Справа № 813/6669/13-а
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року

Справа № 876/12456/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Святецького В.В.

суддів
Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Яворівському районі Львівської
області на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 20
вересня 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Яворівському районі Львівської
області про визнання протиправними дій
та скасування вимоги,-

В С Т А Н О В И В :

02 вересня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з адміністративним позовом, в
якому просила визнати протиправними
дії Управління Пенсійного фонду
України в Яворівському районі (УПФУ в
Яворівському районі), визнати
протиправною та скасувати вимогу про
сплату боргу № Ф1341 від 01 серпня 2013 року
на суму 2388,06 грн.

Постановою від 20 вересня 2013 року
Львівський окружний адміністративний
суд адміністративний позов
задовольнив. Визнав протиправними дії
Управління Пенсійного фонду у
Яворівському районі Львівської
області щодо нарахування ОСОБА_1
заборгованості зі сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 2388,06 грн.
Визнав протиправною та скасував вимогу
Управління Пенсійного фонду у
Яворівському районі Львівської
області про сплату недоїмки № Ф 1341 від
01.08.2013 року на суму 2388,06 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, УПФУ в Яворівському
районі подало апеляційну скаргу,
оскільки вважає, що постанова прийнята
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, при неповному
з'ясуванні обставин, які мають значення
для справи, що призвело до
неправильного вирішення спору.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд
першої інстанції не звернув належної
уваги на те, що фізичні особи -
підприємці, які отримують пенсію за
віком, призначену на пільгових умовах
відповідно до ст. 13 Закону України "Про
пенсійне забезпечення", розмір якої
обчислено за нормами Закону України
"Про загальнообов"язкове державне
пенсійне страхування", сплачують
єдиний внесок на добровільних засадах
після досягнення пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування"

За таких обставин, просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову постанову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Оскільки особи, які беруть участь у
справі, в судове засідання не прибули,
хоча належним чином були повідомлені
про дату, час і місце судового
засідання, апеляційний суд у
відповідності до п. 2 ч.1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає можливим здійснювати розгляд
справи в порядку письмового
провадження за наявними у ній
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи та
доводи скарги, апеляційний суд вважає,
що скарга не належить до задоволення з
таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що
ОСОБА_1 17 грудня 2012 року зареєстрована
як фізична особа-підприємець та
перебуває на спрощеній системі
оподаткування, що підтверджується
Свідоцтвом платника єдиного податку

З матеріалів справи вбачається, що
25.11.2011 року позивачу призначено пенсію
за віком.

В серпні 2013 року УПФУ в Яворівському
районі направило ОСОБА_1 вимогу про
сплату недоїмки зі сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування № Ф1341 від 01.08.2013
року на суму 2388,06 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачу призначено пенсію за віком на
пільгових умовах, а відтак, у
відповідності з ч.4 ст.4 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» звільняється
від сплати за себе єдиного внеску.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку апеляційного суду, відповідають
фактичним обставинам справи, нормам
матеріального і процесуального права
та є вірними.

Законом України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування"
визначено правові та організаційні
засади забезпечення збору та обліку
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, умови
та порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку (далі - Закон).

Згідно з п.2 ч.1 ст.1 Закону України ,,Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", єдиний внесок
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону
України ,,Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" № 2464-VI,
встановлено, що платниками єдиного
внеску є фізичні особи-підприємці, в
тому числі ті, які обрали спрощену
систему оподаткування, та члени сімей
цих осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності.

Особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (частина
четверта статті 4 Закону № 2464-VI).

Статтею 2 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» визначено перелік
трудових пенсій, які призначаються за
цим Законом, зокрема, за віком, по
інвалідності, в разі втрати
годувальника, за вислугу років.

Загальні умови призначення пенсій за
віком визначені статтею 12 цього Закону
та частиною першою статті 26 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування». Таке
право виникає у жінок після досягнення
55 років та за наявності відповідного
стажу.

Суд першої інстанції встановив, що
ОСОБА_1 призначено пенсію за віком на
пільгових умовах відповідно до пункту
«б» ст.13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення», якою передбачено, що
жінкам після досягнення 50 років і при
стажі роботи не менше 20 років, з них не
менше 10 років на зазначених роботах
призначається пенсія за віком на
пільгових умовах.

Таким чином, апеляційний суд дійшов
висновку про те, що позивач отримує
пенсію за віком, а тому не є платником
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування за себе
згідно з частиною четвертою статті 4
Закону № 2464-VI.

Така правова позиція, окрім іншого,
була висловлена Судовою палатою у
адміністративних справах Верховного
Суду України у постановах від 15 квітня
2013 року (справи №№ 21-69а14, 21-70а14) та 20
травня 2013 року (справа № 21-160а14), які
відповідно до ст. 244-2 КАС України є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України.

Враховуючи викладене, апеляційний суд
вважає, що судом першої інстанції
надано належну оцінку наявним у справі
доказам, а їх достатня кількість та
взаємний зв'язок у сукупності дали
змогу суду першої інстанції зробити
вірний висновок про необґрунтованість
позовних вимог та відмову в
задоволенні позову.

Статтею 159 КАС України визначено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасовано правильне по суті рішення з
одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний
суд визнає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив обставини
справи та ухвалив законне рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, постанова суду
першої інстанції ґрунтується на повно,
об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах, доводи апеляційної скарги
їх не спростовують, а тому підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 195, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст.198,
ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Яворівському районі Львівської
області залишити без задоволення, а
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 20 вересня
2013 року у справі № 813/6669/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили рішенням суду
апеляційної інстанції шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
В.В. Святецький

Судді
Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов