Справа № 825/3240/14
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/3240/14
Головуючий у 1-й інстанції: Кашпур
Суддя-доповідач: Карпушова
У Х В А Л А

Іменем України

03 грудня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді: Карпушової
О.В., суддів: Епель О.В., Кобаля М.І.,
секретар судового засідання: Самсонова
М.М., за участю сторін: представника
відповідача Смуригіної К.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Ніжинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області на постанову Чернігівського
окружного адміністративного суду від 30
жовтня 2014 р. у справі за
адміністративним позовом Приватного
підприємства "Атлас-С" до Ніжинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області про
визнання протиправними та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

07.10.2014 року Приватного
підприємства "Атлас-С" (надалі - ПП
"Атлас-С") звернулось до суду з позовом
до Ніжинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області (далі - Ніжинська ОДПІ) про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення №
від 22.08.2014 року.

Позов обґрунтовано тим, що
висновки податкового органу щодо
нікчемності угод між позивачем та
контрагентами ПП «Люстеф» та ТОВ
«Укрпостачобладнання 1» є
необґрунтованими та безпідставними.

Постановою Чернігівського
окружного адміністративного суду від 30
жовтня 2014 р. адміністративний позов
задоволено повністю: визнано
протиправним та скасувано податкове
повідомлення-рішення Ніжинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області №
від 22.08.2014 року.

Суд першої інстанції виходив з
того, що операції позивача з ПП
«Люстеф» та ТОВ «Укрпостачобладнання»
здійснені в межах господарської
діяльності, є реальними, відповідають
дійсному економічному змісту та
підтверджуються необхідними
документами, що є свідченням
добросовісності позивача при
здійсненні вказаних операцій.

Відповідач, не погодившись з
рішенням суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу в якій просить
скасувати постанову Чернігівського
окружного адміністративного суду від 30
жовтня 2014 р. як таку, що прийнято з
порушенням норм матеріального права,
та прийняти нову постанову, якою
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовано
тим, що діяльність позивача не була
направлена на ведення підприємницької
та господарської діяльності в
розумінні чинного законодавства.
Операції між позивачем та
контрагентами є нікчемними, що
підтверджується висновками актів
перевірок інших податкових інспекцій.

В судовому засіданні представник
відповідача підтримала доводи
апеляційної скарги, просила її
задовольнити, представник позивача до
апеляційного суду не прибув.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представника відповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що Ніжинською ОДПІ
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку ПП «Атлас-С» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за II квартал 2013 року III
квартал 2013 року при здійсненні
господарських операцій з ПП «Люстеф»
відображених у декларації з податку на
додану вартість за травень, червень 2013
року, з ТОВ «Укрпостачобладнання 1»
відображених у декларації з податку на
додану вартість за липень, серпень 2013
року.

За результатами перевірки складено акт
№ 2070/22-32585634 від 08.08.2014 року, яким
встановлено порушення ПП «Атлас-С» п.
198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, а
саме заниження позивачем суми податку
на додану вартість, що підлягає до
сплати в бюджет всього в сумі 29347,70 грн.,
в тому числі за II квартал 2013 року - 6220,00
грн., за III квартал 2013 року - 23127,70 грн.

На підставі вказаного акту перевірки
податковим органом прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 22.08.2014
року, яким ПП «Атлас-С» нараховано
грошове зобов'язання з податку на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг) в сумі
44021,55 грн., з них 29347,70 грн. - основного
платежу та 14673,85 грн. - штрафних санкцій.

Вищенаведені обставини, встановлені
судом першої інстанції, перевірені,
знайшли своє підтвердження при
апеляційному розгляді справи, і не є
спірними.

Відповідно до ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України
передбачає, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

З 01.01.2011 р. набрав чинності Податковий
кодекс України, який регулює відносини,
що виникають у сфері справляння
податків і зборів, зокрема, вичерпний
перелік податків та зборів, що
справляються в Україні, та порядок їх
адміністрування, платників податків та
зборів. їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства.

Підпунктом 20.1.4. пункту 20.1 статті 20
Податкового кодексу України органам
державної податкової служби надане
право проводити перевірки платників
податків (крім Національного банку
України) в порядку, встановленому цим
Кодексом. Порядок проведення перевірок
визначений статтями 75-86 Податкового
кодексу України.

