Справа № 872/7495/13
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

02 грудня 2014 рокусправа № 811/660/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Олефіренко Н.А.

суддів: Ясенової
Т.І. Суховарова А.В.

за участю секретаря судового
засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції Кіровоградської
області Державної податкової служби

на постанову Кіровоградського
окружного адміністративного суду від 27
березня 2013 року

по справі № 811/660/13-а за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Вікторія-Феліз"

до Кіровоградської об'єднаної
державної податкової інспекції
Кіровоградської області Державної
податкової служби

про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2013 року ТОВ "Вікторія-Феліз"
звернулося до суду з адміністративним
позовом до Кіровоградської ОДПІ
Кіровоградської області ДПС,в якому
просить визнати протиправним та
скасувати податкове повідомлення -
рішення від 13 лютого 2013 року № ,
яким позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем - податок на
додану вартість за основним платежем -
7700 грн., та штрафними (фінансовими)
санкціями - 3850 грн., всього на 11 550 грн.

В обґрунтування позовних вимог
зазначалось, що що оскаржуване
податкове повідомлення-рішення
винесено відповідачем на підставі
висновку акта перевірки про порушення
позивачем п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість у розмірі 7700 грн.

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 27 березня
2013 року адміністративний позов
задоволено.

Не погодившись з даним рішенням суду
Кіровоградська об'єднана державна
податкова інспекція Кіровоградської
області подала апеляційну скаргу. В
апеляційній скарзі просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нове рішення, яким у
задоволені адміністративного позову
відмовити. Зазначає, що судом першої
інстанції не повно з'ясовано обставини,
що мають значення для справи, постанову
прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Сторони по справі про час і місце
апеляційного розгляду справи
повідомлені належним чином, що
підтверджується повідомленнями про
вручення поштового відправлення,
відповідно до ст. 41 КАС України,
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного запису не здійснюється, що
не перешкоджає розгляду справи по суті.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено,що
службовими особами податкової
інспекції проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку ТзОВ
"Вікторія - Феліз" з питань правильності
нарахування податкових зобов'язань та
податкового кредиту з податку на
додану вартість та доходів та витрат,
що враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування податком на прибуток
підприємства по взаємовідносинах з ТОВ
"Укрпромпостачсервіс" за період з
01.07.2011 по 31.07.2011 року.

За результатами перевірки складено акт
№ 13/24-4/31146326 від 23.01.2013 року Актом
перевірки було встановлено, що
взаємовідносини між позивачем та ТОВ
"Укрпромпостач" за період з 01.07.2011 року
по 31.07.2011 р., які відповідно до ч.1,2 ст.215,
ч.5 ст.203 Цивільного кодексу України є
нікчемними, і в силу ст.216 Цивільного
кодексу України не створюють юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з їх
недійсністю; п. 198.2 п.198.3, п.198.6 ст.198
Податкового кодексу України, в
результаті чого підприємством
занижено податок на додану сумі 7700 грн.

В акті перевірки податковим органом
зроблені висновки про те, що правочини
між позивачем та його контрагентом
здійсненний без мети настання реальних
наслідків. Отже зазначений правочин є
нікчемним і не створює юридичних
наслідків. Таки правочин по суті
вчинявся з метою заниження об'єкту
оподаткування, несплати податків.

На підставі акту перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення - рішення від 13.02.2013 року
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем -
податок на додану вартість за основним
платежем - 7700 грн., та штрафними
(фінансовими) санкціями - 3850грн.

Колегія суддів, виходячи з фактичних
обставин справи, норм діючого
законодавства, що регулюють спірні
правовідносини, погоджується з судом
першої інстанції, зважаючи на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи
07.07.2011 року між ТзОВ « Вікторія-Феліз»
та ТОВ «Укрпромпостачсервіс» укладено
договір поставки товару №07/07 згідно
специфікації до договору.

Матеріалами справи підтверджується, що
на виконання умов вищевказаного
договору, придбання товару та фактичне
його отримання підтверджується
видатковою накладною №199 від 11.08.2011
року, товарно-транспортною накладною
№2351 від 19.08.2011 року, та
банківською випискою №1269 від 21.07.2011
року.

