Справа № 826/4400/14
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/4400/14
Головуючий у 1-й інстанції: Скочок
Суддя-доповідач: Борисюк Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 грудня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді суддів при секретарі
за участю: представника
відповідачаБорисюк Л.П., Петрика І.Й.,
Собківа Я.М. Чайка О.С. Руцької А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 06 червня 2014 року у справі за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «АДМ Україна» до
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників про
скасування податкового
повідомлення-рішення № від
30.12.2013, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «АДМ Україна»
звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Києва із
позовом до Міжрегіонального головного
управління Міндоходів - Центрального
офісу з обслуговування великих
платників в якому просило скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 30.12.2013.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 06
червня 2014 року позов задоволено.

Скасовано податкове
повідомлення-рішення Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників від 30.12.2013 № .

Відповідач, не погоджуючись з
прийнятим рішенням суду, звернувся з
апеляційною скаргою, в якій зазначає,
що оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача, який
з'явився в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання, а так
само розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглянув
справу.

Як вбачається з матеріалів справи, в
період з 06.12.2013 по 10.12.2013
Міжрегіональним головним управлінням
Міндоходів - Центральним офісом з
обслуговування великих платників було
проведено камеральну перевірку даних
ТОВ «АДМ Україна» ()
задекларованих у податковій звітності
з податку на додану вартість, щодо
від'ємного значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту та щодо суми
бюджетного відшкодування на рахунок
платника у банку за жовтень 2013 року.

За результатами перевірки позивача,
відповідачем було складено Акт від
10.12.2013 № 1461/40-50/37-10-33546533, яким
зафіксовані виявлені під час перевірки
порушення вимог п. 200.4 ст. 200 Податкового
кодексу України, що призвело до
завищення суми бюджетного
відшкодування за жовтень 2013 року на
суму ПДВ 475 000,00 грн., яка підлягає
зменшенню.

Зазначені порушення обґрунтовані з
боку відповідача тим, що актом від
19.11.2013 №1392/40-50/37-10/33546533 про результати
камеральної перевірки даних ТОВ «АДМ
Україна» (),
задекларованих у податковій звітності
з податку на додану вартість, щодо
від'ємного значення різниці між сумою
податкового зобов'язання і сумою
податкового кредиту та суми бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість на рахунок платника у банку за
вересень 2013 року встановлено, що ТОВ
«АДМ Україна» порушено вимоги п. 44.1 ст.
44, п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.3, п. 198.6 ст.
198 п. 200.1, 200.3 ст. 200 Податкового кодексу
України, оскільки безпідставно
сформовано податковий кредит по
нікчемних правочинах з ТОВ «Прометей»
Зерноторгова Компанія ()
в сумі ПДВ 475 000,00 грн., в результаті чого
завищено податковий кредит та від'ємне
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту за вересень 2013 року на суму ПДВ
475 000,00 грн., яка підлягає зменшенню.

Таким чином, за твердженнями
контролюючого органу, ТОВ «АДМ
Україна» по декларації з ПДВ за
вересень 2013 року завищено податковий
кредит на суму ПДВ 475 000,00 грн., внаслідок
чого в порушення п. 200.1, п. 200.3 ст. 200
Податкового кодексу України, завищено
від'ємне значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту за вересень 2013
року по ряд.19 на загальну суму 475 000,00
грн., та невірно визначено суму по
ряд.20.2 зарахування від'ємного значення
різниці за вересень 2013 року до складу
податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду - жовтня
2013 року.

Відповідач дійшов висновку, що
вищезазначені порушення, зафіксовані в
акті перевірки від 19.11.2013 №
1392/40-50/37-10/33546533, вплинули на визначення
від'ємного значення попереднього
звітного періоду (р.21.1), на залишок
від'ємного значення попереднього
звітного (податкового) періоду, за
вирахуванням суми податку, яка
підлягає сплаті до бюджету за
підсумками поточного звітного
(податкового) періоду (р. 22), на
розрахунок бюджетного відшкодування
та призвело до завищення суми
заявленого бюджетного відшкодування
(р.23.1.) за жовтень 2013 року на 475 000,00 грн.

Не погоджуючись з такими висновками
акту перевірки, позивачем у порядку п.
86.7 ст. 86 Податкового кодексу України
подавалися відповідачу заперечення до
акту перевірки, за результатом
розгляду яких висновки акту перевірки
від 10.12.2013 № 1461/40-50/37-10-33546533 були
залишені без змін, а заперечення
позивача - без задоволення.

У зв'язку з виявленими порушеннями та
на підставі акта перевірки від 10.12.2013 №
1461/40-50/37-10-33546533, відповідачем було
прийняте оскаржуване податкове
повідомлення-рішення форми «В1» від
30.12.2013 № , яким позивачу зменшено
суму бюджетного відшкодування (у тому
числі заявленого в рахунок зменшення
податкових зобов'язань наступних
періодів) з податку на додану вартість
за жовтень 2013 року у розмірі 475 000,00 грн.
та застосовані штрафні (фінансові)
санкції в сумі 237 500,00 грн.

Зазначене податкове
повідомлення-рішення, за правилами ст.
56 Податкового кодексу України,
оскаржувалось позивачем в
адміністративному порядку до
Міністерства доходів і зборів України,
за результатом якого, останнє було
залишене без змін, а скарга - без
задоволення.

Вважаючи оскаржуване податкове
повідомлення-рішення форми «В1» від
30.12.2013 № протиправним та
необґрунтованим, а відтак таким, що
підлягає скасуванню, позивач звернувся
з позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що в
діях ТОВ «АДМ Україна» відсутні
порушення вимог п. 200.4 ст. 200 Податкового
кодексу України, що підтверджується
належним чином оформленими первинними
документами, які були надані
податковому органу та засвідчують
належне виконання позивачем вимог
податкового законодавства України в
частині підтвердження права на
податковий кредит по взаємовідносинам
з контрагентом та, відповідно, права на
бюджетне відшкодування сум ПДВ по
таким взаємовідносинам.

З таким висновком суду колегія суддів
не може погодитися, виходячи з
наступного.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, а також
права та обов'язки платників податків і
зборів, компетенція контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства,
регулюються Податковим кодексом
України, який вступив в силу з 01 січня
2011 року (далі - ПК України).

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України, податковий кредит - сума, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Згідно п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу
України, право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України,
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається: дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Згідно п. 200.1 ст. 200 ПК України, сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.3 ст. 200 ПК України,
при від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Згідно п. 200.4 ст. 200 ПК України, якщо в
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, має від'ємне значення, то: а)
бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг; б) залишок
від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

Згідно п. 201.1 ст. 201 ПК України, платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення;
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні», підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно з пп. 2.15 п. 2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88, зареєстровано
в Міністерстві юстиції України 05
червня 1995 року за № 168/704, визначено, що
первинні документи підлягають
обов'язковій перевірці працівниками,
які ведуть бухгалтерський облік, за
формою і змістом, тобто перевіряється
наявність у документі обов'язкових
реквізитів та відповідність
господарської операції діючому
законодавству, логічна ув'язка окремих
показників.

При вирішенні даної справи, колегія
суддів враховує також правову позицію
Вищого адміністративного суду України,
висловлену ним в Інформаційному листі
від 20 липня 2010 року № 1112/11/13-10,
відповідно до якого процесуальна
діяльність суду із встановлення
обґрунтованості права платника
податку на податковий кредит та/або
бюджетне відшкодування з податку на
додану вартість повинна включати такі
етапи: 1) встановлення факту здійснення
господарської операції; 2) встановлення
спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції; 3) встановлення
зв'язку між фактом придбання товарів
(послуг), спорудженням основних фондів,
імпортом товарів (послуг) і
господарською діяльністю платника
податку; 4) встановлення дотримання
платником податку спеціальних вимог
щодо документального підтвердження
сум податкового кредиту та/або
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість; 5) встановлення факту
надмірної сплати податку на додану
вартість у ціні товарів (послуг), що
придбані платником податку.

