Справа № 2а-719/12/0770
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року м.
Львів
Справа № 9104/122334/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді - Рибачука А.І.,

суддів - Качмара В.Я., Старунського Д.М.,

з участю секретаря - Андрушківа І.Я.,

представника позивача - Папроцького
І.М.,

представника відповідача - Бурі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Приватного підприємства «Л.В.М.» на
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 21 травня 2012
року по справі № 2а-719/12/0770 за позовом
Приватного підприємства «Л.В.М.» до
Державної податкової інспекції у
Тячівському районі Закарпатської
області про визнання протиправними дій
та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Л.В.М.» (далі - ПП
«Л.В.М.») звернулося до суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Тячівському
районі Закарпатської області (далі -
ДПІ у Тячівському районі), в якому
просило:

визнати протиправними дії ДПІ у
Тячівському районі та її посадових
осіб щодо проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки з
питань фінансово-господарських
відносин із ТзОВ «Транс-Нафта 2009» за
період з 01 липня 2011 року по 31
липня 2011 року, з 01 вересня 2011 року по 30
листопада 2011 року, на підставі наказу
від 31 січня 2012 року № 80 «Про проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки» за результатами якої
складено акт від 13 лютого 2012 року №
94-232/32165097;

визнати протиправними дії ДПІ у
Тячівському районі та її посадових
осіб щодо визнання правочинів,
укладених ним з
контрагентом-постачальником ТзОВ
«Транс-Нафта 2009» за період з 01 липня 2011
року по 31 липня 2011 року, з 01 вересня 2011
року по 30 листопада 2011 року
такими, що порушують публічний порядок,
суперечать інтересам держави та
суспільства, вчинені удавано з метою
приховування сплати податків третіх
осіб, такими, що мають ознаки
нікчемності та є нікчемними в силу
закону;

визнати протиправними дії ДПІ у
Тячівському районі та її посадових
осіб щодо коригування (зменшення) йому
сум податкових зобов'язань та
податкового кредиту на загальну суму
571162.00 грн., у тому числі за липень 2011
року - 103241.00 грн., вересень 2011 року - 147097.00
грн., жовтень 2011 року - 128082.00 грн.,
листопад 2011 року - 192742.00 грн.;

зобов'язати відповідача відновити в
електронних базах системи приймання та
комп'ютерної обробки податкової
звітності щодо проведення
автоматизованого контролю податкової
декларації з податку на додану
вартість за липень, вересень, жовтень,
листопад 2011 року на районному рівні та
системи автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України
даних податкової звітності показники
його звітності за липень, вересень,
жовтень, листопад 2011 року, у
стан до проведення перевірки, без
врахування висновків акта перевірки
від 13 лютого 2012 року № 94-232/32165097.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 21 травня 2012
року в задоволенні вказаного позову
відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною
постановою суду, позивач подав
апеляційну скаргу, у якій, з посиланням
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просить її скасувати та прийняти
нову, якою задовольнити позов.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав вимоги поданої
позивачем апеляційної скарги та просив
її задовольнити, посилаючись на
викладені в ній доводи.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечив проти вимог
апеляційної скарги, посилаючись на те,
що оскаржуване рішення прийняте з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, просив відмовити
в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників сторін, обговоривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з
правомірності дій відповідача щодо
проведення перевірки та складення акта
перевірки, в якому зафіксовано
допущені позивачем порушення вимог
податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1
статті 20 Податкового кодексу України
органи державної податкової служби
мають право проводити перевірки
платників податку в порядку,
встановленому цим Кодексом.

Згідно із пунктом 75.1 статті 75
Податкового кодексу України органи
державної податкової служби мають
право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки.

Підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 зазначеної
статті встановлено, що документальна
позапланова перевірка не
передбачається у плані роботи органу
державної податкової служби і
проводиться за наявності хоча б однієї
з обставин, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 79.1 статті 79
Податкового кодексу України
документальна невиїзна перевірка
здійснюється у разі прийняття
керівником органу рішення про її
проведення та за наявності обставин
для проведення документальної
перевірки, визначених статтями 77 та 78
цього Кодексу. Документальна невиїзна
перевірка здійснюється на підставі
зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1
статті 75 цього Кодексу документів та
даних, наданих платником податків у
визначених цим Кодексом випадках, або
отриманих в інший спосіб, передбачений
законом.

Крім того, згідно з пунктом 2.3
Методичних рекомендацій щодо порядку
організації та проведення перевірок
платників податків та внесення змін до
наказу ДПА України від 27.05.2008 N 355,
затверджених наказом ДПА України від 14
квітня 2011 року № 213, при організації
документальних планових, позапланових
невиїзних перевірок необхідно
врахувати особливості, визначені
статтею 79 Податкового кодексу України,
які полягають у тому, що документальна
планова або позапланова перевірка
здійснюється на підставі наказу про
проведення, оформленого з дотриманням
вимог, передбачених розділом І цих
Методичних рекомендацій, а саме: із
зазначенням підстав для проведення
перевірки, дати її початку і тривалості
та, за наявності, обставин для
проведення документальної перевірки,
визначених статтями 77 та 78 цього
Кодексу.

Підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78
Податкового кодексу України
передбачено, що документальна
позапланова перевірка здійснюється,
зокрема, у разі, коли за наслідками
перевірок інших платників податків або
отримання податкової інформації
виявлено факти, що свідчать про можливі
порушення платником податків
податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби, якщо платник
податків не надасть пояснення та їх
документальні підтвердження на
обов'язковий письмовий запит органу
державної податкової служби протягом 10
робочих днів з дня отримання запиту.

Так, пунктом 73.3 статті 73 Податкового
кодексу України передбачено право
органів державної податкової служби
звертатись до платників податків та
інших суб'єктів інформаційних відносин
із письмовим запитом про подання
інформації (вичерпний перелік та
підстави надання якої встановлено
законом), необхідної для виконання
покладених на органи державної
податкової служби функцій, завдань, та
її документального підтвердження.

Частиною 3 цього ж пункту серед підстав
надсилання платнику податків
письмового запиту наведено виявлення
фактів, які свідчать про порушення
платником податків податкового
законодавства за результатами аналізу
податкової інформації, отриманої в
установленому законом порядку.

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону
України «Про інформацію» податкова
інформація - це сукупність відомостей і
даних, що створені або отримані
суб'єктами інформаційних відносин у
процесі поточної діяльності і
необхідні для реалізації покладених на
контролюючі органи завдань і функцій у
порядку, встановленому Податковим
кодексом України.

Згідно з пунктом 63.12 статті 63
Податкового кодексу України
інформація, що збирається,
використовується та формується
органами державної податкової служби у
зв'язку з обліком платників податків,
вноситься до інформаційних баз даних і
використовується з урахуванням
обмежень, передбачених для податкової
інформації з обмеженим доступом.

Таким чином, за фактом виявлення
розбіжностей за наслідками аналізу
податкової інформації, що міститься у
базах даних податкового органу,
останній вправі надіслати платникові
запит щодо такої інформації.

Як видно з матеріалів справи, в
результаті проведеного аналізу
поданої декларації з податку на додану
вартість ПП «Л.В.М.», електронної бази
даних «Автоматизоване співставлення
розшифровок податкових зобов'язань та
податкового кредиту в розрізі
контрагентів» податковим органом
встановлено наявність розбіжностей по
завищенню податкового кредиту з
контрагентом ТзОВ «Транс-Нафта 2008».

У зв'язку з виявленням фактів, що
свідчать про можливі порушення ПП
«Л.В.М.» податкового законодавства, ДПІ
у Тячівському районі на адресу
позивача був направлений запит від 13
грудня 2011 року № 2726/23-10, в якому
позивачу було запропоновано надати
завірені копії документів, що
підтверджують факт взаєморозрахунків
з контрагентами-постачальниками та
контрагентами-покупцями за період з 01
жовтня 2011 року по 31 жовтня 2011 року.

Враховуючи те, що позивачем на вимогу
податкового органу не було надано
відповідні документи, головою комісії
з проведення реорганізації, в.о.
начальника ДПІ у Тячівському районі,
заступником начальника ДПІ у
Тячівському районі - начальником ВПКЮО
Мандзюк І.І. на підставі підпункту 78.1.1
пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу
України, а саме, у зв'язку з ненаданням
позивачем в повному обсязі
документального підтвердження на
обов'язковий письмовий запит ДПІ у
Тячівському районі протягом 10
робочих днів з дня отримання запиту
прийнято наказ від 31 січня 2012 року № 80
про проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки ПП
«Л.В.М.» з 31 січня 2012 року по 06
лютого 2012 року за період з 01 липня 2011
року по 30 листопада 2011 року.