Пунктом 138.2 статті 138 Податкового
кодексу України визначено, що витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Крім того, судом першої інстанції
зазначено, що податкові накладні,
оформлені належним чином (відповідно
до вимог Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні»), були отримані
позивачем від його контрагента ТОВ
«Укрпромпостачсервіс» відповідно до
договору. Суму податку на додану
вартість відповідно до вказаних вище
податкових накладних позивач включив
до складу податкового кредиту з ПДВ за
липень 2011 року.

Відповідно до п.п. 198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій, зокрема з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст. 198 ПК України
встановлено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на послуг, або дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих(сплачених)
платником податку заставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з;
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що позивачем правомірно сформований
податковий кредит, господарські
операції мали реальний характер, а тому
рішення податкового органу про
застосування санкцій є неправомірним.

Частиною 2 статті 71 КАС України
обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення
покладається саме на відповідача (якщо
він заперечує проти адміністративного
позову).

Доказів порушень відображення
вищевказаних господарських операцій в
бухгалтерському та податковому обліку
позивача матеріали справи не містять.

Законодавчо встановлені вимоги,
необхідні для чинності правочину (ст.203
ЦК України), позивачем та його
контрагентами дотримані. Також
господарські зобов'язання з надання
послуг не містять ознак фіктивності
(вчинених без наміру створення
правових наслідків, які обумовлювалися
відповідними правочинами). Крім того,
відповідно до ст.234 Цивільного кодексу
України фіктивний правочин визнається
судом недійсним.

Відповідачем вказана норма
законодавства не врахована, належні
докази на підтвердження викладених в
акті перевірки доводів щодо
відсутності фактичного здійснення
господарських операцій відповідачем
не зазначені, суду не подані. Жодний
документ, який в установленому порядку
встановлював би відповідні факти та
був обов'язковим для застосування на
всій території України, в матеріалах
справи відсутній. Податковим органом
не надано суду доказів недійсності
вказаних вище правочинів, використання
результатів робіт у неоподатковуваних
операціях.

Дії позивача та його контрагента,
вчинені на виконання вказаного вище
правочину, направленні саме на
створення наслідків, які обумовлені
правовою природою договорів такого
виду.

Також укладений позивачем договір
поставки не містить умов та ознак, які б
свідчили про їх суперечність інтересам
держави та суспільству або порушував
публічний порядок; відповідає вимогам
чинного законодавства України, має
своїм наслідком зміну у майновому
стані учасників правочину, є
економічно виправданими, а факт
виконання господарських зобов'язань
сторін підтверджується первинними та
податковими документами.

Належні докази, які б свідчили про
порушення з боку контрагента позивача,
які б позбавляли позивача права на
віднесення відповідних сум до валових
витрат та податкового кредиту
відповідачем не подані, в матеріалах
справи такі докази відсутні.

В даному випадку позиція податкового
органу базується на виявлених
податковим органом порушеннях,
допущених при здійсненні
господарської діяльності контрагентом
позивача, проте, статтею 61 Конституції
України встановлений індивідуальний
характер відповідальності юридичної
особи.

Крім того, податковий орган не надав
жодних доказів на підтвердження того,
що позивач, як платник податку, діяв без
належної обачності й обережності і
йому було відомо про можливі порушення,
які допускав його контрагент, або що
самостійною діловою метою здійснення
господарських операцій з вищевказаним
підприємством було одержання
позивачем податкової вигоди.

Отже, на підставі вищевикладеного,
колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з висновками суду першої
інстанції про визнання протиправним та
скасуванню податкового
повідомлення-рішення Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції № від 13.02.2013 року.

Під час розгляду даної
адміністративної справи судом першої
інстанції в повному обсязі з'ясовано
усі обставини, які мають значення для
справи, ухвалено законне та
обґрунтоване рішення про задоволення
позову.

Передбачені статтею 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підстави для скасування постанови суду
першої інстанції та ухвалення нового
судового рішення відсутні, у зв'язку з
чим колегія суддів вважає за необхідне
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції без змін.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити, оскільки рішення суду
першої інстанції постановлено з
додержанням норм процесуального та
матеріального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи апеляційної скарги висновок
суду не спростовують.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Кіровоградської області
Державної податкової служби - залишити
без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 27 березня
2013 року по справі № 811/660/13-а - залишити
без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України та може
бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС
України.

Повний текст ухвали
виготовлено 02.12.2014 року.

Головуючий:
Н.А. Олефіренко

Суддя:
Т.І. Ясенова

Суддя:
А.В. Суховаров