаржила Державна податкова
інспекція в м. Івано-Франківську, яка в
апеляційній скарзі просить її
скасувати та прийняти нове рішення про
відмову позивачу в задоволенні позову.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що
суд першої інстанції безпідставно не
врахував, що позивач на час подання
уточнюючих розрахунків до податкових
декларацій за лютий 2009 року та квітень
2011 року не був платником податку на
додану вартість, тому податковий орган
на законних підставах відмовив
позивачу в прийнятті вказаних
розрахунків.

Вислухавши суддю-доповідача,
представника апелянта, який апеляційну
скаргу підтримав, дослідивши обставини
справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку
про те, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення з таких
підстав.

Як видно з матеріалів справи, ПП
«Згарда», здійснюючи господарську
діяльність з 02.10.1997 року, був
зареєстрованим платником податку на
додану вартість.

06.04.2011 року рішенням Державної
податкової інспекції в місті
Івано-Франківську за №52/152, на підставі
підпункту «и» пункту 184.1 статті 184
Податкового кодексу України
анульовано реєстрацію позивача як
платника податку на додану вартість.

27.12.2011 року позивачем листом за №27/12-1
поштою надіслано податковому органу
уточнюючі розрахунки податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість у зв'язку з виправленням
самостійно виявлених помилок за лютий
2009 року та квітень 2011 року, які отримано
відповідачем 04.01.2012 року.

03.02.2012 року відповідачем листом за
№2527/10/15-217/1085 відмовлено позивачу в
прийнятті уточнюючих розрахунків
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість у зв'язку з самостійно
виявленими помилками за лютий 2009 року
та квітень 2011 року, а також відмовлено у
визнанні вказаних розрахунків
податковою звітністю.

Відповідно до пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16
Податкового кодексу України платник
податків зобов'язаний подавати до
контролюючих органів у порядку,
встановленому податковим та митним
законодавством, декларації, звітність
та інші документи, пов'язані з
обчисленням і сплатою податків та
зборів .

Згідно з п. 54.1 статті 54 Податкового
кодексу України, крім випадків,
передбачених податковим
законодавством, платник податків
самостійно обчислює суму податкового
та/або грошового зобов'язання та/або
пені, яку зазначає у податковій (митній)
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подається контролюючому органу у
строки, встановлені цим Кодексом. Така
сума грошового зобов'язання та/або
пені вважається узгодженою.

За нормою п. 46.1 статті 46 Податкового
кодексу України податкова декларація,
розрахунок (далі - податкова
декларація) визначена як документ, що
подається платником податків (у тому
числі відокремленим підрозділом у
випадках, визначених цим Кодексом)
контролюючому органу у строки,
встановлені законом, на підставі якого
здійснюється нарахування та/або сплата
податкового зобов'язання , чи документ,
що свідчить про суми доходу,
нарахованого (виплаченого) на користь
платників податків - фізичних осіб,
суми утриманого та/або сплаченого
податку.

Відповідно до статті 203 розділу V
Податок на додану вартість Податкового
кодексу України платник податку
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податку на додану вартість, зазначену
ним у податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем граничного строку
подання податкової декларації, який
дорівнює 20 календарним дням, що
настають за останнім календарним днем
звітного (податкового) місяця.

Пункт 202.1 ст. 202 Податкового кодексу
України звітними (податковими)
періодами для податку на додану
вартість визначає один календарний
місяць, а у випадках, особливо
визначених цим Кодексом, календарний
квартал, з урахуванням таких
особливостей: а) якщо особа
реєструється як платник податку з
іншого дня, ніж перший день
календарного місяця, першим звітним
(податковим) періодом є період, який
розпочинається від дня такої
реєстрації та закінчується останнім
днем першого повного календарного
місяця; б) якщо податкова реєстрація
особи анулюється в інший день, ніж
останній день календарного місяця, то
останнім звітним (податковим) періодом
є період, який розпочинається з першого
дня такого місяця та закінчується днем
такого анулювання.

Пунктом 184.6 статті 184 Податкового
кодексу України передбачено, що у разі
анулювання реєстрації особи як
платника податку на додану вартість
останнім звітним (податковим) періодом
є період, який розпочинається від дня,
що настає за останнім днем
попереднього податкового періоду, та
закінчується днем анулювання
реєстрації.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно визначив, що останнім
податковим періодом, протягом якого
відбувалася обчислення та сплата
позивачем податку на додану вартість, є
квітень 2011 року, який завершився 06.04.2011
року.

