Справа № 4-с/487/62/13
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2014 р.м.ОдесаСправа № 4-с/487/62/13

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції:
Андрощук В.В.

Одеський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого - судді Бойка А.В.,

суддів: Танасогло
Т.М.,

Яковлєва
О.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційну
скаргу Відділу примусового виконання
рішень Головного управління юстиції у
Миколаївській області на постанову
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 23 серпня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до Відділу
примусового виконання рішень
Головного управління юстиції у
Миколаївській області, за участю
третьої особи - Департаменту праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради про визнання дій
протиправними, скасування постанови,
відшкодування моральної та
матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду першої інстанції з
адміністративним позовом до Відділу
примусового виконання рішень
Головного управління юстиції у
Миколаївській області, за участю
третьої особи - Департаменту праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради про визнання
протиправними дій по несвоєчасному
наданню інформації, визнання
протиправною та скасування постанови
відповідача від 05.03.2013 року про
зупинення виконавчого провадження,
зобов'язання відповідача повторно
накласти штраф на боржника за
невиконання вимог від 14.02.2013 року в
розмірі 1020 грн., а бездіяльність
відповідача за невиконання боржником
вказаної вимоги визнати незаконною,
відшкодування моральної шкоди у
розмірі 2040 грн. та матеріальної шкоди,
зобов'язання відповідача в подальшому
своєчасно інформувати його про
здійснювані виконавчі дії.

Постановою Заводського районного суду
м. Миколаєва від 23.08.2013 року
адміністративний позов ОСОБА_2
задоволено частково.

Визнано неправомірними дії Відділу
примусового виконання рішень
Головного управління юстиції у
Миколаївській області.

Скасовано постанову Відділу
примусового виконання рішень
Головного управління юстиції у
Миколаївській області від 05.03.2013 року
про зупинення виконавчого провадження.

Стягнуто з Відділу примусового
виконання рішень Головного управління
юстиції у Миколаївській області на
користь ОСОБА_2 217 грн. матеріальної
шкоди, та 2040 грн. моральної шкоди, а
всього 2257 грн.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, Відділ примусового
виконання рішень Головного управління
юстиції у Миколаївській області, подав
апеляційну скаргу на вказану постанову
суду.

Апелянт зазначає, що вказана постанова
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, у зв'язку з чим ставиться
питання про її скасування та ухвалення
нової постанови, якою відмовити у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС
України суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть учать у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах апеляційної скарги, вивчивши
матеріали справи колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що
постановою Заводського районного суду
м. Миколаєва від 14.07.2011 року було
частково задоволено позовні вимоги
ОСОБА_2 до Департаменту праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради про стягнення разової
матеріальної допомоги.

Стягнуто з Департаменту праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради на користь ОСОБА_2 разову
матеріальну допомогу за 2010 рік в
розмірі 40 % встановленого законом
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, а саме - 282,20
грн., стягнуто моральну шкоду в розмірі
200 грн.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 17.10.2011 року
змінено постанову Заводського
районного суду м. Миколаєва від 14.07.2011
року.

Викладено абзац 3 резолютивної частини
постанови Заводського районного суду
м. Миколаєва від 14.07.2011 року в наступній
редакції:

«Зобов'язати Департамент праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради нарахувати та виплатити
на користь ОСОБА_2 одноразову
матеріальну допомогу за 2010 рік в
розмірі 40 % встановленого законом
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність». В іншій
частині вказану постанову залишено без
змін.

Постановою державного виконавця
Відділу примусового виконання рішень
Головного управління юстиції у
Миколаївській області від 06.02.2013 року
було відкрито виконавче провадження по
виконанню виконавчого листа, виданого
Заводським районним судом м. Миколаєва
16.01.2013 року по справі № 2-а-3701/2011 про
зобов'язання Департаменту праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради нарахувати та виплатити
на користь ОСОБА_2 одноразову
матеріальну допомогу за 2010 рік в
розмірі 40 % встановленого законом
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

В свою чергу, листом від 28.02.2013 року №
09.979/06 Департамент праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Миколаївської міської ради
повідомив державного виконавця
Відділу примусового виконання рішень
Головного управління юстиції у
Миколаївській області про те, що
рішення суду можливо виконати лише в
частині нарахування одноразової
матеріальної допомоги за 2010 рік в
розмірі 40 % встановленого законом
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, в сумі 289,20
грн. Також зазначено, що у зв'язку з тим,
що станом на 01.03.2013 року Департаменту не
виділені лімітні асигнування для
поточних виплат за програмою
«одноразова матеріальна допомога
інвалідам та непрацюючим
малозабезпеченим особам» та відсутній
паспорт програми бюджетної програми на
2013 рік, виплату вказаної суми
матеріальної допомоги ОСОБА_2
здійснити не можливо.

У зв'язку з вказаним, 05.03.2013 року за №
02.1-24/2103 Відділом примусового виконання
рішень Головного управління юстиції у
Миколаївській області було направлено
на адресу Заводського районного суду м.
Миколаєва подання про зміну способу
виконання рішення суду по справі №
2-а-3701/2011, яке зареєстровано судом 26.03.2013
року.

Одночасно, 05.03.2013 року головним
державним виконавцем Відділу
примусового виконання рішень
Головного управління юстиції у
Миколаївській області було винесено
постанову про зупинення виконавчого
провадження за виконавчим листом №
2-а-3701/2011, виданим 16.01.2013 року Заводським
районним судом м. Миколаєва до розгляду
справи по суті.

Не погоджуючись з вказаною постановою
відповідача, ОСОБА_2 оскаржив її до суду
першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги в цій
частині, суд першої інстанції
посилався на те, що ухвалою Заводського
районного суду м. Миколаєва від 01.04.2013
року у задоволенні вказаного подання
державного виконавця було відмовлено,
однак, відповідачем виконавче
провадження відновлено не було, чим
порушено права позивача.

Крім того, суд першої інстанції
посилався на те, що подання про зміну
способу виконання судового рішення
суперечило змісту постанови Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 17.10.2012 року.

Колегія суддів суду апеляційної
інстанції не погоджуються з вказаними
висновками суду першої інстанції, та
зазначає наступне:

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Ст. 11 Закону України «Про виконавче
провадження» передбачено обов'язки і
права державних виконавців.

Так, державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

При цьому, ч. 3 зазначеної статті
передбачено право державного
виконавця у процесі здійснення
виконавчого провадження звертатися до
суду, який видав виконавчий документ,
із заявою про роз'яснення рішення, про
видачу дубліката виконавчого
документа, про встановлення чи зміну
порядку і способу виконання, про
відстрочку та розстрочку виконання
рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, у
зв'язку з повідомленням боржника -
Департаменту праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Миколаївської міської ради
про неможливість виконання у повному
обсязі рішення суду через відсутність
необхідного фінансування, державний
виконавець використав надане йому
Законом України «Про виконавче
провадження» право та звернувся до
Заводського районного суду м.
Миколаєва з відповідним поданням про
зміну способу виконання рішення суду
по справі № 2-а-3701/2011.

Статтею 38 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
виконавче провадження може бути
зупинено, зокрема, у разі звернення
державного виконавця до суду, який
видав виконавчий документ, із заявою
про встановлення чи зміну способу і
порядку виконання рішення.

З аналізу вказаних положень Закону
вбачається, що норми статті 38 Закону є
диспозитивними, тобто надають
можливість суб'єкту права самостійно
вирішувати питання про об'єм та
характер своїх прав.

Таким чином, вирішення питання про
зупинення виконавчого провадження у
разі звернення державного виконавця до
суду, який видав виконавчий документ,
із заявою про встановлення чи зміну
способу і порядку виконання
відноситься до дискреційних
повноважень державного органу.

Слід зазначити, що згідно Рекомендацій
Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2
стосовно здійснення адміністративними
органами влади дискреційних
повноважень, прийнятої Комітетом
Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під
дискреційними повноваженнями слід
розуміти повноваження, які
адміністративний орган, приймаючи
рішення, може здійснювати з певною
свободою розсуду, тобто, коли такий
орган може обирати з кількох юридично
допустимих рішень те, яке він вважає
найкращим за даних обставин.

Статтею 36 Закону встановлено, що за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, державний виконавець за
власною ініціативою чи за заявою
сторін, а також самі сторони мають
право звернутися до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
відстрочку або розстрочку виконання, а
також про встановлення або зміну
способу і порядку виконання.

В даному випадку відповідачем, як
суб'єктом владних повноважень, у
зв'язку із звернення до суду з поданням
про зміну способу виконання рішення
суду, було реалізовано своє
дискреційне повноваження та прийнято
рішення про зупинення виконавчого
провадження.

В свою чергу, ст. 39 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено
порядок і строки зупинення виконавчого
провадження.