Таким чином, ДПІ у Тячівському районі
вправі була надсилати позивачу запит
на отримання документального
підтвердження господарських операцій
за фактом виявлення розбіжностей за
наслідками аналізу податкової
інформації, що міститься у базах даних,
та здійснювати документальну невиїзну
перевірку у зв'язку з її ненаданням.

З огляду на викладене, відповідачем
правомірно проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку ПП
«Л.В.М.» на підставі наказу від 31 січня
2012 року № 80, за результатами якої
складено акт від 13 лютого 2012 року №
94-232/32165097.

Що стосується позовних вимог про
визнання протиправними дій ДПІ у
Тячівському районі та її посадових
осіб щодо висновків, викладених в акті
перевірки, про визнання правочинів,
такими, що порушують публічний порядок,
суперечать інтересам держави та
суспільства, вчиненими удавано з метою
приховування сплати податків третіх
осіб, такими, що мають ознаки
нікчемності та є нікчемними в силу
закону, слід зазначити наступне.

Як видно з матеріалів справи, за
результатами згаданої вище
документальної позапланової невиїзної
перевірки позивача з питань
фінансово-господарських відносин із
ТзОВ «Транс-Нафта 2008» ДПІ у Тячівському
районі складено акт від 13 лютого 2012
року № 94-232/32165097, в якому зроблено
висновки про порушення позивачем вимог
пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті
187, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.1, 198.3,
198.6 статті 198 Податкового кодексу
України, що призвело до заниження
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість з тих підстав, що
правочини між позивачем і ТзОВ
«Транс-Нафта 2008» з придбання товарів та
правочини між позивачем і іншими
покупцями визнаються відповідачем
нікчемними.

Відповідно до статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
предметом розгляду в порядку
адміністративного судочинства є
рішення, дії або бездіяльність суб'єкта
владних повноважень.

Виходячи із загальних засад
адміністративного судочинства
задоволенню підлягають ті вимоги, які
фактично відновлюють порушене право
особи у взаємовідносинах з суб'єктом
владних повноважень.

Висновки, викладені в акті, не можуть
бути предметом оскарження в
адміністративному суді, оскільки не є
обов'язковими ані для платника
податків, ані для керівника
контролюючого органу і є лише
відображенням фактичних дій
податкових інспекторів-ревізорів щодо
встановлених в ході перевірки
порушень.

Підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17
Податкового кодексу України надано
право платникам податків оскаржувати в
порядку, встановленому цим Кодексом,
рішення, дії (бездіяльність)
контролюючих органів (посадових осіб).

Диспозиція цієї статті передбачає
оскарження дій службової особи, які
пов'язані з порушенням порядку
проведення перевірки; дій, які
полягають у перевищенні повноважень
службовою особою щодо обмеження прав у
можливості ознайомлення з
результатами контрольного заходу; дій
щодо проведення перевірки без
установлених законом підстав та/або з
порушенням вимог чинного
законодавства тощо.

Відтак, дії службової особи щодо
включення до акта певних висновків, як
і фіксування в ньому порушень
платником податків вимог чинного
законодавства не можуть бути предметом
розгляду у суді, оскільки відповідно до
пункту 3 Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від 22
грудня 2010 року № 984, акт - службовий
документ, який підтверджує факт
проведення документальної перевірки
фінансово-господарської діяльності
платника податків і є носієм доказової
інформації про виявлені порушення
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби.

Зі змісту викладеної норми слідує, що
дії, пов'язані виявленням порушень та
фіксуванням їх у акті перевірки та
включенням до акта висновків є по суті
виконанням перевіряючим обов'язків, а
самі по собі висновки обов'язкової сили
не мають.

Акт перевірки є носієм доказової
інформації про виявлені контролюючим
органом порушення вимог законодавства
суб'єктами господарювання, документом,
на підставі якого приймається
відповідне рішення контролюючого
органу, а тому оцінка акта (в тому числі
й оцінка дій службових осіб
контролюючого органу щодо його
складання, викладення у ньому
висновків перевірки) може бути надана
судом при вирішенні спору щодо
оскарження рішення, прийнятого на
підставі такого акта, або у випадку
можливого використання такого акта, як
доказу вчинення правопорушення при
розгляді відповідного спору.

Вищенаведена позиція застосування
норм права відповідає позиції,
викладеній у постанові Верховного Суду
України від 10 вересня 2013 року у справ №
21-237а13.

З огляду на викладене, позовна вимога
про визнання протиправними дій
відповідача щодо відображення у акті
перевірки від 13 лютого 2012 року №
94-232/32165097 висновків про недійсність та
нікчемність правочинів ПП «Л.В.М.» з
контрагентами-покупцями та з ТзОВ
Транс-Нафта 2008» задоволенню не
підлягає.

Що стосується позовних вимог про
визнання протиправними дій
відповідача щодо коригування
(зменшення) йому сум податкових
зобов'язань та податкового кредиту на
загальну суму 571162.00 грн. на підставі
акта перевірки від 13 лютого 2012 року №
94-232/32165097, суд апеляційної інстанції
звертає увагу на наступне.

Правосуддя за своєю суттю визнається
таким лише за умови, що воно відповідає
вимогам справедливості і забезпечує
ефективне поновлення в правах (абзац 10
пункту 9 Рішення Конституційного Суду
України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Статтею 55 Основного Закону кожному
гарантується право на оскарження в
суді рішень, дій чи бездіяльності
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, посадових і
службових осіб.

Згідно з частиною 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частини 1 статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Водночас суб'єктивна оцінка порушення
права чи інтересу не є абсолютною.

Як передбачено частиною 1 статті 2 цього
ж Кодексу завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, у тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Захист прав - це застосування правових
засобів з метою забезпечення права у
сфері публічно-правових відносин.

Право на захист - це самостійне
суб'єктивне право, яке з'являється у
володільця регулятивного права лише в
момент порушення чи оспорення
останнього.

Кожна особа також має право на захист
свого інтересу, який не суперечить
загальним засадам законодавства.

Аналіз зазначених положень дає
підстави для висновку, що суд захищає
лише порушені, невизнані або
оспорювані права, свободи та інтереси
учасників адміністративних
правовідносин. Визнання протиправним
рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень можливе лише за
позовом особи, право або охоронюваний
законом інтерес якої порушені такою
діяльністю.

Отже, правом на звернення до суду за
захистом наділена особа в разі
порушення, невизнання або оспорювання
саме її прав, свобод чи інтересів, а
також у разі звернення до суду органів
і осіб, яким надано право захищати
права, свободи та інтереси інших осіб
або державні та суспільні інтереси. Суд
повинен установити, чи були порушені,
невизнані або оспорені права, свободи
чи інтереси цих осіб, і залежно від
установленого вирішити питання про
задоволення позовних вимог або відмову
в їх задоволенні. Якщо за результатами
розгляду справи факту такого порушення
не встановлено, а позивач посилається
на формальне порушення закону, в
адміністративного суду відсутні
підстави для задоволення позову. Не
можна задовольняти позовні вимоги щодо
захисту права чи інтересу, яке може
бути порушено у майбутньому і щодо
якого невідомо, чи буде воно порушено.

Обов'язковою ознакою рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, які можуть бути оскаржені
до суду, є те, що вони безпосередньо
породжують певні правові наслідки
(права чи обов'язки) для суб'єктів
відповідних правовідносин і мають
обов'язковий (обтяжуючий) характер.

Належні способи захисту - це способи,
які прямо передбачені законом або
спеціальною нормою, аналіз якої дає
змогу обрати такий спосіб захисту, який
дає змогу забезпечити виконання її
приписів.

З огляду на викладене, при вирішенні
даних вимог необхідно встановити, чи
дійсно порушуються права чи інтереси
позивача у зв'язку із відсутністю
(наявністю) коригування (зменшення)
йому сум податкових зобов'язань та
податкового кредиту на підставі акта
перевірки, а також з'ясувати, в чому
саме полягає порушення законних прав
та інтересів позивача.

Згідно з статтею 74 Податкового кодексу
України податкова інформація, зібрана
відповідно до цього Кодексу, може
зберігатися та опрацьовуватися в
інформаційних базах органів державної
податкової служби або безпосередньо
посадовими (службовими) особами
органів державної податкової служби.
Перелік інформаційних баз, а також
форми і методи опрацювання інформації
визначаються центральним органом
державної податкової служби. Зібрана
податкова інформація та результати її
опрацювання використовуються для
виконання покладених на органи
державної податкової служби функцій та
завдань.

Відповідно до Методичних рекомендацій
щодо приймання та комп'ютерної обробки
податкової звітності платників
податків в органах ДПС України,
затверджених наказом Державної
податкової служби України від 14 червня
2012 року № 516, обробка та занесення
інформації до електронних баз
виконується підрозділом приймання та
обробки податкової звітності, у разі
відсутності зазначеного підрозділу -
підрозділами, на які покладено цю
функцію. За відповідність інформації у
базах податкової звітності даним
податкових документів, наданих
платником податків на паперових
(електронних) носіях, несуть
відповідальність підрозділи, що
приймають податкову звітність.

Порядок ведення органами державної
податкової служби оперативного обліку
податків і зборів (обов'язкових
платежів), надходження яких
контролюється органами державної
податкової служби, а також сум штрафних
(фінансових) санкцій та пені, що
застосовуються до платників податків
відповідно до чинного законодавства
визначений Інструкцією про порядок
ведення органами державної податкової
служби оперативного обліку платежів до
бюджету, контроль за справлянням яких
здійснюється органами державної
податкової служби України, яка
затверджена наказом Державної
податкової адміністрації України від 18
липня 2005 року №276 (в редакції, чинній на
час виникнення спірних відносин; далі -
Інструкція).

Згідно з пунктом 3.1 Інструкції з метою
обліку нарахованих і сплачених сум
платежів до бюджету органами державної
податкової служби на кожний поточний
рік відкриваються особові рахунки за
кожним платником та кожним видом
платежу, які повинні сплачуватися
такими платниками.

Відповідно до підпункту 4.2.2 пункту 4.2
цієї ж Інструкції податкові
зобов'язання, штрафні санкції та пеня,
розраховані органом державної
податкової служби, обліковуються у
картках особових рахунків за даними
електронного реєстру податкових
повідомлень у частині узгоджених сум.

Пунктом 4.3 Інструкції передбачено, що
нарахування платежів до бюджету в
особових рахунках платників податків
здійснюються відповідно до порядків
адміністрування відповідних податків,
розроблених на підставі чинного
законодавства.

Відтак, коригування (зменшення)
податковим органом сум податкових
зобов'язань та податкового кредиту на
підставі акта перевірки за своєю
юридичною природою не є тими діями
(бездіяльністю) суб'єкта владних
повноважень, які породжують для
платника податків будь-які правові
наслідки.

Саме по собі відображення в
електронних базах системи приймання та
комп'ютерної обробки податкової
звітності відповідних даних з акта
перевірки не породжує для платника
податків настання будь-яких юридичних
наслідків та не впливає на його права і
обов'язки.

Тобто, дії податкового органу по
коригуванню (зменшенню) позивачу сум
податкових зобов'язань та податкового
кредиту на підставі акта перевірки
неможливо вважати його рішенням, дією
чи бездіяльністю, які породжують,
змінюють або припиняють права та
обов'язки позивача у сфері
публічно-правових відносин.

Отже, невідповідність показників
податкового кредиту та податкових
зобов'язань, що задекларовані
позивачем, показникам з електронної
бази податкової звітності, не має
безпосереднього впливу на його права
та інтереси, оскільки така (податкова
інформація) не несе жодних прямих
негативних наслідки для платника
податків у податкових
взаємовідносинах (податкових
зобов'язань, заходів відповідальності,
зміни його майнового стану).

Крім того, позивачем належним чином не
доведено, в чому саме полягає порушення
його прав та охоронюваних законом
інтересів в діях (бездіяльності)
податкового органу щодо відображення
(не відображення) відповідних даних
(податкової інформації).

За наведених обставин, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що
доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують
і не дають підстав для висновку про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального або процесуального
права, що відповідно до частини 1 статті
200 Кодексу адміністративного
судочинства України є підставою для
залишення апеляційної скарги без
задоволення, а постанови суду - без
змін.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства «Л.В.М.» залишити без
задоволення, а постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 21 травня 2012
року по справі № 2а-719/12/0770 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
ухвали в повному обсязі, шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:
А.І. Рибачук

Судді
В.Я. Качмар

Д.М. Старунський

Повний текст ухвали виготовлено 01
грудня 2014 року.