Справа № 154/2344/14-а 2-а/15447/14
Суддя: Глушко І.В.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 року
Справа № 876/8858/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Глушка І.В.

суддів:
Большакової О.О., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового
засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
м.Володимирі-Волинському та
Володимир-Волинському районі
Волинської області на постанову
Володимир-Волинського міського суду
Волинської області від 08.09.2014 р. по
справі за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в
м.Володимирі-Волинському та
Володимир-Волинському районі
Волинської області про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
дії,-

встановив:

21.08.2014 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в
суд із позовом до відповідача -
управління Пенсійного фонду України в
м.Володимирі-Волинському та
Володимир-Волинському районі
Волинської області про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що він
працював в органах прокуратури
Волинської області, і з 05.03.2003 року
набув право на пенсію за вислугою
років. З зазначеної дати відповідно до
поданої заяви, йому було призначено
пенсію за вислугу років, виходячи з
розрахунку 90% від розміру
середньомісячної заробітної плати
визначеної у довідці прокуратури
Волинської області.

Після звільнення з органів
прокуратури, позивачем 26.02.2013 року до
Пенсійного фонду було подано заяву про
проведення перерахунку пенсії, після
якого розмір пенсії встановлено із
розрахунку 80% від розміру
середньомісячної заробітної плати.

ОСОБА_1 зазначає, що у зв'язку із
підвищенням заробітної плати
прокурорсько-слідчим працівникам
відповідно до постанови КМУ №505 від
31.05.2012 року «Про упорядкування
структури та умов оплати праці
працівників органів прокуратури»,
14.08.2014 року він звернувся в управління
Пенсійного фонду України в місті
Володимирі-Волинському та
Володимир-Волинському районі щодо
перерахунку пенсії з розрахунку 90 % від
розміру середньомісячної заробітної
плати, однак, згідно листа № 167/Х-02 від
18.08.2014 року йому було відмовлено в
перерахунку пенсії, мотивуючи відмову
відсутністю правових підстав для
проведення такого перерахунку.

Позивач вважає, що Пенсійним фондом
неправомірно не було проведено
перерахунок його пенсії у розмірі 90
відсотків від суми заробітної плати, у
зв'язку з чим просить суд визнати дії
відповідача щодо відмови у перерахунку
пенсії в розмірі 90 відсотків від
заробітної плати незаконними,
зобов'язати відповідача провести
перерахунок пенсії у розмірі 90
відсотків від заробітної плати з 01.07.2012
року та здійснити відповідні виплати.

Постановою Володимир-Волинського
міського суду Волинської області від
08.09.2014 р. позов задоволено.

Визнано неправомірними дії Управління
Пенсійного фонду України у м.
Володимир-Волинський та
Володимир-Волинському районі щодо
відмови ОСОБА_1 проведення перерахунку
та виплати пенсії за вислугу років,
виходячи з 90% від середнього заробітку.

Зобов'язано Управління пенсійного
фонду України в місті
Володимир-Волинський та
Володимир-Волинському районі
здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії у
відповідності до довідки прокуратури
Волинської області №18/31 від 18.02.2013 року
відповідно до ст. 50-1 Закону України
«Про прокуратуру» (в редакції від 11.03.2002
року), виходячи з розрахунку 90% від
середнього заробітку, починаючи з
21.02.2014 року та здійснити відповідні
виплати.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачу неправомірно відмовлено у
проведенні перерахунку пенсії в
розмірі 90% від суми заробітної плати,
оскільки, до спірних правовідносин
підлягають застосуванню саме норми ст.
50-1 Закону України «Про прокуратуру» в
редакції чинній на момент виходу
позивача на пенсію. А тому, такі дії
відповідача слід визнати
протиправними.

Не погодившись із винесеним судовим
рішенням, його оскаржив відповідач.
Вважає, що постанова прийнята з
неповним з'ясуванням обставин справи, з
порушенням норм матеріального і
процесуального права та підлягає
скасуванню з підстав, викладених в
апеляційній скарзі. Просить скасувати
постанову та прийняти нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт зазначає, що позивачу
проведено перерахунок пенсії, при
цьому розмір пенсії обчислено за
нормами Закону України "Про
прокуратуру", в редакції , чинній на час
набрання чинності постановою Кабінету
Міністрів України № 505 від 31.05.2012 року,
та з урахування пункту 2 розділу II
"Прикінцеві та перехідні положення"
Закону України "Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи".

Відповідно до частини 2 статті 50-1
Закону України "Про прокуратуру" пенсія
призначається в розмірі 80 відсотків
від суми їхньої місячної (чинної)
заробітної плати, до якої включаються
всі види оплати праці, з якої було
сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, одержуваної перед місяцем
звернення за призначенням пенсії.