Пунктом 50.1 статті 50 Податкового
кодексу України встановлено, що у разі
якщо у майбутніх податкових періодах (з
урахуванням строків давності,
визначених статтею 102 цього Кодексу)
платник податків самостійно виявляє
помилки, що містяться у раніше поданій
ним податковій декларації (крім
обмежень, визначених цією статтею), він
зобов'язаний надіслати уточнюючий
розрахунок до такої податкової
декларації за формою чинного на час
подання уточнюючого розрахунку.

Статтею 102 Податкового кодексу України
строк давності визначений як період не
пізніше закінчення 1095 дня, що настає за
останнім днем граничного строку
подання податкової декларації та/або
граничного строку сплати грошових
зобов'язань, нарахованих контролюючим
органом, а якщо така податкова
декларація була надана пізніше, - за
днем її фактичного подання.

Враховуючи, що в грудні 2011 року
позивачем виявлено допущені ним
помилки, що містяться у раніше поданих
ним податкових деклараціях за лютий 2009
року та квітень 2011 року, то в позивача
виник обов'язок у відповідності до
пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу
України надіслати уточнюючий
розрахунок до такої податкової
декларації за формою чинного на час
подання уточнюючого розрахунку.

Позивач такий обов'язок виконав та в
порядку, встановленому підпунктом «б»
пункту 49.3 статті 49 Податкового кодексу
України, з урахуванням строків
давності, визначених статтею 102
Податкового кодексу України, надіслав
податковому органу поштою уточнюючі
розрахунки податку на додану вартість
за лютий 2009 року та квітень 2011 року.

Суд першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про те, що
посилання відповідача на ту
обставину, що на час подання уточнюючих
розрахунків позивач не був
зареєстрованим як платник податку на
додану вартість, є безпідставним,
оскільки подані уточнюючі розрахунки
щодо податкових періодів, в яких
позивач був платником податку на
додану вартість та на нього покладався
податковий обов'язок обчислити,
задекларувати та/або сплатити суму
податку на додану вартість.

Обмеження права позивача подати
уточнюючий розрахунок з податку на
додану вартість за податкові періоди
лютого 2009 року та квітня 2011 року на тій
підставі, що відповідач на час подання
уточнюючих розрахунків не був
зареєстрований платником податку на
додану вартість, тобто звуження обсягу
правосуб'єктності платника податку на
додану вартість подальшими змінами в
такій правосуб'єктності є невірним та
унеможливлює подання платником
податку на додану вартість податкової
декларації за останній податковий
період, протягом якого підлягав
нарахуванню податок на додану вартість
та в подальшому, у разі виявлення
допущення таким платником податку
будь-яких порушень податкового
законодавства унеможливлює визначення
контролюючим органом грошових
зобов'язань зі сплати податку на
додану вартість, що є недопустимим.

Крім того, уточнюючі розрахунки
податку на додану вартість за лютий 2009
року та квітень 2011 року надіслані
позивачем відповідачу поштою та
отриманні останнім 04.01.2012 року, а
відмова у прийнятті уточнюючих
розрахунків податкових зобов'язань з
податку на додану вартість у зв'язку з
самостійно виявленими помилками
приватного підприємства фірма
«Згарда» за лютий 2009 року та квітень 2011
року винесена відповідачем 03.02.2012 року,
тобто через 30 днів з моменту отримання
уточнюючих розрахунків, тобто з
порушенням п'ятиденного строку,
передбаченого пп. 49.11.1 п. 49.11 ст. 49
Податкового кодексу України.

Згідно пп. 49.9.2 п. 49.9 ст. 49 Податкового
кодексу України у разі, якщо орган
державної податкової служби із
дотриманням вимог пункту 49.11 цієї
статті не надає платнику податків
повідомлення про відмову у прийнятті
податкової декларації або у випадках,
визначених цим пунктом, не надсилає
його платнику податків у встановлений
цією статтею строк, то податкова
декларація, надана платником,
вважається прийнятою.

Отже, уточнюючі розрахунки податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість в зв'язку з самостійно
виявленими помилками приватного
підприємства фірма «Згарда» за лютий
2009 року та квітень 2011 року вважаються
прийнятими.

Відмова податкового органу в прийнятті
уточнюючих розрахунків податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість позивача у зв'язку з
самостійно виявленими помилками, таким
чином, є протиправною.

За таких обставин суд першої інстанції
оскаржувану постанову прийняв
відповідно до норм матеріального та
процесуального права, тому підстав для
її скасування колегія суддів не
знаходить.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в м.
Івано-Франківську залишити без
задоволення.

Постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
14.03.2012 року у справі №2а-587/12/0970
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
А.І. Рибачук

Д.М. Старунський