Крім того, в Інформаційному листі від 20
липня 2010 року № 1112/11/13-10 зазначено, що у
разі, якщо дії платника податку
свідчать про його добросовісність, а
вчинені ним господарські операції не
викликають сумніву в їх реальності та
відповідності дійсному економічному
змісту, для підтвердження права на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування достатньо наявності
належним чином оформлених документів,
зокрема податкових накладних.

Як зазначено в Інформаційному листі
Вищого адміністративного суду України
від 02 червня 2011 року № 742/11/13-11, витрати
для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток, а
також податковий кредит для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Вивченням матеріалів справи, колегією
суддів встановлено, що позивачем було
здійснено закупівлю соняшника у ТОВ
«Прометей» Зерноторгова Компанія на
підставі договору купівлі-продажу від
04.09.2013 № 18/Н, за умовами якого, ТОВ
«Прометей» Зерноторгова Компанія
здійснює закупівлю товару в
безпосередніх виробників
сільськогосподарської продукції.

Згідно п.2.1., п.2.2. Договору, кількість
(вага) Товару в фізичній вазі складає
1000,000 тонн (Одна тисяча тонн 000 кг) +/- 5%.
Кінцева кількість (вага) Товару
визначається згідно складських
квитанцій на зерно, виписаних на ім'я
Покупця.

Ціна Товару без ПДВ складає 2 375,00 грн.,
ПДВ 20% - 475,00 грн., разом 2 850,00 грн. за одну
метричну тонну (п. 3.1. Договору).

Вартість Товару без ПДВ складає 2 375 000,00
грн., ПДВ - 475 000,00 грн. Загальна вартість
Договору становить 2 850 000,00 грн. (п. 3.2.
Договору).

За умовами договору (п. 4.2.), поставка
Товару підтверджується оригіналами
наступних документів: складської
квитанції на зерно, виписаної
елеватором на ім'я Покупця; карткою
аналізу зерна (форма № 47), виданої
елеватором (за вимогою Покупця).

На підтвердження виконання умов
договору купівлі-продажу від 04.09.2013
року №18/Н, а також сплати позивачем
податку на додану вартість у складі
ціни за придбаний у контрагента Товар,
позивачем надані копії виписаних ТОВ
«Прометей» Зерноторгова Компанія
первинних документів, а саме:
видаткової накладної від 06.09.2013 №
РН-0000190 на суму 2 850 000,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 475
000,00 грн.); податкової накладної від
06.09.2013 № 201 на суму 2 850 000,00 грн. (у т.ч. ПДВ
- 475 000,00 грн.).

Крім цього, позивачем надані копії:
акту прийому-передачі зерна від 06.09.2013
на 1 000,00 тон; складської квитанції на
зерно № 307 від 06.09.2013; картки аналізу
зерна № 5 від 06.09.2013; виписка по рахунку
позивача з 07.09.2013 по 09.09.2013 та картка
рахунку позивача 631 за вересень 2013 року.

Однак, досліджуючи реальність
господарських операцій за вказаним
вище договором, колегія суддів зважає
на наступне.

Так, відповідно до п. 11.1 Правил
перевезення вантажів автомобільним
транспортом в Україні, затверджених
наказом Міністерства транспорту
України від 14.10.1997 № 363, зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 №
128/2568, основними документами на
перевезення вантажів є
товарно-транспорті накладні та дорожні
листи вантажного автомобіля.

Згідно розділу 1 вказаних Правил,
товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського:
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Відповідно до п. 11.5 та 11.6 Правил № 363,
ТТН на перевезення вантажів
автомобільним транспортом Замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів. Замовник
(вантажовідправник) засвідчує всі
екземпляри ТТН підписом і при
необхідності печаткою (штампом). Перший
екземпляр ТТН залишається у Замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передасться
Перевізнику.

З урахуванням умов договору та Правил
№ 363, у разі реального здійснення
господарських операцій, у позивача
повинен бути в наявності екземпляр
товарно-транспортних накладних,
оскільки, відповідно до умов договору,
перевезення товару здійснювалося
автомобільним транспортом.

Проте, ні суду першої інстанції, ні
апеляційному суду вказаних документів
позивачем надано не було.

Крім цього, позивачем не надано жодних
інших документів, які підтверджують
транспортування товару, що ставить під
сумнів факт перевезення товару та його
наявність.

Судом першої інстанції також не було
взято до уваги, що надана позивачем в
якості доказу копія складської
квитанції виписана з порушенням вимог
ст. 46 Закону України «Про зерно та ринок
зерна в Україні», а саме: відсутня
відмітка «погашено».

Так, згідно ст. 46 Закону України «Про
зерно та ринок зерна в Україні», після
видачі зерна володільцям складських
документів на зерно зернові склади
повинні погасити прийняті складські
документи на зерно шляхом відмітки на
складському документі - «погашено».
Погашені складські документи на зерно
в повторний обіг не допускаються і
виключаються з реєстру складських
документів на зерно, про що робиться
відповідний запис. Погашені складські
документи зберігаються зерновим
складом протягом трьох років.

Таким чином, неможливо встановити
передачу такого товару позивачу.

Крім цього, судом зазначено, що на
підтвердження реальності проведення
відповідних господарських операцій,
позивачем надані суду докази
подальшого використання придбаного у
контрагента товару (насіння соняшника)
у власній господарській діяльності,
зокрема, докази його переробки та
експортування.

Однак, надані позивачем докази не дають
змоги встановити, який саме товар було
експортовано, а також, що саме
придбаний у ТОВ «Прометей» товар було
перероблено та в подальшому
експортовано за митну територію
України, а не будь-який інший.

Відтак, неможливо встановити зв'язок
між придбанням соняшнику ТОВ
«Прометей» та його подальшим
використанням при переробці та
експорті.

Разом з тим, згідно акту перевірки ДПІ у
Центральному районі м. Миколаєва ГУ
Міндоходів у Миколаївській області від
17.10.2013 № 259/22-08/38169254 про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки ТОВ «Прометей» Зерноторгова
Компанія, встановлено, що у
контрагентів-постачальників ТОВ
«Прометей» відсутні можливості для
здійснення господарських операцій із
вирощування сільгосппродукції, що
свідчить про те, що кінцевий споживач є
вигодонабувачем. тобто завідомо
укладав угоди з метою, яка суперечить
інтересам держави і суспільства,
вчинення удаваного правочину з метою
приховання ухилення від сплати
податків.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку про недоведеність
фактичного виконання укладеного
договору, про юридичну дефектність у
зв'язку з цим складених за такими
операціями первинних документів та
податкових накладних, які, внаслідок
наведеного, не мають юридичної
значимості для цілей бухгалтерського
та податкового обліку, що в сукупності
зумовлює висновок суду про відсутність
підстав для формування позивачем
спірних сум податкового кредиту з ПДВ
та валових витрат.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Міжрегіональним головним управлінням
Міндоходів - Центральним офісом з
обслуговування великих платників, як
суб'єктом владних повноважень,
повністю доведено правомірність
прийнятого ним податкового
повідомлення-рішення від 30.12.2013 №
.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що постанова суду першої
інстанції не відповідає нормам
матеріального права, доводи
апеляційної скарги спростовують
висновки суду першої інстанції,
викладені у зазначеній постанові, у
зв'язку з чим є підстави для її
скасування з ухваленням нової
постанови про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право скасувати її та прийняти нову
постанову суду.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212,
254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 06 червня 2014 року -
задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 06 червня 2014 року -
скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю «АДМ
Україна» до Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників про скасування
податкового повідомлення-рішення №
від 30.12.2013 відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання в повному обсязі, шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
суддя суддя Л.П. Борисюк
І.Й. Петрик Я.М. Собків

Повний текст постанови складено та
підписано - 12.12.2014

Головуючий суддя

Борисюк Л.П.

Судді:

Петрик І.Й.

Собків Я.М.