Так, державний виконавець виносить
вмотивовану постанову про зупинення
виконавчого провадження з підстав,
передбачених статтями 37 і 38 цього
Закону, яка затверджується начальником
або заступником начальника відділу,
якому підпорядкований державний
виконавець. Постанову про зупинення
виконавчого провадження з підстав,
передбачених статтею 37 цього Закону,
державний виконавець виносить не
пізніше наступного робочого дня, коли
йому стало відомо про такі обставини.
Копія постанови надсилається сторонам
у триденний строк.

Виконавче провадження зупиняється у
випадках, передбачених: пунктами 5 і 11
частини першої статті 37 цього Закону,
пунктом 1 частини першої статті 38 цього
Закону, - до розгляду питання по суті.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції, головним державним
виконавцем Відділу примусового
виконання рішень Головного управління
юстиції у Миколаївській області було
винесено постанову про зупинення
виконавчого провадження за наявності
підстав для цього, передбачених
Законом України «Про виконавче
провадження», у порядку та строки
передбачені зазначеним Законом, а тому
в даному випадку відсутні підстави для
визнання вказаної постанови
протиправною та її скасування.

При цьому, посилання суду першої
інстанції в обґрунтування
протиправності дій відповідача на те,
що подання про зміну способу виконання
судового рішення суперечило змісту
постанови Одеського апеляційного
адміністративного суду від 17.10.2012 року
є безпідставним.

По-перше слід зазначити, що підставою
для звернення до суду з відповідним
поданням стало з'ясування відповідачем
обставин, які ускладнюють виконання
судового рішення, тобто такі обставини
виникли після ухвалення судового
рішення. При цьому, як вже зазначалось
вище, право виконавця на таке звернення
передбачено Законом України «Про
виконавче провадження».

По-друге, змінюючи постанову
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 14.07.2011 року в частині
виключення конкретної суми
одноразової матеріальної допомоги,
Одеський апеляційний адміністративний
суд посилався на обрання судом першої
інстанції невірного захисту прав
позивача та на необґрунтованість
визначення саме вказаної суми для
стягнення.

Зазначене не позбавляє сторін по
справі в подальшому, за наявності
обставин, що ускладнюють виконання
рішення суду, звернутись в порядку ст.
263 КАС України із заявою, а для
державного виконавця - з поданням до
суду про зміну способу чи порядку
виконання такого рішення суду.

В даному випадку, в межах розгляду
даної адміністративної справи, суд
першої інстанції взагалі позбавлений
права надавати оцінку правомірності
дій Відділу примусового виконання
рішень Головного управління юстиції у
Миколаївській області щодо звернення
до суду із поданням про зміну способу
виконання рішення Заводського
районного суду м. Миколаєва по справі
2-а-3701/2011 та наявності або відсутності
підстав для такого звернення.

В свою чергу, відповідно до ч. 5 ст. 39
Закону України «Про виконавче
провадження» після усунення обставин,
які стали підставою для зупинення
виконавчого провадження, державний
виконавець протягом трьох днів з
моменту, коли йому стало про це відомо,
зобов'язаний своєю постановою поновити
виконавче провадження за власною
ініціативою або за заявою стягувача.

Як вбачається з матеріалів справи,
ухвалою Заводського районного суду від
01.04.2014 року було відмовлено у
задоволенні подання державного
виконавця про зміну способу виконання
рішення суду по справі № 2-а-3701/2011.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої
інстанції посилався на те, що
відповідачем, після постановлення
зазначеної ухвали Заводського
районного суду м. Миколаєва, не було
відновлено виконавче провадження, чим
порушено законні права та інтереси
позивача.

В своїй апеляційній скарзі відповідач
посилався на те, що про ухвалу
Заводського районного суду від 01.04.2014
року йому стало відомо лише 25.10.2013 року,
після отримання її копії, а тому, 30.10.2013
року у відповідності до вимог Закону
України «Про виконавче провадження»,
зупинене виконавче провадження було
поновлено.

Колегія суддів суду апеляційної
інстанції звертає увагу на те, що в
матеріалах справи відсутні докази
отримання Відділом примусового
виконання рішень Головного управління
юстиції у Миколаївській області копії
ухвали Заводського районного суду від
01.04.2014 року про відмову у задоволенні
подання державного виконавця про зміну
способу виконання рішення суду по
справі № 2-а-3701/2011 раніше зазначеної
апелянтом дати.

В свою чергу, відповідачем у
підтвердження правомірності своїх дій
були надані копії запитів від 26.06.2013
року та від 04.09.2013 року щодо
повідомлення про результати розгляду
подання державного виконавця від 05.03.2013
року, які направлялись Відділом до
Заводського районного суду м.
Миколаєва.

Крім того, відповідачем була надана
копія супровідного листа Заводського
районного суду м. Миколаєва від 10.10.2013
року про направлення копії ухвали
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 01.04.2013 року на запит
державного виконавця. З вказаного
супровідного листа вбачається, що
вказана ухвала надійшла на адресу
відповідача 25.10.2013 року (т. 2 а.с. 136).

Зважаючи на все вищезазначене, колегія
суддів суду апеляційної інстанції
вважає, що в даному випадку Відділ
примусового виконання рішень
Головного управління юстиції у
Миколаївській області діяв правомірно,
у повній відповідності до вимог Закону
України «Про виконавче провадження», а
тому позовні вимоги ОСОБА_2 в частині
визнання протиправними дій
відповідача задоволенню не підлягають.

Враховуючи те, що за наслідками
розгляду даної адміністративної
справи судом апеляційної інстанції не
було встановлено фактів вчинення
відповідачем протиправних дій,
прийняття неправомірних рішень,
колегія суддів вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення з
відповідача на його користь моральної
та матеріальної шкоди задоволенню не
підлягають.

Як вбачається з матеріалів з
матеріалів, державним виконавцем було
направлено на адресу сторін
виконавчого провадження, в тому числі,
ОСОБА_2 копію постанови про зупинення
виконавчого провадження від 05.03.2013
року, що підтверджується супровідним
листом № 02.1-24/2104 (т. 2 а.с. 82).

Таким чином, державним виконавцем було
дотримано вимоги Закону України «Про
виконавче провадження» та направлено
позивачу необхідні документи, які
містять інформацію про хід виконання
виконавчого провадження.

Крім того, ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено
обов'язки і права державних виконавців.
Так, державний виконавець надає
сторонам виконавчого провадження та їх
представникам можливість ознайомитися
з матеріалами виконавчого провадження.

В даному випадку, позивач використав
надане йому право та ознайомився з
виконавчим провадженням № ВП 36367026, що
підтверджується самим позивачем та
матеріалами справи.

Також необґрунтованими є позовні
вимоги щодо зобов'язання відповідача
повторно накласти штраф на боржника за
невиконання вимог від 14.02.2013 року в
розмірі 1020 грн., а бездіяльність
відповідача за невиконання боржником
вказаної вимоги визнати незаконною,
зобов'язання відповідача в подальшому
своєчасно інформувати його про
здійснювані виконавчі дії.

Відповідно до частини першої ст. 2 КАС
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Таким чином, захист прав, свобод та
інтересів осіб передбачає наявність
встановленого судом факту їх
порушення. З цього випливає, що захисту
підлягають лише порушені права,
свободи та інтереси фізичних осіб, а
тому вимоги позивача направлені на
здійснення відповідачем певних дій у
майбутньому є безпідставними.

В свою чергу, слід зазначити, що випадки
та порядок накладення на боржника
штрафу за невиконання рішення суду
передбачені ст. 75 Закону України «Про
виконавче провадження».

При цьому, згідно ст. 39 Закону протягом
строку, на який виконавче провадження
зупинено, виконавчі дії не провадяться.
У період зупинення виконавчого
провадження державний виконавець має
право звертатися до суду в порядку,
встановленому цим Законом, а також
вживати заходів щодо розшуку боржника
(його майна) або перевірки його
майнового стану.

Таким чином, до поновлення виконавчого
провадження відповідач не мав права
вчиняти виконавчі дії, зокрема,
накладати на боржника штраф за
невиконання рішення суду. В свою чергу,
лише після відновлення виконавчого
провадження, відповідачем, за
наявності підстав, може вирішуватись
питання про повторне накладення на
боржника штрафу.

Зважаючи на все вищезазначене, колегія
суддів суду апеляційної інстанції
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 є
необґрунтованими, а тому не підлягають
задоволенню.

Оскільки судом першої інстанції при
повному встановленні фактичних
обставин справи порушено норми
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
постановлене судове рішення на
підставі ст. 202 КАС України підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

Керуючись ст.ст. 184, 185, 197, 198, 202, 205, 207, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Відділу примусового
виконання рішень Головного управління
юстиції у Миколаївській області
задовольнити.

Постанову Заводського районного суду
м. Миколаєва від 23 серпня 2013 року
скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили відповідно до ст. 254 КАС
України та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий: Бойко А.В.

Судді: Танасогло Т.М.

Яковлєв О.В.