Справа № 2а-560/11
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року

Справа № 876/5581/13 Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Святецького В.В.,

суддів
Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в м. Червонограді Львівської
області на постанову
Червоноградського міського суду
Львівської області від 30 червня 2011 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
м. Червонограді Львівської області про
зобов'язання провести перерахунок і
виплату підвищення до пенсії, як дитині
війни,-

ВСТАНОВИВ:

28 березня 2011 року позивач звернувся в
суд із позовом до відповідача. У
позовній заяві просить поновити строк
звернення до суду та зобов'язати
відповідача здійснити нарахування і
виплату щомісячної надбавки до пенсії
в розмірі 30 відсотків мінімальної
пенсії за віком відповідно до Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» за період з 01.01.2006 року по
сьогодення.

Позивач свої позовні вимоги мотивував
тим, що відповідно до статті 1 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» він є дитиною війни. Згідно з
статтею 6 цього закону йому повинна
виплачуватись щомісячна державна
соціальна допомога у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком, однак така
допомога виплачувалась в не повному
обсязі. Просив позов задовольнити.

Ухвалою Червоноградського міського
суду Львівської області від 25 травня 2011
року адміністративний позов ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
м. Червонограді Львівської області про
зобов'язання провести перерахунок і
виплату підвищення до пенсії, як дитині
війни в частині позовних вимог за
період з 01.01.2006 року по 28.09.2010 року
залишено без розгляду.

Постановою Червоноградського міського
суду Львівської області від 30 червня 2011
року позов задоволено.

Визнано протиправними дії управління
Пенсійного фонду України в м.
Червонограді Львівської області щодо
не нарахування та невиплати ОСОБА_1
щомісячної державної соціальної
допомоги як дитині війни за період з
28.09.2010 року по 28.03.2011 року.

Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в м. Червонограді
Львівської області провести
нарахування та виплату ОСОБА_1
щомісячної державної соціальної
допомоги як дитині війни за період з
28.09.2010 року по 28.03.2011 року у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком відповідно
до Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» і в подальшому
проводити нарахування та виплату
відповідно до чинного законодавства.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись із постановою суду, її
оскаржив відповідач, який,
покликаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, просить скасувати постанову
суду першої інстанції та прийняти нову
постанову по справі про відмову в
позові.

Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що після прийняття
Конституційним Судом України рішення
№ 10-рп/2008 від 22.05.2008р. зміни до Законів
України про Державний бюджет на
відповідні роки не вносилися,
законодавчим органом не приймалися
акти на виконання вимог Закону України
"Про соціальний захист дітей війни", не
визначено за рахунок яких коштів і
джерел, в якому порядку, яким чином
обчислювати розміри спірного
підвищення до пенсії.

Встановлений ч.1 ст.28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" мінімальний
розмір пенсії за віком застосовується
виключно для визначення розміру
пенсій, призначених відповідно до
зазначеного Закону, і не може
використовуватися для обчислення
надбавок або підвищень інших пенсій;
приписами Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
передбачено проведення фінансування з
Державного бюджету України, а не з
коштів Пенсійного фонду України.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України
колегія суддів вважає доцільним
розглядати справу в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга не
підлягає до задоволення, з таких
підстав.

Безспірно встановлено, що позивач є
дитиною війни та відповідно до ст.6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" (у редакції, що була чинною
на час виникнення спірних
правовідносин) мав право на отримання
підвищення до пенсії.

Згідно ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, яка виплачується
замість пенсії, підвищується на 30 %
мінімальної пенсії за віком, розмір
якої визначається прожитковим
мінімумом для осіб, які втратили
працездатність, що урегульовано ч. 1 ст.
28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Змінами внесеними підпунктом 2 пункту 41
розділу II Закону України "Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України" від 28.12.2007 р. N 107-VI, дія
статті 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" була обмежена.
Однак, Рішенням Конституційного Суду
України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008, положення
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України",
яким обмежувалась дія ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" визнані неконституційними та
втратили чинність з моменту визнання
їх такими.

Після Рішення Конституційного Суду
України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008 стаття 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" не обмежувалась та діяла в
редакції відповідно до якої, дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Тому колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції дійшов до вірного
висновку, щодо нарахування та виплати
позивачу підвищення до пенсії, як
дитині війни, оскільки дія ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" не зупинялася та діяла в
редакції відповідно до якої, дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії за віком, підвищується
на 30 відсотків мінімальної пенсії за
віком.

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості
підвищення пенсії позивачу в
передбаченому ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" розмірі
за вказаний період, колегія суддів не
вбачає.

У зв'язку з тим, що функції з
призначення, нарахування та виплати
пенсії позивача здійснює Пенсійний
фонд України в особі відповідача, а
також виходячи з вимог п.15 Положення
про Пенсійний фонду України, затв.
постановою КМУ № 1261 від 24.10.2007р.,
відповідний обов'язок слід покласти на
відповідача у справі.

Покликання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування передбачених
Законом України "Про соціальний захист
дітей війни" доплат до пенсії як на
причину невиконання покладених на
нього зобов'язань до уваги не
приймаються, оскільки реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі "Кечко проти України").

Доводи апелянта про неправильне
застосування судом вимог ч.1 ст.28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" колегія
суддів до уваги не приймає, оскільки
розмір мінімальної пенсії за віком
визначається за правилами лише цього
Закону, чинним законодавством інший
мінімальний розмір пенсії за віком не
визначений, тому слід застосовувати
цей розмір.

У відповідності до ч.2 ст.11 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд розглядає адміністративні справи
не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог. Суд може вийти за межі позовних
вимог тільки в разі, якщо це необхідно
для повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Таким чином, суд першої інстанції,
визначаючи період, за який мають бути
здійснений перерахунок і виплата
надбавки до пенсії, правомірно вийшов
за межі позовних вимог, адже вказане є
необхідним для повного захисту прав,
свобод та інтересів позивача

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м.
Червонограді Львівської області
залишити без задоволення, а постанову
Червоноградського міського суду
Львівської області від 30 червня 2011 року
у справі № 2а-560/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Ухвала є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя
В.В. Святецький

Судді
Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов