Справа № 815/3558/14
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/3558/14

Категорія: 6.1 Головуючий в 1 інстанції:
Стеценко О. О.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

при секретарі Сівєлькіній С.Є.,

за участю представника позивача
Нетроніна Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу
Інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 16 липня 2014 року по справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Одеська
хутрова фабрика» до Інспекції
Державного архітектурно-будівельного
контролю в Одеській області про
накладення штрафу за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності,-

В С Т А Н О В И В:

18.06.2014р. ТОВ «Одеська хутрова фабрика»
звернулось до Одеського окружного
адміністративного суду із позовом до
Інспекції ДАБК в Одеській області про
скасування постанови №177/151-П від 10.06.2014
року про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності в сумі 109620 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що притягнення його до
відповідальності є безпідставним та
необгрунтованим, оскільки його дії не
несуть будь-якої загрози суспільним
відносинам та розділ декларації про
початок будівництва щодо проведення
експертизи проекту будівництва не має
істотного значення, так як його
заповнення в даному випадку не було
обов'язковим.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 16 липня 2014
року адміністративний позов ТОВ
«Одеська хутрова фабрика» задоволено.
Визнано протиправною та скасовано
постанову Інспекції ДАБК в Одеській
області №177/151-11 від 10.06.2014 року про
накладення штрафу за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою суду 1-ї інстанції,
представник ІДАБК в Одеській області
11.08.2014р. подав апеляційну скаргу, в якій
зазначив, що судом, при винесенні
оскаржуваної постанови порушено норми
матеріального і процесуального права
та просив скасувати постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 16.07.2014 р. та прийняти нову
постанову, якою у задоволені
адміністративного позову відмовити в
повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача, виступ
представника позивача, який
заперечував проти задоволення
апеляційної скарги та перевіривши
матеріали справи і доводи цієї
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

27.05.2014р. посадовими особами Інспекції
ДАБК в Одеській області було проведено
позапланову перевірку дотримання ТОВ
«Одеська хутрова фабрика» вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил.

За результатами вказаної перевірки
Інспекцією ДАБК в Одеській області
встановлено порушення підприємством
позивача норм чинного законодавства в
сфері містобудівної діяльності, про що
складено відповідний Акт перевірки від
27.05.2014 року.

На підставі вищевказаного Акту
перевірки, 27.05.2014 року головним
державним інспектором Інспекції ДАБК в
Одеській області відносно ТОВ «Одеська
хутрова фабрика» складено протокол про
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності.

В подальшому, за результатами розгляду
цього протоколу та доданих до нього
матеріалів т.в.о. начальника Інспекції
ДАБК в Одеській області Шумським А.Г.
була прийнята постанова №177/151-П від
10.06.2014 року про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності, згідно якої ТОВ «Одеська
хутрова фабрика» визнано винним у
вчиненні правопорушення,
передбаченого п.4 ч.2 ст.2 Закону України
«Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності» та на підприємство
накладено штраф в розмірі 109620 грн.

Не погоджуючись із вказаним вище
рішенням інспекції позивач оскаржив
його до суду.

Вирішуючи справу по суті та
задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з неправомірності
спірного рішення інспекції ДАБК, а
також з обґрунтованості та доведеності
позовних вимог.

Колегія суддів апеляційного суду,
уважно дослідивши матеріали справи та
наявні в них докази, погоджується з
такими висновками суду 1-ї інстанції і
вважає їх обгрунтованими, з огляду на
наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах та у спосіб
визначений Конституцією та законами
України.

Згідно із вимогами ч.1 ст.9 Закону
України «Про архітектурну діяльність»,
будівництво (нове будівництво,
реконструкція, реставрація,
капітальний ремонт) об'єкта
архітектури здійснюється відповідно
до затвердженої проектної
документації, державних стандартів,
норм і правил у порядку, визначеному
Законом України «Про регулювання
містобудівної діяльності».

Відповідно до приписів ч.5 ст.26 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності»,
проектування та будівництво об'єктів
здійснюється власниками або
користувачами земельних ділянок у
такому порядку: отримання замовником
або проектувальником вихідних даних;
розроблення проектної документації та
проведення у випадках, передбачених
ст.31 цього Закону, її експертизи;
затвердження проектної документації;
виконання підготовчих та будівельних
робіт; прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів;
реєстрація права власності на об'єкт
містобудування.

При цьому, згідно з ч.1 ст.36 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності», право на
виконання підготовчих робіт (якщо вони
не були виконані раніше згідно з
повідомленням або зареєстрованою
декларацією про початок виконання
підготовчих робіт) і будівельних робіт
на об'єктах, що належать до I - III
категорій складності, підключення
об'єкта будівництва до інженерних
мереж та споруд надається замовнику та
генеральному підряднику чи підряднику
(у разі якщо будівельні роботи
виконуються без залучення
субпідрядників) після реєстрації
декларації про початок виконання
будівельних робіт.

Реєстрацію декларації про початок
виконання будівельних робіт проводять
відповідні Інспекції ДАБК на
безоплатній основі протягом 5 (п'яти)
робочих днів з дня надходження
декларації (ч.2 ст.36 ЗУ «Про регулювання
містобудівної діяльності»).

За змістом ч.8 ст.36 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», саме замовник, відповідно
до закону, несе відповідальність за
повноту та достовірність даних,
зазначених у поданій ним декларації
про початок виконання будівельних
робіт, та виконання будівельних робіт
без зареєстрованої декларації.

Так, зокрема, нормами п.4 ч.2 ст.2 Закону
України «Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності» передбачена
відповідальність за виконання
будівельних робіт без реєстрації
декларації про початок виконання таких
робіт, а також наведення недостовірних
даних у зазначеній декларації на
об'єктах III категорії складності - у
розмірі 90 мінімальних заробітних плат.

Судами обох інстанцій з матеріалів
справи беззаперечно встановлено, що
фактичною підставою для прийняття
оскаржуваної постанови слугували
висновки акту перевірки про порушення
ТОВ «Одеська хутрова фабрика» приписів
ч.8 ст.36 Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» та п.4 ч.2 ст.2
Закону України «Про відповідальність
за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності», а саме
наведення в декларації про початок
виконання будівельних робіт з
реконструкції нежитлових будівель
хутрової фабрики в м. Одеса по
вул.Чорноморського козацтва,103, яка
зареєстрована Інспекцією ДАБК в
Одеській області 04.02.2013 року за №ОД
65, недостовірних даних про
наявність позитивного висновку
експертизи проекту.

Так, звертаючись до суду із даним
позовом про скасування зазначеної
постанови т.в.о. начальника Інспекції
ДАБК в Одеській області №177/151-П від
10.06.2014 року позивач не фактично
заперечує, що ним дійсно було внесено в
декларацію про початок виконання
будівельних робіт з реконструкції
нежитлових будівель хутрової фабрики
недостовірні дані в частині наявності,
станом на момент її подачі, позитивного
висновку проведення експертизи
проекту.

Але, поряд з цим, на думку позивача, ТОВ
«Одеська хутрова фабрика» не може
нести відповідальності, згідно вимог
п.4 ч.2 ст.2 Закону України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності», за
внесення недостовірних даних у
декларацію про початок виконання
будівельних робіт в частині наявності
висновку проведення експертизи
проекту з огляду на положення ч.3 ст.31
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності», відповідно
до якої, не підлягають обов'язковій
експертизі проекти будівництва
об'єктів I-III категорій складності.

Однак, судова колегія, як і суд 1-ї
інстанції, вважає зазначені доводи
позивача безпідставними, оскільки
диспозитивність положень ст.31 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» в частині
проведення експертизи проектів
будівництва об'єктів I-III категорій
складності не звільняє суб'єкта
господарювання від обов'язку внесення
до декларації про початок виконання
будівельних робіт достовірних даних
щодо проведення такої експертизи та
відповідно не звільняє такого суб'єкта
господарювання від відповідальності
за внесення недостовірних даних щодо
проведення експертизи проектів
будівництва об'єктів I-III категорій
складності згідно вимог ч.8 ст.36 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» та п.4 ч.2 ст.2
Закону України «Про відповідальність
за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності».

При цьому, суд 2-ї інстанції наголошує,
що положення ч.8 ст.36 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» щодо обов'язку суб'єкта
господарювання вносити достовірні
дані у подану ним декларацію, зокрема,
про початок виконання будівельних
робіт та відповідно в частині
наявності підстав для притягнення
суб'єкта господарювання до
відповідальність за внесення
недостовірних даних у таку декларацію
законодавцем не ставиться у залежність
від обов'язку такого суб'єкту
господарювання вносити такі дані про
об'єкт будівництва.

Тобто, оскільки позивач скористався
наданим йому ч.4 ст.31 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» правом проведення
експертизи проекту будівництва об'єкта
III категорій складності останній
зобов'язаний був внести достовірні
дані щодо проведеної експертизи та
наявності відповідного висновку.

Крім того, судова колегія зазначає, що
спірною постановою позивача було
притягнуто до відповідальності саме за
внесення недостовірних даних у
декларацію про початок виконання
будівельних робіт в частині наявності
позитивного висновку проведення
експертизи проекту, здійсненою ТОВ
«Українська будівельна експертиза», в
той час, як замовнику експертизи
проекту ТОВ «Одеська хутрова фабрика»
філією ТОВ «Українська будівельна
експертиза» 16.05.2013 року №3-027-12-КЧ/ОД
надано негативний висновок проекту
реконструкції, а не за не проведення
такої експертизи при наявності
обов'язку у останнього здійснити її
проведення.

Однак, разом з тим, суд апеляційної
інстанції вважає обґрунтованими
доводи позивача про те, що оскаржувана
ним постанова про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності була прийнята
некомпетентним суб'єктом владних
повноважень, що є підставою для її
скасування.

До такого висновку, суд приходить з
огляду на викладене.

Так, у відповідності до положень п.12
ст.92 Конституції України, виключно
законами України визначається
організація і діяльність органів
виконавчої влади.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.41 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», державний
архітектурно-будівельний контроль -
сукупність заходів, спрямованих на
дотримання вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил.
Державний архітектурно-будівельний
контроль здійснюється органами
державного архітектурно-будівельного
контролю в порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Положенням про Державну
архітектурно-будівельну інспекцію
України (затв. Указом Президента
України №439/2011 від 08.04.2011р.), визначено,
що Державна архітектурно-будівельна
інспекція України є центральним
органом виконавчої влади, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України, входить до
системи органів виконавчої влади і
забезпечує реалізацію державної
політики з питань державного
архітектурно-будівельного контролю,
контролю у сфері житлово-комунального
господарства.

Держархбудінспекція України у своїй
діяльності керується Конституцією та
законами України, актами Президента
України та Кабінету Міністрів України,
цим Положенням, іншими актами
законодавства України, а також
дорученнями Президента України.
Основними завданнями
Держархбудінспекції України є
реалізація державної політики з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю, контролю у сфері
житлово-комунального господарства.

Частиною 2 ст.41 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
визначено, що державний
архітектурно-будівельний контроль
здійснюється органами державного
архітектурно-будівельного контролю в
порядку, передбаченому Кабінетом
Міністрів України. А відповідно до ч.3
ст.41 даного Закону, орган державного
архітектурно-будівельного контролю
розглядає відповідно до закону справи
про правопорушення у сфері
містобудівної діяльності. При цьому,
пунктом 2 ч.4 ст.41 цього ж Закону
встановлено, що посадові особи органів
ДАБК під час перевірки мають право
складати протоколи про вчинення
правопорушень, акти перевірок та
накладати штрафи відповідно до закону.

Крім того, слід вказати, що ч.ч.1,2 ст.3
Закону України «Про відповідальність
за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності» (в редакції
від 22.12.2011р.), яка діяла з 19.01.2012 року,
було встановлено, що справи про
правопорушення, передбачені цим
Законом, розглядаються Державною
архітектурно-будівельною інспекцією
України та її територіальними
органами. Накладати штраф від імені
Державної архітектурно-будівельної
інспекції України та її територіальних
органів мали право керівник Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України та його заступники, керівники
територіальних органів Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України та їх заступники.

Законом України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
діяльності Міністерства внутрішніх
справ України, Міністерства
надзвичайних ситуацій України,
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України, інших
центральних органів виконавчої влади,
діяльність яких спрямовується та
координується через відповідних
міністрів» №5459-VI від 16.10.2012 року, який
набрав чинності з 18.11.2012 року, до ст.3
Закону України «Про відповідальність
за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності» були
внесені зміни, що, зокрема, стосувалися
повноважень органів державного
архітектурно-будівельного контролю
під час розгляду справ про
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності.

Так, відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.3
Закону України «Про відповідальність
за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності» (у редакції
від 16.10.2012 року, яка діяла з 18.11.2012 року,
т.б. в редакції яка діяла на момент
винесення відповідачем оскаржуваної
постанови), справи про правопорушення,
передбачені цим Законом, розглядаються
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю. Накладати штраф від імені
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю, мають право його керівник та
уповноважені ним посадові особи
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю.

Як зазначалося вище, відповідно до
«Положення про Державну
архітектурно-будівельну інспекцію
України» (затв. Указом Президента
України №439/2011 від 08.04.2011р.), центральним
органом виконавчої влади, що реалізує
державну політику з питань державного
архітектурно-будівельного контролю,
контролю у сфері житлово-комунального
господарства є Державна
архітектурно-будівельна інспекція
України (Держархбудінспекція).

Відповідно до приписів п.3 цього
Положення, основними завданнями
Держархбудінспекції України є
реалізація державної політики з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю, контролю у сфері
житлово-комунального господарства, а
саме: здійснення в межах своїх
повноважень державного контролю за
дотриманням законодавства, стандартів,
нормативів, норм, порядків і правил із
зазначених питань; виконання
дозвільних та реєстраційних функцій у
будівництві, ліцензування
господарської діяльності, пов'язаної
зі створенням об'єктів архітектури;
внесення Міністерству регіонального
розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України пропозицій щодо формування
політики із відповідних питань.

А згідно із п.п.8 п.4 даного Положення,
Держархбудінспекція України,
відповідно до покладених на неї
завдань, здійснює в межах своїх
повноважень державний контроль за
дотриманням: юридичними і фізичними
особами державних будівельних норм,
стандартів і правил під час виконання
підготовчих і будівельних робіт,
перепланування та реконструкції
(дообладнання) житлового фонду,
будівель громадського призначення,
елементів упорядження територій для
задоволення потреб осіб з обмеженими
фізичними можливостями та інших
маломобільних груп населення.

Підпунктом 10 п.4 цього ж Положення,
Держархбудінспекція України,
відповідно до покладених на неї
завдань, проводить перевірки
дотримання встановленого порядку
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів. А як видно зі
змісту п.п.8 п.5 Положення,
Держархбудінспекція України, для
виконання покладених на неї завдань,
має право в установленому порядку
складати протоколи про правопорушення
у сфері містобудівної діяльності,
житлово-комунального господарства,
накладати штрафи відповідно до
законодавства.

Отже, виходячи з вищевикладеного,
судова колегія приходить до
аналогічного, що і суд 1-ї інстанції
висновку про те, що справи про
правопорушення, передбачені Законом
України «Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності», з урахуванням змін,
внесених Законом України №5459,
розглядаються центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику з питань державного
архітектурно-будівельного контролю,
тобто Державною
архітектурно-будівельною інспекцією
України, а право накладати штраф від
імені Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України мають право її керівник та
уповноважені ним посадові особи
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю.

Тобто, в даному випадку йдеться мова
про суперечність норм підзаконного
акту закону, а саме - «Порядку
накладення штрафів за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності»,
затвердженого Постановою КМУ №244 від
06.04.1995р., нормам Закону України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності» в
редакції від 16.10.2012 року, яка була
чинною на момент винесення
відповідачем оскаржуваної постанови.

Відповідно до вимог ст.8 Конституції
України, в Україні визнається і діє
принцип верховенства права.
Конституція України має найвищу
юридичну силу. Закони та інші
нормативно-правові акти приймаються на
основі Конституції України і повинні
відповідати їй.

Однією з ознак, яка відрізняє закон від
інших нормативно-правових актів, є
прийняття його вищим представницьким
органом державної влади.

Так, в п.3 ч.1 ст.85 Конституції України
закріплено, що прийняття законів
належить до повноважень Верховної Ради
України.

Відповідно до змісту рішення
Конституційного Суду України №17-рп від
17.10.2002 року (щодо повноважності
Верховної Ради України) визначення
Верховної Ради України єдиним органом
законодавчої влади означає, що жоден
інший орган державної влади не
уповноважений приймати закони. Ще
однією ознакою, яка відрізняє закон від
інших нормативно-правових актів, є
критерій регулювання найбільш
важливих суспільних відносин. Вища
юридична сила закону полягає також у
тому, що всі підзаконні
нормативно-правові акти приймаються на
основі законів та за своїм змістом не
повинні суперечити їм.
Підпорядкованість таких актів законам
закріплена у положеннях Конституції
України.

Окрім того, у відповідності до ч.3 ст.106
Конституції України, Президент на
основі та на виконання Конституції і
законів України видає укази і
розпорядження, які є обов'язковими до
виконання на території України. Згідно
ж із ч.3 ст.113 Конституції України,
Кабінет Міністрів України у своїй
діяльності керується Конституцією та
законами України, а також указами
Президента України та постановами
Верховної Ради України, прийнятими
відповідно до Конституції та законів
України.

Тобто, у випадку суперечності норм
підзаконного акта нормам закону слід
застосовувати норми закону, оскільки
він має вищу юридичну силу.

Відповідно до положень ч.4 ст.9 КАС
України, у разі невідповідності
нормативно-правового акту Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, при визначенні органу, який
уповноважений розглядати справи про
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності та накладати штрафи за такі
правопорушення, в даному випадку слід
керуватися положеннями Закону України
«Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності» у редакції від 16.10.2012 року,
яка була чинною на момент винесення
відповідачем оскаржуваної постанови.

Таким чином, з огляду на вищевикладене,
суд 2-ї інстанції, як і окружний суд, не
приймає до уваги доводи відповідача
щодо правомірності винесення т.в.о.
начальника Інспекції ДАБК в Одеській
області Шумським А.Г. постанови № 177/151-П
від 10.06.2014 року про накладення на
підприємство позивача досить
суттєвого штрафу за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності.

За викладених обставин, судова колегія
дійшла до аналогічного висновку про те,
що Інспекція ДАБК в Одеській області,
приймаючи оскаржувану постанову
№177/151-П від 10.06.2014 року про накладення
на ТОВ «Одеська хутрова фабрика»
штрафу за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності, вийшла за
межі своїх повноважень, перебравши на
себе повноваження центрального органу
виконавчої влади, а тому, відповідно, ця
спірна постанова є протиправною та
підлягає скасуванню.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що
відповідно до ст.ст.11,71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд, згідно
ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які
є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія приходить до висновку, що суд
першої інстанції порушень норм
матеріального і процесуального права
при вирішенні даної справи не допустив,
вірно встановив фактичні обставини
справи та надав їм належної правової
оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі
доводи, правильність висновків суду не
спростовують, оскільки ґрунтуються на
припущеннях та невірному трактуванні
норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України,
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції має право залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів
апеляційного суду, діючи виключно в
межах доводів апеляційної скарги,
відповідно до ст.200 КАС України, залишає
цю апеляційну скаргу без задоволення, а
оскаржувану постанову окружного суду -
без змін.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206,254 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Інспекції
Державного архітектурно-будівельного
контролю в Одеській області - залишити
без задоволення, а постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 16
липня 2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого Адміністративного
Суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання законної сили судовим
рішенням апеляційного суду.

Головуючий:
Ю.В. Осіпов

Судді:
І.П. Косцова

В.О. Скрипченко