Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2014 року м. Київ
К/800/54647/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Конюшка К.В.

суддів:
Гончар Л.Я., Чалого С.Я.

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 30 березня 2011 року та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 07 жовтня 2014
року

у справі № 90376/11/9104

за позовом ОСОБА_2

до Управління Пенсійного фонду
України в м. Тернополі

про скасування
рішення

В С Т А Н О В И В :

10 листопада 2010 року ОСОБА_2 звернувся до
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Тернополі про скасування рішення
міжвідомчої комісії з інвентаризації
пенсійних справ та особових рахунків
про перерахування його пенсії за віком
на пенсію по інвалідності; скасування
рішення міжвідомчої комісії з
інвентаризації пенсійних справ та
особових рахунків про списання сум
переплати пенсії та грошової допомоги
в сумі 11 748,43грн. за період з 08.11.2005 по
28.02.2010; зобов'язання відповідача
нарахувати йому пенсію за віком з січня
2008 року в сумі 1 043,15 грн.; стягнення з
відповідача на його користь збитки в
сумі 9 454,44 грн. (з 01.01.2008 по 01.07.2010);
стягнення з відповідача на його
користь витрати, пов'язані з отриманням
правової допомоги в сумі 1 000 грн.;
стягнення з відповідача на його
користь моральної шкоди в розмірі 2 000
грн.

Постановою Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільької
області від 30.03.2011, залишеною без змін
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 07.10.2014, у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями
судів попередніх інстанцій, ОСОБА_2
оскаржив їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив
скасувати вказані судові акти з
мотивів порушення судами норм
матеріального права та процесуального
права, справу направити на новий
судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована серед
іншого тим, що будучи зареєстрованим як
суб'єкт підприємницької діяльності
позивач жодних доходів не отримував,
чому суди попередніх інстанцій
безпідставно не надали належної
правової оцінки.

Згідно з частиною другою статті 220 КАС
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги, але при цьому може
встановлювати порушення норм
матеріального чи процесуального права,
на які не було посилання в касаційній
скарзі.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, установленому пунктом 1
частини першої статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи і правильність
застосування судами норм
процесуального та матеріального права,
судова колегія дійшла висновку про те,
що касаційна скарга задоволенню не
підлягає з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, відповідно до поданої заяви
ОСОБА_2 від 29.11.2005 позивачу вперше була
призначена пенсія по інвалідності
(інвалід ІІІ групи). В поданій заяві від
13.02.2006 в Пенсійний фонд м. Тернополя
було зазначено позивачем, що він
підприємницькою діяльністю не
займається і відповідно до частини
другої статті 33 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» йому була призначена
пенсія по інвалідності в розмірі
пенсії за віком, оскільки даний вид
пенсії призначається працюючим
інвалідам ІІ і ІІІ груп за наявністю у
чоловіків 25 років страхового стажу.

Згідно з повідомленням Тернопільської
об'єднаної державної податкової
інспекції №77780/7/17/-110 було встановлено,
що ОСОБА_2 перебував на обліку, як
суб'єкт підприємницької діяльності з
23.09.2005.

У зв'язку з наведеним, у ОСОБА_2 виникла
переплата пенсії за період з 08.02.2005 по
28.02.2010 в сумі 11 748,43 грн.

16.02.2010 міжвідомча комісія з
інвентаризації пенсійних справ
прийняла рішення про повернення
відповідно до статті 50 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» пенсії, яку
надмірно отримав позивач, яка
утримується і на час розгляду справи.
Законність цього рішення ОСОБА_2 не
оспорював.

ОСОБА_2 стверджував, що з 12.11.2010 у нього
виникло право на довічне одержання
пенсії за віком і право на довічне
одержання пенсії по інвалідності.

Згідно з поданою заявою ОСОБА_2 від
15.11.2010 року та у зв'язку з припиненням
підприємницької діяльності
відповідачем прийнято рішення про
призначення позивачу пенсії по
інвалідності пенсії в розмірі 821,36 грн.

Після досягнення пенсійного віку
ОСОБА_2 одержує пенсію в розмірі 1 304,57
грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що рішення міжвідомчої
комісії з інвентаризації пенсійних
справ від 16.02.2010 є правомірним, оскільки
позивачем було приховано факт зайняття
підприємницькою діяльністю, а тому
відповідно до рішення комісії
правомірно повертаються надмірно
отримані кошти в сумі 11 748,43 грн.

У свою чергу, позовні вимоги в частині
зобов'язання відповідача призначити
пенсію за віком з січня 2008 року
задоволенню не підлягають, оскільки на
час звернення до суду з цим позовом
ОСОБА_2 не досягнув пенсійного віку.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з обгрунтованими
висновками судів попередніх інстанцій
з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 33
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (у редакції, чинній на час
призначення позивачу пенсії по
інвалідності) за наявності у
непрацюючих інвалідів II і III груп - у
чоловіків 25 років страхового стажу за
їх вибором пенсія по інвалідності
призначається в розмірі пенсії за
віком, обчисленої відповідно до статей
27 і 28 цього Закону.

Згідно з пунктом 28 Порядку надання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду
України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок
№21-1), за документ, який підтверджує, що
особа не працює, приймаються трудова
книжка та довідка податкових органів,
що особа не зареєстрована як суб'єкт
підприємницької діяльності-фізична
особа.

Також згідно з положеннями Порядку №21-1
у разі працевлаштування особи, якій
призначено пенсію відповідно до
частини другої статті 33 цього Закону
(крім випадків, коли особа досягла
пенсійного віку, передбаченого статтею
26 цього Закону), у період роботи пенсія
по інвалідності виплачується у
розмірі, передбаченому частиною першою
статті 33 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 33
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» пенсія по інвалідності
залежно від групи інвалідності
призначається в таких розмірах:
інвалідам I групи - 100 відсотків пенсії
за віком; інвалідам II групи - 90
відсотків пенсії за віком; інвалідам III
групи - 50 відсотків пенсії за віком,
обчисленої відповідно до статей 27 і 28
цього Закону.

Частиною першою статті 50 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
установлено, що суми пенсій, виплачені
надміру внаслідок зловживань з боку
пенсіонера або подання
страхувальником недостовірних даних,
можуть бути повернуті пенсіонером
добровільно або стягуються на підставі
рішень територіальних органів
Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Ураховуючи, що в період з початку
призначення пенсії по інвалідності (2006
рік) та до 16.02.2010 ОСОБА_2 був
зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності, колегія
суддів погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій щодо
правомірності рішення і дій
відповідача стосовно стягнення
надмірно отриманих сум пенсій
позивачем.

Також, зважаючи на те, що ОСОБА_2, як
установлено судами попередніх
інстанцій, досягнув пенсійного віку
лише у листопаді 2010 року, колегія
суддів вважає правильним висновок
судів щодо відсутності підстав для
призначення позивачу пенсії за віком з
січня 2008 року.

Зважаючи на викладене, доводи
касаційної скарги спростовуються
викладеними норми права та
установленими обставинами справи, у
зв'язку з чим відсутні підстави для її
задоволення та скасування рішень судів
попередніх інстанцій.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Постанову Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 30 березня 2011 року та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 07 жовтня 2014
року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України у строк та у порядку,
визначеними статтями 237 - 2391 КАС
України.

Головуючий

(підпис)

К.В. Конюшко

Судді

(підпис)

Л.Я. Гончар

(підпис)

С.Я. Чалий

Згідно з оригіналом помічник судді

М.Р. Мергель