В судове засідання сторони не
з'явились, хоча були повідомлені
належним чином про час та місце
розгляду справи у суді, а тому суд
вважає за можливе розглянути справу
без їх участі та відповідно до вимог ч. 1
ст. 41 КАС України фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу апелянта слід
задовольнити частково, а оскаржувану
постанову скасувати, з наступних
підстав.

Колегією суддів встановлено,
підтверджено матеріалами справи
наступні обставини.

Так, ОСОБА_1 перебуває на обліку в
управлінні Пенсійного фонду України в
м. Володимирі-Волинському та
Володимир-Волинському районі, де з
05.03.2003 року отримує пенсію, призначену
на підставі ст. 50-1 Закону України «Про
прокуратуру» за вислугу років.

Розмір пенсії позивача з моменту
виходу на пенсію становив 90% від
заробітку прокурорсько-слідчих
працівників.

ОСОБА_1 26.02.2013 року до Пенсійного фонду
було подано заяву про проведення
перерахунку пенсії, після якого розмір
пенсії встановлено із розрахунку 80% від
розміру середньомісячної заробітної
плати.

14.08.2014 року позивач звернувся до
управління Пенсійного фонду України в
м. Володимирі-Волинському та
Володимир-Волинському районі щодо
перерахунку пенсії у зв'язку із
підвищенням заробітної плати
прокурорсько-слідчим працівникам
відповідно до постанови КМУ №505 від
31.05.2012 року «Про упорядкування
структури та умов оплати праці
працівників органів прокуратури»
(а.с.5).

Як вбачається із листа УПФУ у м.
Володимирі-Волинському та
Володимир-Волинському районі № 167/Х-02
від 18.08.2014 року ОСОБА_1 відмовлено в
перерахунку пенсії (а.с.6).

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, що виникли між
сторонами у справі, суд апеляційної
інстанції виходить з наступних
законодавчих норм.

Так, умови та порядок пенсійного
забезпечення прокурорів і слідчих
визначено статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ.
Редакція зазначеної статті
змінювалась.

Згідно з частиною першою статті 50-1
Закону № 1789-ХІІ (у редакції, чинній на
час призначення пенсії позивачу)
прокурори і слідчі зі стажем роботи не
менше 20 років, у тому числі зі стажем
роботи на посадах прокурорів і слідчих
прокуратури не менше 10 років, мають
право на пенсійне забезпечення за
вислугу років незалежно від віку.
Пенсія призначається в розмірі 80
відсотків від суми їхньої місячної
(чинної) заробітної плати, до котрої
включаються всі види оплати праці, на
які нараховуються страхові внески,
одержуваної перед місяцем звернення за
призначенням пенсії. За кожен повний
рік роботи понад 10 років на цих посадах
пенсія збільшується на 2 відсотки, але
не більше 90 відсотків від суми
місячного (чинного) заробітку.

Законом № 3668-VІ, який набрав чинності з 1
жовтня 2011 року, внесено зміни до статті
50-1 Закону № 1789-ХІІ, зокрема змінено у
відсотках розмір пенсії за вислугу
років, яка призначається прокурорам і
слідчим у разі реалізації ними такого
права.

Так, відповідно до статті 50-1 Закону №
1789-ХІІ у редакції Закону № 3668-VІ
прокурори і слідчі мають право на
пенсійне забезпечення за вислугу років
незалежно від віку за наявності на день
звернення вислуги років. Пенсія
призначається в розмірі 80 відсотків
від суми їхньої місячної (чинної)
заробітної плати до якої включаються
всі види оплати праці, з якої було
сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, одержуваної перед місяцем
звернення за призначенням пенсії.

Таким чином, з 1 жовтня 2011 року
положення частини першої статті 50-1
Закону № 1789-ХІІ щодо призначення
прокурорам і слідчим пенсії за вислугу
років у розмірі не більше 90 відсотків
від суми місячного (чинного) заробітку
втратили чинність у зв'язку з внесенням
змін до редакції цієї статті Законом №
3668-VІ.

Разом з тим підстави та порядок
перерахунку пенсії прокурорам
регулюють частини тринадцята та
вісімнадцята статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ,
положення яких щодо перерахунку пенсії
у зв'язку із прийняттям Закону № 3668-VІ
не зазнали змін, змінилася лише
нумерація частин цієї статті.

Так, відповідно до частини тринадцятої
статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ обчислення
(перерахунок) пенсій провадиться за
документами пенсійної справи та
документами, додатково поданими
пенсіонерами, виходячи з розміру
місячного заробітку за відповідною
посадою, з якої особа вийшла на пенсію,
станом на час звернення за
призначенням або перерахунком.

