Справа № 2а-7988/11
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2014 року
м. Київ К/9991/65476/12

К/9991/66005/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т. Розваляєвої Т.С.
Горбатюка С.А.

провівши попередній розгляд
адміністративної справи за
касаційними скаргами ОСОБА_4
(представника третьої особи) та ОСОБА_5,
до якої приєдналась ОСОБА_6, на
постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 13.06.2012р. у справі № 2-а-7988/11 за
позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8 до
Сімферопольської міської ради, третя
особа ОСОБА_5, за участю ОСОБА_6,
про скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачі звернулись до
Сімферопольської міської ради з
позовом, в якому просили визнати
неправомірними дії Сімферопольської
міської ради в частині ухвалення
рішення від 30.06.2011 року №181 про передачу
у власність ОСОБА_5 земельної ділянки
та скасувати рішення від 30.06.2011 р. №181 в
частині передачі ОСОБА_5 у власність
земельної ділянки АДРЕСА_1 у м.
Сімферополі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
рішенням Симферопольської міської
ради від 30.06.2011 року №181 ОСОБА_9 передана
у власність земельна ділянка по
АДРЕСА_1 у м. Сімферополі, що порушує
права позивачів, як співвласників
сусіднього домоволодіння АДРЕСА_2
оскільки частка земельної ділянки
зайнята третьої особою самозахватом,
внаслідок зайнята земельна ділянки
загального призначення у виді дороги -
спуску, ліквідований водостік для
відводу дощових осадків, що
перешкоджає позивачем користуватися
своєю земельною ділянкою. Отже, дане
рішення ухвалене з порушенням чинного
законодавства України, оскільки
порушує права позивачів як власників,
захист яких гарантований ст. 41
Конституції України.

Постановою Центрального районного
суду м. Сімферополя АР Крим від 01.03.2012р.
позов ОСОБА_8 та ОСОБА_7 залишено без
задоволення.

Постановою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 13.06.2012р. постанову Центрального
районного суду м. Сімферополя АР Крим
від 01.03.2012р. скасовано. Прийнято нове
рішення, яким позов задоволено
частково. Визнано протиправним і
скасовано рішення 19 сесії
Сімферопольської міської ради УІ
скликання від 30.06.2011 р. № 181 в частині
передачі ОСОБА_5 у власність земельної
ділянки АДРЕСА_1 в м. Сімферополі
загальною площею 0,0428 га. В іншій
частині позову відмовлено.

На постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 13.06.2012р. надійшла касаційна скарга
ОСОБА_5, до якої приєдналась ОСОБА_6, в
якій, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
ставиться питання про її скасування та
залишення в силі рішення суду першої
інтсанції.

Також ОСОБА_4, представник третьої
особи - ОСОБА_5, подав касаційну скаргу,
у якій ставиться питання про
скасування постанови
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 13.06.2012р. та
залишення в силі рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційні скарги не підлягають
задоволенню з огляду на наступне.

За змістом частини 2 статті 220 КАС
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Отже, враховуючи що касаційну скаргу
подано відповідачем на рішення суду
апеляційної інстанції, яким задоволені
позовні вимоги частково, колегія
відповідно до ст. 220 КАС України
перевіряє справу у межах касаційної
скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що на підставі Державного
акту на право власності на землю серії
КМ № 058270 від 28.08.2005р. ОСОБА_8 належить
земельна ділянка площею 0,0204 га, яка
розташована по АДРЕСА_1

Згідно плану меж земельної ділянки
зазначеного Державного акта ОСОБА_8 є
безпосередньо суміжним власником
земельної ділянки з будинком № 23.

Позивачі ОСОБА_8 і ОСОБА_7 є власниками
(по 12 кожний) домоволодіння АДРЕСА_3 АР
Крим в м. Сімферополі, що
підтверджується рішенням Центрального
районного суду м. Сімферополя АР Крим
від 10.11.2008р.

Рішенням виконавчого комітету
Сімферопольської міської ради від 28
червня 1959 р. № 17 ОСОБА_10 відведена
земельна ділянка АДРЕСА_1 м.
Сімферополі, площею 387 кв. м. для
будівництва жилого будинку.

Згідно висновку № 1950 від 17.05.2010 р. про
можливість цільового використання
земельної ділянки для обслуговування
жилого будинку АДРЕСА_1, який належить
на праві наслідування від ОСОБА_10 -
ОСОБА_5, площа земельної ділянки
складає 428 кв. м., у т.ч. додаткова
земельна ділянка 41 кв.м.

