Справа № К/9991/39265/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2014 року м. Київ
К/9991/39265/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Заїки М.М., Стародуба О.П., -

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_4 до Головного
управління Пенсійного фонду України в
Закарпатській області про визнання
протиправними дій та зобов'язання
вчинити певні дії, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на постанову
Мукачівського міськрайонного суду
Закарпатської області від 10 червня 2009
року та постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 31 травня 2011 року, -

встановив:

У травні 2009 року ОСОБА_4 звернувся в суд
з позовом до Головного управління
Пенсійного фонду України в
Закарпатській області про визнання
неправомірною відмову у проведенні
перерахунку підвищення до пенсії та
зобов'язання відповідача здійснити
перерахунок і виплату підвищення до
пенсії в розмірі 150% мінімальної пенсії
за віком як учаснику бойових дій
відповідно до статті 12 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993
року № 3551-ХІІ за період з 1 січня 2003 року
по липень 2006 року.

Постановою Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 10 червня 2009 року у
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 31 травня 2011
року постанову Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 10 червня 2009 року змінено в
частині мотивів відмови в задоволенні
позовних вимог за період з 1 січня 2004
року по 30 червня 2006 року, включно. В
решті постанову суду першої інстанції
залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати постанову
Мукачівського міськрайонного суду
Закарпатської області від 10 червня 2009
року та постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 31 травня 2011 року і ухвалити нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Відповідач подав письмове заперечення
на вказану касаційну скаргу, просить
таку залишити без задоволення, а
рішення судів попередніх інстанцій -
без змін.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За змістом частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції переглядає
судові рішення в межах касаційної
скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, і це відповідає
матеріалам справи, що ОСОБА_4 на момент
виникнення спірних правовідносин мав
статус учасника бойових дій, перебував
на обліку в Головному управлінні
Пенсійного фонду України в
Закарпатській області та отримував
пенсію за вислугу років, призначену
відповідно до Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
право позивача на отримання підвищення
до пенсії за період з січня 2003 року по 30
червня 2006 року забезпечено шляхом
щомісячного нарахування відповідних
сум, встановлених постановами Кабінету
Міністрів України.

Змінюючи рішення суду першої інстанції
в частині мотивів відмови у
задоволенні позовних вимог суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що позивачем пропущений строк
звернення до адміністративного суду,
встановлений статтею 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Частиною 1 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що адміністративний позов
може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами.

За правилами частини 2 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(у редакції, чинній на час звернення до
суду із вказаним позовом та розгляду
справи в суді першої інстанції) для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Положення частини 2 статті 46 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
частини 2 статті 87 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» не підлягають
застосуванню до таких вимог, оскільки
зазначені приписи встановлюють строки
виплати нарахованих пенсій за минулий
час і не визначають строки призначення
та нарахування пенсій.

Відповідно до частини 1 статті 100
Кодексу адміністративного судочинства
України (у редакції, чинній на час
звернення до суду із вказаним позовом
та розгляду справи в суді першої
інстанції) пропущення строку звернення
до адміністративного суду є підставою
для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Враховуючи те, що предметом позову
ОСОБА_4 є порушення Головним
управлінням Пенсійного фонду України в
Закарпатській області його прав,
передбачених частиною 4 статті 12 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», які,
на його думку, мали місце у період з 1
січня 2003 року по 30 червня 2006 року і
звернувся він за їх захистом лише 12
травня 2009 року, не надавши належних
доказів поважності причин пропущення
встановленого законом строку для
звернення до адміністративного суду, а
відповідач наполягав на відмові в
задоволенні позову з цих підстав, то
суд апеляційної інстанції
обґрунтовано застосував наслідки
пропуску такого строку, відмовивши у
задоволенні позовних вимог.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків суду та
встановлених обставин справи.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без
задоволення.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 31 травня 2011
року, якою змінено постанову
Мукачівського міськрайонного суду
Закарпатської області від 10 червня 2009
року, у справі за позовом ОСОБА_4 до
Головного управління Пенсійного фонду
України в Закарпатській області про
визнання протиправними дій та
зобов'язання вчинити певні дії -
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Заїка М.М.

Стародуб О.П.