Призначені працівникам прокуратури
пенсії перераховуються у зв'язку з
підвищенням заробітної плати
відповідних категорій
прокурорсько-слідчих працівників.
Перерахунок призначених пенсій
провадиться з першого числа місяця, що
йде за місяцем, в якому настали
обставини, що тягнуть за собою зміну
розміру пенсії. Якщо при цьому
пенсіонер набув права на підвищення
пенсії, різницю в пенсії за минулий час
може бути виплачено йому не більш як за
12 місяців. Перерахунок пенсій
провадиться з урахуванням фактично
отримуваних працівником виплат і умов
оплати праці, що існували на день його
звільнення з роботи (частина
вісімнадцята статті 50-1 Закону №
1789-ХІІ).

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що при перерахунку пенсії
працівникам прокуратури має
застосовуватися норма, що визначає
розмір пенсії у відсотках, яка діяла на
момент призначення пенсії, а тому
дійшла такого правового висновку:
внесені Законом № 3668-VІ зміни до статті
50-1 Закону № 1789-ХІІ щодо розміру пенсії
у відсотках стосуються порядку
призначення пенсії прокурорам і
слідчим у разі реалізації ними права на
пенсійне забезпечення, а не
перерахунку вже призначеної пенсії.
Процедури призначення та перерахунку
пенсії різні за змістом та механізмом
їх проведення. Нормами, які визначають
механізм проведення перерахунку
пенсії за вислугу років прокурорам є
частини тринанадцята та вісімнадцята
статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ.

Крім того, вирішуючи питання про
застосування цього Закону у часі,
колегія суддів виходить із того, що
згідно зі статтею 22 Конституції
України закріплені нею права і свободи
не є вичерпними, гарантуються і не
можуть бути скасовані. При прийнятті
нових законів або внесенні змін до
чинних законодавчих актів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України
неодноразово розглядав питання,
пов'язані з реалізацією права на
соціальний захист, і сформулював
правову позицію, згідно з якою
Конституція України виокремлює певні
категорії громадян України, що
потребують додаткових гарантій
соціального захисту з боку держави. До
них, зокрема, належать громадяни, які
відповідно до статті 17 Конституції
України перебувають на службі у
військових формуваннях та
правоохоронних органах держави,
забезпечуючи суверенітет і
територіальну цілісність України, її
економічну та інформаційну безпеку, а
саме - у Збройних Силах України, органах
Служби безпеки України, міліції,
прокуратури, охорони державного
кордону України, податкової міліції,
Управління державної охорони України,
державної пожежної охорони, Державного
департаменту України з питань
виконання покарань тощо (рішення
Конституційного Суду України від 6
липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо
права на пільги та від 20 березня 2002 року
№ 5-рп/2002 у справі щодо пільг,
компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний
Суд України вказав, що необхідність
додаткових гарантій соціальної
захищеності цієї категорії громадян як
під час проходження служби, так і після
її закінчення зумовлена насамперед
тим, що служба у Збройних Силах України,
інших військових формуваннях та
правоохоронних органах держави
пов'язана з ризиком для життя і
здоров'я, підвищеними вимогами до
дисципліни, професійної придатності,
фахових, фізичних, вольових та інших
якостей. Це повинно компенсуватися
наявністю підвищених гарантій
соціальної захищеності, тобто
комплексу організаційно-правових
економічних заходів, спрямованих на
забезпечення добробуту саме цієї
категорії громадян як під час
проходження служби, так і після її
закінчення (Рішення № 5-рп/2002).

Виходячи з висловленого у рішеннях
Конституційного Суду України
розуміння сутності соціальних
гарантій працівників правоохоронних
органів, зокрема працівників
прокуратури, зміст та обсяг досягнутих
ними соціальних гарантій не може бути
звужено шляхом внесення змін до
законодавства, а правовідносини щодо
їхнього пенсійного забезпечення
виникають на момент звернення за
призначенням пенсії.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України,
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Вищевикладена правова позиція суду
апеляційної інстанції узгоджується із
судовою практикою Верховного Суду
України (постанова від 10.12.2013 року).

Як наслідок, суд першої інстанції
дійшов до вірного висновку, що право
ОСОБА_1 на нарахування пенсії у розмірі
90% від її заробітної плати після
прийняття Закону України «Про заходи
щодо законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи»,
виходячи з принципу незворотності дії
законів у часі, повинно залишатися
незмінним. Відтак, при проведенні УПФ
перерахунку пенсії позивачу ОСОБА_1,
обчислення нового розміру необхідно
здійснювати з 90 % суми заробітної плати,
а не 80%.

