Справа № 2а-1464/11
Суддя: Обрізко І.М.
Дата ухвалення: 2014-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року
Справа № 100589/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Обрізко І.М.,

суддів
Іщук Л.П., Левицької Н.Г.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу управління праці та соціального
захисту населення Любешівської
районної державної адміністрації
Волинської області на постанову
Любешівського районного суду
Волинської області від 19 травня 2011 року
по справі за позовом ОСОБА_1 до
управління праці та соціального
захисту населення Любешівської
районної державної адміністрації
Волинської області про визнання
незаконними дій відповідача та
зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н
О В И В :

Сторона позивача звернулася 14.04.2011 року
в суд з адміністративним позовом, в
якому просила стягнути з відповідача
на її користь недоплачені кошти,
передбачені ст.37 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали від наслідків
Чорнобильської катастрофи», в межах
шестимісячного строку позовної
давності.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що сторона
відповідача повинна їй виплачувати
щомісячну грошову допомогу у зв'язку з
обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства в
розмірі 40 відсотків від мінімальної
заробітної плати.

Постановою Любешівського районного
суду Волинської області від 19 травня 2011
року в порядку скороченого провадження
позовні вимоги задоволено. Визнано
протиправними дії відповідача та
зобов'язано здійснити нарахування та
виплату позивачу грошової допомоги в
зв'язку з обмеженням споживання
продуктів харчування місцевого
виробництва та особистого підсобного
господарства у розмірі 40 відсотків
мінімальної заробітної плати за період
з 14 жовтня 2010 року по 19 травня 2011 року на
підставі положень ст. 37 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з
урахуванням проведених виплат.
Зазначено, що постанова звернена до
негайного виконання.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням, сторона відповідача подала
апеляційну скаргу, з якої із-за
порушення норм матеріального та
процесуального права, невідповідності
висновків суду обставинам справи,
просить його скасувати та постановити
рішення, яким відмовити стороні
позивача в задоволенні позову.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її задоволити частково.

Відповідно до ст. 201 КАС України суд
апеляційної інстанції змінює
постанову або ухвалу суду першої
інстанції, коли має місце правильне по
суті вирішення справи чи питання, але
із помилковим застосуванням норм
матеріального чи процесуального права,
а також вирішення не всіх позовних
вимог або питань.

Колегією суддів встановлено та
підтверджено наявними у справі
матеріалами, що позивач є потерпілою
особою від Чорнобильської катастрофи,
проживає в населеному пункті, який
відповідно до Переліку населених
пунктів відноситься до радіоактивно
забруднених внаслідок Чорнобильської
катастрофи затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України № 106 від 23
липня 1991 року до зон гарантованого
добровільного відселення.

Крім того, із матеріалів справи
вбачається, що позивач є особою,
віднесеною до 3-ої категорії громадян,
які постраждали внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС.

Відповідно до ч.1 ст. 37 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
громадянам, які проживають на
територіях радіоактивного
забруднення, виплачується щомісячна
грошова допомога у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства - у зоні
гарантованого добровільного
відселення в розмірі 40 відсотків від
мінімальної заробітної плати.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 року у справі № 1-28/2008, визнано
неконституційними зазначені положення
Закону України «Про державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
тому з 22 травня 2008 року позивач має
право на отримання грошової допомоги,
передбаченої ст. 37 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Згідно з положеннями частини 4 ст. 9 КАС
України, у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, безпідставними є
покликання апелянта, що при визначенні
розміру належної позивачу грошової
допомоги, слід застосовувати не ст. 37
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а постанову Кабінету
Міністрів України «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 26 липня 1996 року № 830, оскільки
остання істотно звужує обсяг
встановлених законом прав позивача.

Надання законодавцем Кабінету
Міністрів України права визначати
порядок виплат особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
не означає, що останній, встановлюючи
такий порядок, може допустити звуження
змісту та обсягу прав таких осіб,
встановлених цим же Законом. Тобто,
Кабінет Міністрів України повинен був
встановити зазначений порядок, не
порушуючи положень цього Закону.

Із змісту статті 37 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» випливає,
що під час визначення розміру належної
позивачу грошової допомоги за основу
береться мінімальна заробітна плата,
розмір якої встановлюється
спеціальним законом або законом про
Державний бюджет України на
відповідний рік, в даному випадку
Законом України «Про державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України».

Разом з тим, згідно із Положенням про
Міністерство соціальної політики
України, затвердженим Указом
Президента України від 06 квітня 2011 року
№ 389/2011, Мінсоцполітики України є
головним органом у системі центральних
органів виконавчої влади із
забезпечення реалізації державної
політики у сфері соціального захисту
населення і соціального
обслуговування населення та згідно ст.
22 Бюджетного кодексу України є
головним розпорядником бюджетних
коштів. Міністерство соціальної
політики України відповідно до
покладених на нього завдань, зокрема,
організовує роботу щодо виплати
передбачених законодавством України
компенсацій та допомоги громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Відтак, колегія суддів приходить до
висновку про те, що саме на управління
праці та соціального захисту населення
покладено обов'язок проводити виплату
щорічної допомоги на оздоровлення.

Слід зазначити, що при вирішенні
адміністративного позову судом першої
інстанції вірно враховано, що згідно із
ч.2 ст. 99 КАС України для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції помилково
допустив постанову в цілому до
негайного виконання.

Так, відповідно до п. 8 ч. 6 ст. 183-2 КАС
України у постанові, прийнятій у
скороченому провадженні, зазначається
обов'язок відповідача виконати
постанову негайно. Водночас постанови,
які виконуються негайно, визначені ст.
256 КАС України.

До таких постанов згідно з п. 1 ч. 1 та
абз. 9 цієї статті належать постанови
про присудження виплати пенсій, інших
періодичних платежів з Державного
бюджету України або позабюджетних
державних фондів - у межах суми
стягнення за один місяць та постанови
суду, прийняті в порядку скороченого
провадження.

Виходячи із змісту зазначених вище
норм, судова колегія дійшла висновку,
що звертаючи до негайного виконання
постанови щодо оскарження фізичними
особами рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень з питань
обчислення, призначення, перерахунку,
здійснення, надання, одержання,
зокрема, виплат та пільг дітям війни,
прийняті в порядку скороченого
провадження, необхідно застосовувати
положення п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України, який
є спеціальним для даної категорії
справ.

Отже, колегія суддів приходить до
висновку, що суд першої інстанції
правильно вирішивши справу по суті,
однак допустив помилкове застосування
норм процесуального права, що
відповідно до п. 2 ст. 201 КАС України є
підставою для зміни оскаржуваної
постанови.

Керуючись ст. ст. 183-2, 195, п. 2 ч. 1 ст. 198, п. 1
ст. 201, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254, 256 КАС
України,-

П О С Т А Н О В
И В:

Апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Любешівської районної державної
адміністрації Волинської області
задовольнити частково.

Постанову Любешівського районного
суду Волинської області від 19 травня 2011
року по справі № 2а-1464/11 за позовом
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Любешівської районної державної
адміністрації Волинської області про
визнання незаконними дій відповідача
та зобов'язання вчинити дії - змінити,
виклавши третій абзац постанови в
наступній редакції: «Постанову в межах
стягнення на користь позивача суми
підвищення до пенсії за один місяць
допустити до негайного виконання».

В решті постанову залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню
не підлягає.

Головуючий суддя
І.М. Обрізко

Судді
Л.П. Іщук

Н.Г. Левицька