Справа № 2а-1614/11/0970
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 р.
Справа № 55770/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Заверухи О.Б.,

суддів
Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання
Андрушківа І.Я.,

відповідача
ОСОБА_1,

представника відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові апеляційну скаргу
управління МВС України в
Івано-Франківській області на
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 14
червня 2011 року по справі за позовом
управління МВС України в
Івано-Франківській області до ОСОБА_1
про застосування фінансових санкцій,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2011 року управління МВС України
в Івано-Франківській області
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1
про застосування фінансових санкцій та
конфіскацію майна за організацію та
проведення на території України
азартних ігор.

На обґрунтування позовних вимог
зазначає, що відповідач всупереч
Закону України «Про заборону грального
бізнесу в Україні» організував в
приміщені інтернет - клубу
«ІНФОРМАЦІЯ_1» у АДРЕСА_1 зайняття
забороненим видом діяльності, а саме :
надавав відвідувачам даного закладу
послуги доступу до азартних ігор в
мережі інтернет через встановлені у
наявних у даному приміщенні
комп'ютерах ігрові програмні
забезпечення, а відтак до ОСОБА_1 слід
застосувати фінансові санкції у
вигляді штрафу передбаченого чинним
законодавством з конфіскацією
грального обладнання.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 14
червня 2011 року в задоволенні позову
відмовлено.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що позивачем не
доведено обставини, на яких
грунтуються його вимоги, відсутні
докази щодо факту організації та
проведення азартних ігор саме ОСОБА_1

Не погодившись з вищенаведеною
постановою, управління МВС України в
Івано-Франківській області подало
апеляційну скаргу в якій просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову якою позов задовольнити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує
тим, що оскаржувана постанова є
незаконною та необґрунтованою,
оскільки суд першої інстанції порушив
норми матеріального і процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, а висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
відповідача та представника
відповідача, дослідивши обставини
справи та доводи апеляційної скарги,
суд апеляційної інстанції приходить до
висновку про те, що у задоволенні
апеляційної скарги слід відмовити з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
працівниками управління МВС України в
Івано-Франківській області 09.12.2010 року
було здійснено перевірку залу
інтернет-клубу «ІНФОРМАЦІЯ_1» за
адресою: АДРЕСА_1.

При проведенні перевірки позивачем
було встановлено, що у грудні 2009 року
ОСОБА_1 маючи намір зайнятися
забороненим видом господарської
діяльності, діючи на підставі
довіреності, в орендованому ОСОБА_3
нежитловому приміщенні відкрив
інтернет-клуб «ІНФОРМАЦІЯ_1», де в
подальшому розмістив 8 комп'ютерів,
з'єднаних з мережею інтернет, про що
складено протокол огляду місця події
від 09.12.2010 року та акт проведення
перевірки (а.с.39-40).

Постановляючи оскаржувану постанову
суд першої інстанції дійшов висновку
про безпідставність заявленого позову.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
наступних підстав.

Заборону здійснення грального бізнесу
в Україні, виходячи з конституційних
принципів пріоритету прав і свобод
людини і громадянина, захисту
моральності та здоров'я населення,
заборони використання власності на
шкоду людині і суспільству, запровадив
Закон України від 15.05.2009 № 1334-VІ «Про
заборону грального бізнесу в Україні»
(надалі - Закон України «Про заборону
грального бізнесу в Україні»).

Під гральним бізнесом у цьому Законі (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), розуміється
діяльність з організації та проведення
азартних ігор у казино, на гральних
автоматах, букмекерських конторах та
в електронному (віртуальному) казино,
що здійснюють організатори азартних
ігор з метою отримання прибутку, а під
азартною грою - будь-яка гра, умовою
участі в якій є внесення гравцем
ставки, що дає змогу отримати виграш
(приз), і результат якої повністю або
частково залежить від випадковості.

Статтею 2 вказаного Закону заборонено
гральний бізнес в Україні та участь в
азартних іграх на її території.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
заборону грального бізнесу в Україні»
до суб'єктів господарювання, які
організовують і проводять на території
України азартні ігри, застосовуються
фінансові санкції у вигляді штрафу у
розмірі вісім тисяч мінімальних
заробітних плат з конфіскацією
грального обладнання, а прибуток
(дохід) від проведення такої азартної
гри підлягає перерахуванню до
Державного бюджету України.

Організаторів азартних ігор визначено
у п. 3 ст. 1 зазначеного Закону як
фізичних та юридичних осіб-суб'єктів
підприємницької діяльності, що
здійснюють діяльність з організації і
проведення азартних ігор з метою
отримання прибутку.

Організація і проведення азартних ігор
- це діяльність організаторів азартних
ігор, що здійснюється з метою створення
умов для здійснення азартних ігор та
видачі виграшів (призів) учасникам
азартних ігор.

Діяльність суб'єкта господарювання має
ознаки грального бізнесу за наявності
одночасно трьох обов'язкових умов:
суб'єкт здійснює дії по організації та
проведенню азартних ігор; така
діяльність здійснюється
організаторами азартних
ігор-суб'єктами підприємницької
діяльності; метою такої діяльності є
отримання прибутку.

Застосування фінансових санкцій,
зазначених у частині першій цієї
статті, здійснюється за рішенням суду,
ухваленим за позовом органів міліції
та/або органів державної податкової
служби.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем
зареєстрованою Рогатинською районною
державною адміністрацією
Івано-Франківської області 19.07.2000 року
(а.с.8-9).

Матеріалами справи підтверджується, що
ФОП ОСОБА_3 видав ОСОБА_1 нотаріально
посвідчену довіреність на вчинення від
його імені як суб'єкта господарювання
дій, перелік яких визначений
безпосередньо у довіреності (а.с.35).

01 грудня 2009 року між ТзОВ «Три Лева» та
ОСОБА_3 було укладено договір піднайму
нежитлової площі за адресою АДРЕСА_1
для використання з метою роздрібної
торгівлі непродовольчими товарами та
фінансово-посередницької діяльності
(а.с.33-34).

01 жовтня 2010 року між ТзОВ «Три Лева» та
ОСОБА_3 було укладено договір про
оренду 8 комп'ютерів (а.с.36-37).

Відповідно до акту приймання-передачі
від 01 жовтня 2010 року дані комп'ютери
були передані ОСОБА_3 (а.с.38).

Крім того ОСОБА_3 отримав дозвіл № 38 на
розміщення об'єкта торгівлі за
вищевказаною адресою, виданий
виконавчим комітетом Рогатинської
міської ради (а.с. 31).

В той же час, зокрема з акту проведення
перевірки та протоколу огляду місця
події слідує, що фактичним
організатором та виконавцем
забороненого виду господарської
діяльності був ОСОБА_1, який діяв на
підставі довіреності, виданої ОСОБА_3

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
те, що факт організації та проведення
азартних ігор ОСОБА_1 спростовується
матеріалами справи та є недоведеним у
відповідності до статті 71 КАС України.

Так, з матеріалів справи слідує, що у
приміщенні за адресою . АДРЕСА_1
здійснював свою діяльність як орендар
ФОП ОСОБА_3, що підтверджується
дозволом на розміщення об'єкта
торгівлі, свідоцтвом про сплату
єдиного податку та договором піднайму
(оренди) нежитлової площі.

Гральне майно описане та вилучене
працівниками управління МВС України в
Івано-Франківській області відповідно
до умов договору оренди та акту
приймання - передачі належить ФОП
ОСОБА_3

Відтак орендарем приміщення та майна,
розташованого за адресою АДРЕСА_1, у
період проведення перевірки був ФОП
ОСОБА_3, а не ОСОБА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що позивачем
не надано доказів того, що ОСОБА_1
організовував та проводив азартні
ігри, приймав ставки на певну азартну
гру та виплачував за це виграші. Також
не надано позивачем доказів того, що
відповідач отримував будь-який дохід
від організації і проведення азартних
ігор.

Посилання позивача на довіреність, що
була видана ОСОБА_1 ОСОБА_3, не
спростовує доводів відповідача про те,
що він не організовував та не проводив
азартні ігри. Крім того, це не
підтверджується змістом довіреності
як помилково зазначає позивач.

Слід також зазначити, що ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 02.10.2013 року
встановлено, що суб'єктом
відповідальності за Законом України
«Про заборону грального бізнесу в
Україні» є СПД ОСОБА_3, через що до
останнього підлягали застосуванню
санкції, передбачені ст. 2 вказаного
Закону (а.с.78-80).

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Отже, судом першої інстанції вірно
зазначено, що позивачем не було
доведено факту організації та
проведення ОСОБА_1 азартних ігор, не
надано жодного доказу про одержання
відповідачем доходу від проведення
азартних ігор та не було надано доказів
того, що гральне обладнання належить
відповідачу на праві власності чи
користуванні.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ст. 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку щодо наявності підстав для
відмови у задоволенні позову.

Такий висновок відповідає правовій
позиції Вищого адміністративного суду
України, яка викладена в ухвалах від
14.05.2014 року у справі № 2а/2570/4390/2011, від
24.07.2014 року у справі № 2а-1847/11/1070.

За наведених обставин колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та прийняв постанову
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, тому оскаржувану
постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління МВС
України в Івано-Франківській області
залишити без задоволення, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 14 червня 2011
року у справі № 2а-1614/11/0970 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
О.Б. Заверуха

Судді:
О.М. Гінда

В.В. Ніколін