Попри викладене, відповідно до п.4 ч.1
ст.202 КАС України, підставами для
скасування постанови або ухвали суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення, зокрема є порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

В контексті наведеної правової норми,
колегія суддів звертає увагу на те, що
судом першої інстанції не вирішено
питання щодо залишення позовних вимог
ОСОБА_1, які були заявлені поза межами
встановленого шестимісячного строку
звернення до суду, без розгляду.

Так, згідно ч.1 ст.99 КАС України -
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч.2 ст.99 КАС України - для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

В силу ч.1 ст. 100 КАС України -
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

В контексті вищенаведених
процесуальних норм, колегія суддів
враховує, що ОСОБА_1 21.08.2014 року
звернувся до суду із позовними
вимогами до управління Пенсійного
фонду України в
м.Володимирі-Волинському та
Володимир-Волинському районі
Волинської області, зокрема про
зобов'язання відповідача провести
перерахунок пенсії у розмірі 90
відсотків від заробітної плати з 01.07.2012
року та здійснити відповідні виплати.
Відповідно з 01.07.2012 року позивач
просить суд задовольнити заявлені
вимоги звернувшись до суду лише 21.08.2014
року.

Враховуючи обставини справи, колегія
суддів звертає увагу на те, що в силу
правової норми ч.1 ст.100 КАС України, суд
на підставі позовної заяви та доданих
до неї матеріалів може знайти підстави
для визнання причин пропуску строку
звернення до адміністративного суду
поважними, про що постановляється
ухвала.

Слід зазначити, що ОСОБА_1 в позовній
заяві не ставилась вимога про
поновлення строку звернення до суду та
така вимога не заявлялась в ході
судового розгляду справи.

Відтак, оскільки позивачем пропущено
шестимісячний строк на звернення до
суду без поважних на те причин та не
заявлялась вимога про поновлення цього
строку, наявні правові підстави для
застосування у спірних
правовідносинах ч.1 ст.100 КАС України та
залишення позовних вимог без розгляду.

Як наслідок, суд апеляційної інстанції
вважає, що адміністративний позов
ОСОБА_1 в частині зобов'язання
управління Пенсійного фонду України в
м.Володимирі-Волинському та
Володимир-Волинському районі
Волинської області здійснити ОСОБА_1
перерахунок та виплату пенсії у
відповідності до довідки прокуратури
Волинської області №18/31 від 18.02.2013 року
відповідно до ст. 50-1 Закону України
«Про прокуратуру», виходячи з
розрахунку 90% від середнього заробітку,
за період з 01.07.2012 року по 20.02.2014 року -
слід залишити без розгляду.

Відповідно до частини першої статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав
вказані вимоги процесуального закону,
оскільки до спірних правовідносин не
вірно застосував норми процесуального
права, що призвело до ухвалення
незаконного рішення, яке підлягає до
скасування.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254
КАС України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
м.Володимирі-Волинському та
Володимир-Волинському районі
Волинської області задовольнити
частково, а постанову
Володимир-Волинського міського суду
Волинської області від 08.09.2014 р. по
справі № 154/2344/14-а ( 2-а/154/47/14 ) - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 в
частині зобов'язання управління
Пенсійного фонду України в
м.Володимирі-Волинському та
Володимир-Волинському районі
Волинської області здійснити ОСОБА_1
перерахунок та виплату пенсії у
відповідності до довідки прокуратури
Волинської області №18/31 від 18.02.2013 року
відповідно до ст. 50-1 Закону України
«Про прокуратуру», виходячи з
розрахунку 90% від середнього заробітку,
за період з 01.07.2012 року по 20.02.2014 року -
залишити без розгляду.

Визнати протиправними дії управління
Пенсійного фонду України в
м.Володимирі-Волинському та
Володимир-Волинському районі
Волинської області щодо відмови ОСОБА_1
у проведенні перерахунку та виплати
пенсії за вислугу років, виходячи з 90%
від середнього заробітку.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в
м.Володимирі-Волинському та
Володимир-Волинському районі
Волинської області здійснити ОСОБА_1
перерахунок пенсії у відповідності до
довідки прокуратури Волинської
області №18/31 від 18.02.2013 року відповідно
до ст. 50-1 Закону України «Про
прокуратуру», виходячи з розрахунку 90 %
від середнього заробітку, починаючи з
21.02.2014 року та здійснити відповідні
виплати.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання
постановою законної сили, а у разі
складення постанови в повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України - з дня
складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя
І.В. Глушко

Судді
О.О.
Большакова

В.Я. Макарик