Платники податку на додану вартість,
об'єкти, база та ставки оподаткування,
перелік неоподатковуваних та
звільнених від оподаткування операцій,
особливості оподаткування експортних
та імпортних операцій, поняття
податкової накладної, порядок обліку,
звітування та внесення податку до
бюджету визначені розділом 5
Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України передбачено, що право
на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України визначено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пунктом 198.6. цієї статті встановлено, що
не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

З аналізу положень підпунктів 198.6 та
198.3. статті 198 Податкового кодексу
України випливає, що виникнення у
платника ПДВ права на включення
податку до податкового кредиту
пов'язано із фактичним відбуттям
господарської операції з постачання
товарів (виконання робіт, надання
послуг), визначеної в первинних
документах, складених відповідно до
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» (далі за текстом Закон №996-XIV).
Наслідки в податковому обліку
створюють лише реально вчинені
господарські операції, тобто такі, що
пов'язані із рухом активів, зміною
зобов'язань та власного капіталу
платника податків та відповідають
змісту укладених договорів.

Таким чином, в даному випадку
дослідженню підлягає реальність
вчинення господарської операції,
відповідність вчиненої господарської
операції господарській меті, а також
реальність усіх даних, наведених у
документах, що надають право на
формування податкового кредиту.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Відповідно до пункту 138.8 статті 138
Податкового кодексу України
собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, а саме: прямих матеріальних
витрат; прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну).

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України
не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність Україні» від 16 липня 1999 року N
996-XIV (надалі за текстом Закон № 996) метою
ведення бухгалтерського обліку і
складання фінансової звітності є
надання користувачам для прийняття
рішень повної, правдивої та
неупередженої інформації про
фінансове становище, результати
діяльності та рух грошових коштів
підприємства. Частина 2 даної
статті передбачає, що бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до статті 1 Закону № 996
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення є первинним документом.

Згідно частини 1 статті 9 Закону № 996
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій є
підставою для бухгалтерського обліку.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

З матеріалів справи вбачається, що
10.07.2012 року між ПП «Атлас-С», як покупцем
та ПП «Люстеф», як продавцем укладено
договір поставки № 21 від (а.с. 24 Т.1).,
відповідно до якого продавець
зобов'язується продати та передати у
власність покупця товар, а покупець
зобов'язується прийняти товар та
оплатити його загальну вартість на
умовах цього договору. Номенклатура,
асортимент, загальна кількість товару,
ціна за одиницю, сумарна вартість
партії вказується у видаткових
накладних, які є невід'ємними частинами
цього договору. Згідно видаткових
накладних позивачем придбавались у ПП
«Люстеф» шнур побутовий, мотузка
льонопенькова.

На підтвердження реальності виконання
договору позивачем надано копії
видаткових накладних № 32 від 16.05.2013
року, №7 від 03.06.2013 року (а.с. 26, 29 Т.1). На
зазначених видаткових накладних в
графі отримав стоїть підпис особи, що
отримала товар та зазначено прізвище
цієї особи - директора підприємства
Костецького С.М. Також надані копії
рахунків-фактур № 32 від 16.05.2013 року, № 7
від 03.06.2013 року (а.с. 25, 28 Т.1), податкових
накладних № 32 від 16.05.2013 року, № 7 від
03.06.2013 року (а.с. 27, 30 Т.1).

27.06.2013 року між ПП «Атлас-С», як покупцем
та ТОВ «Укрпостачобладнання 1», як
продавцем було укладено договір
поставки № 11 від (а.с. 35 Т.1), відповідно
до якого продавець зобов'язується
продати та передати у власність
покупця товар, а покупець
зобов'язується прийняти товар та
оплатити його загальну вартість на
умовах цього договору. Номенклатура,
асортимент, загальна кількість товару,
ціна за одиницю, сумарна вартість
партії вказується у видаткових
накладних, які є невід'ємними частинами
цього договору. Згідно видаткових
накладних позивачем придбавалось у ТОВ
«Укрпостачобладнання 1» шнур, трос для
білизни, верьовка плетена.

На підтвердження реальності виконання
зазначеного договору позивачем надано
копії видаткових накладних № 138 від
09.07.2013 року, № 139 від 10.07.2013 року, № 28 від
06.08.2013 року, № 97 від 22.08.2013 року (а.с. 37, 40,
43, 46 Т.1). На зазначених видаткових
накладних в графі отримав стоїть
підпис особи, що отримала товар та
зазначено прізвище цієї особи -
директора підприємства Костецького
С.М. Також надано копії рахунків-фактур
№ 138 від 09.07.2013 року, № 139 від 10.07.2013 року,
№ 28 від 06.08.2013 року, № 97 від 22.08.2013 року
(а.с. 36, 39, 42, 45 Т.1), податкових накладних
№ 138 від 09.07.2013 року, № 139 від 10.07.2013 року,
№ 28 від 06.08.2013 року, № 97 від 22.08.2013 року
(а.с. 38, 41, 44, 47 Т.1)

Отже, колегія суддів згодна з висновком
суду першої інстанції, що позивач на
підтвердження реального характеру
здійснення господарських операцій з
контрагентами надав суду першої
інстанції первинні документи
бухгалтерського обліку та податкової
звітності. Вищенаведені документи
містять всі необхідні реквізити,
підписи уповноважених представників
сторін та печатки підприємств, що
відповідає вимогам статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» і
підтверджують факт здійснення
господарської операції.

Крім того, на момент складання
податкових накладних контрагенти
позивача були зареєстровані як
платники податку на додану вартість у
встановленому законодавством порядку,
отже мали право нараховувати податок
на додану вартість та складати, в свою
чергу, податкові накладні, на підставі
яких позивач формував податковий
кредит, та копії яких знаходяться в
матеріалах справи, відповідають
вимогам, встановленим пунктом 201.1
статті 201 Податкового кодексу України,
що не заперечується апелянтом.

Відповідно до частини 1 статті 204
Цивільного кодексу України (далі -ЦК
України) згідно з яким правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаним судом недійсним
(презумпція правомірності).

Згідно ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
вимог, які встановлені статтею 203 ЦК
України. Недійсним є правочин, якщо
його недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до ст.228 Цивільного кодексу
України правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

З огляду на викладене, колегія суддів
зазначає, що відповідачем відповідно
до вимог частини 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, не було доведено, що сторони
договору, укладаючи вищезазначені
угоди, мали умисел на укладення угоди з
метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, такою,
як несплату податків. За своєю суттю
нікчемним правочином в податкових
правовідносинах є діяння платника
податків, спрямоване на ухилення від
сплати податків, зборів (обов'язкових
платежів), тобто свідоме діяння певної
фізичної особи, що при укладанні
правочину діяла від імені такого
платника, яке має в собі ознаки
кримінально переслідуваного.
Дослідивши договори між позивачем та
контрагентами, та надані сторонами
докази, колегія суддів вважає, що вони
відповідають вимогам діючого
законодавства, оскільки сторонами за
договором погоджені всі істотні умови
і досягнута домовленість щодо їхнього
виконання, і виконання договорів
підтверджується наявними в матеріалах
справи первинними документами.

Згідно з частиною 4 статті 70 КАС України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Стаття 71 КАС України передбачає, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Отже, доводи апелянта не спростовують
вірних висновків суду першої
інстанції.

На підставі вищезазначеного, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив постанову з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, тому відсутні підстави для
скасування постанови.

Повний текст ухвали виготовлено
08.12.2014р.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 211, 212,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Ніжинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області на
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 30 жовтня 2014
р., залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського
окружного адміністративного суду від 30
жовтня 2014 р. у справі за
адміністративним позовом Приватного
підприємства "Атлас-С" до Ніжинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області про
визнання протиправними та скасування
податкового повідомлення-рішення,
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду набирає законної
сили з моменту проголошення та може
бути оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня її
складення в повному обсязі.

Колегія суддів:
О.В. Карпушова

О.В. Епель

М.І. Кобаль

.

Головуючий суддя
Карпушова О.В.

Судді:
Епель О.В.

Кобаль М.І.