Згідно довідки Сімферопольського
міжміського бюро реєстрації і
технічної інвентаризації № 09/18951 о/з
від 04.11.2009р. на земельній ділянці по
АДРЕСА_1 виявлені самовільно збудовані
господарські будівлі.

Оскаржуваним рішенням 19 сесії УІ
скликання Сімферопольської міської
ради від 30.06.2011р. № 181 передана у
приватну власність ОСОБА_5 земельна
ділянка по АДРЕСА_1 площею 0,0428 га.

Не погодившись із зазначеним рішенням
відповідача, позивачі звернулися з
даною позовною заявою.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив із
того, що згідно ст. 59 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
правові підстави для скасування
рішення Сімферопольської міської ради
відсутні, оскільки рішення прийнято в
межах повноважень відповідача при
наявності всіх передбачених
законодавством узгоджень, у тому числі
і узгоджень меж земельної ділянки
суміжними користувачами.

Натомість суд апеляційної інстанції
скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги вмотивував свої висновки тим, що
Сімферопольська міська рада, приймаючи
рішення про передачу у власність
ОСОБА_5 земельної ділянки по АДРЕСА_1
площею 0,0428 га діяла необґрунтовано, без
врахування усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення та без
врахування інтересів всіх осіб, яких
стосується зазначене рішення.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду апеляційної інстанції,
враховуючи наступне.

Відповідно до ч.3 ст. 1 Земельного
кодексу України використання
власності на землю не може завдавати
шкоди правам і свободам громадян,
інтересам суспільства, погіршувати
екологічну ситуацію і природні якості
землі.

Пунктами «г» та «є» частини першої
статті 56 Закону України «Про
землеустрій» визначено, що технічна
документація із землеустрою щодо
складання документів, які посвідчують
право на земельну ділянку, має включати
матеріали польових геодезичних робіт і
план земельної ділянки, складений за
результатами кадастрової зйомки, а
також кадастровий план земельної
ділянки.

Відповідно до п «б» частини другої
статті 198 Земельного кодексу України
виконання кадастрових зйомок
передбачає погодження меж земельної
ділянки з суміжними власниками та
землекористувачами.

Згідно ч.1 ст. 103 Земельного кодексу
України власники та землекористувачі
земельних ділянок повинні обирати такі
способи використання земельних
ділянок відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей (затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення
тощо).

Статтями 36, 37 Закону України «Про
регулювання містобудівельної
діяльності» від 12.02.2011 р. № 3038-ІУ
встановлено право на виконання
підготовчих і будівельних робіт тільки
після отримання відповідного дозволу
на проведення таких робіт. Дозвіл на
виконання будівельних робіт надається
інспекціями державного
архітектурно-будівельного контролю.
Контроль за виконанням будівельних
робіт здійснюється інспекціями
державного архітектурно-будівельного
контролю.

Статтею 38 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
передбачено, що у разі виявлення
самочинного будівництва об'єкта,
перебудова якого з метою усунення
істотного відхилення від проекту або
усунення порушень законних прав та
інтересів інших осіб є неможливою,
підлягає знесенню за рішенням суду.

Відповідно до ст. 376 Цивільного кодексу
України, житловий будинок, будівля,
споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельної ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього. Право на будівництво нерухомого
майна (забудову) мають власники
земельних ділянок (стаття 90 Земельного
кодексу України, землекористувача
(стаття 95 Земельного кодексу України),
особи, які набули права користування
чужою земельною ділянкою (суперфіцій)
за договором із власником земельної
ділянки (стаття 102-1 Земельного кодексу)
або з інших передбачених законом
підстав.

Як вірно встановлено судом апеляційної
інстанції та вбачається з матеріалів
справи, третьою особи проведено
самовільне будівництво нерухомого
майна без дозволу на будівництво та на
земельної ділянці, яка не була їй
передана у власність або користування.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов
вірного висновку, що Сімферопольська
міська рада, приймаючи рішення про
передачу у власність ОСОБА_5 земельної
ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,0428 га діяла
необґрунтовано, без врахування усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення та без врахування
інтересів всіх осіб, яких стосується
зазначене рішення.

Крім того, по матеріалам судової
будівельно-технічної експертизи по
цивільній справі № 2-858/2011 р. за позовом
ОСОБА_8, ОСОБА_7 до ОСОБА_5, третя особа
Виконавчий комітет Сімферопольської
міської ради про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою,
встановлено, що з боку ділянки
загального призначення, яка повинна
використовуватися для проходу та
під'їзду до домоволодінь № 23 і № 21,
володільцем домоволодіння № 23
самовільно зайнята земельна ділянка
площею 17,2 кв. м, на якій побудовані
самовільні будівлі: двоповерховий
гараж літ. «В», сарай літ. «Ж»і
встановлені ворота. Ділянка площею 18,8
кв.м. самовільно зайнята за рахунок
наявної раніше споруди для відводу
зливнівих стоків між домоволодіннями
№ 21 і № 23. Крім того, в площу 428 кв.м.
входить додаткові 5 кв.м. ділянки дороги
загального користування, яка веде до
домоволодінь № 21 і № 23, яка ОСОБА_5 не
огороджена, не забудована і не
використовується.

Відповідно до п.3.21 ДБН 360-92 «Планування
и забудова міських та сільських
поселень» на ділянках з ухилом 15-20% слід
використовувати терасну забудову.
Кількість ярусів повинно бути не більш
4-5 при даних ухилах та одному підході, а
при двох підходах - може буті більшім.
При терасній забудові слід передбачати
проїзди для пропуску пожежних машин і
поверхневі сходи - пішохідні путі.
Згідно п.3.22 ДБН 360-92 2 в районах садибної
забудівлі при необхідності, крім
вуличної мережі (розділ 7), слід
формувати сеті внутрішньоквартальних
проїздів. Ширина їх проїзної частини з
однією смугою руху приймається 3,5 м, з
двома - 5,5 м. На односмугових проїздах
передбачаються роз'їзди (п. 3.11).
Протяжність тупикових проїздів
повинна бути не більше 150 м. Проїзна
частина тупикових проїздів повинна
закінчуватися кільцевими об'їздами
радіусом по осі проїзду не менше 10 м або
майданчиками для розвороту з розмірами
12 м. х 12 м. кожна. До житлових і
громадських споруд слід передбачати
проїзди шириною 3,5 м. на відстані не
ближче 5 м. від стін, придатні для
проїзду пожежних машин.

Згідно п 3.24 * ДБН 360-92 в містах і селищах
міського типу на присадибних ділянках
при дотриманні санітарних,
протипожежних і будівельних норм
можуть бути розміщені господарські
будівлі та гаражі, вбудовані в житловий
будинок, прибудовані до нього або у
вигляді окремої споруди. Розташування
господарських споруд по лінії забудови
житловими будинки не допускається.
Розміщення гаражів слід передбачати
переважно вбудованими або
прибудованими до житлових будинків по
лінії забудови або в глибині ділянки.

Згідно п. 9.1 * ДБН 360-92 Заходи з
інженерної підготовки слід розробляти
з урахуванням інженерно-будівельних
оцінки території (таблиця 9.1.) Для
містобудування, захисту від
несприятливих природних і
антропогенних явищ та прогнозу зміни
інженерно-геологічних умов при різних
видах використання.

Отже, домоволодіння АДРЕСА_1 у м.
Сімферополі знаходиться в масиві
Петровських скал, який має терасну
забудову, та безумовно, з рахунком
зазначених ДБН-360-92 норм, повинні мати
споруди для відводу дощових осадків, а
також необхідні проїзди до будинків.

Судова колегія не погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
діючим законодавством України не
передбачена обов'язкове узгодження меж
земельних ділянок з суміжними
землекористувачами, оскільки, як
зазначено вищі, обов'язковість такого
узгодження передбачено статтею 198
Земельного кодексу України.

Також судова колегія не погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
не суттєвого зменшення дороги-спуску
внаслідок самовільної забудови,
оскільки зменшення з 6 м. до 2.9 м є
значним і не відповідає вимогам ДБН
360-92.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що судом апеляційної
інстанції повно і правильно
встановлені фактичні обставини справи,
характер правовідносин сторін і вірно
застосовано до них норми матеріального
права.

Згідно із ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, до якої
приєдналась ОСОБА_6 відхилити

Касаційну скаргу ОСОБА_4, представника
ОСОБА_5, відхилити.

Постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 13.06.2012р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку ст.ст.
235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: