Справа № 127/8311/14-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/8311/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Кашпрук Г.М.

Суддя-доповідач: Білоус О.В.

10 грудня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білоуса О.В.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Совгири Д.
І.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
місті Вінниці на постанову Вінницького
міського суду Вінницької області від 22
травня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
місті Вінниці про перерахунок пенсії ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася до Вінницького
міського суду Вінницької області із
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
місті Вінниці про визнання
протиправними дій та зобов'язання
провести перерахунок пенсії. Позовні
вимоги мотивовано тим, що з 29.01.2011 року
вона перебуває на обліку в управлінні
Пенсійного фонду України у м. Вінниці
та отримує пенсію за віком. 09.04.2014 року
ОСОБА_2 звернулася до управління із
заявою про проведення перерахунку
пенсії, проте листом від 16.04.2014 року
№88/Р-1 у задоволенні заяви відповідачем
було відмовлено. Вважаючи такі дії
протиправними, просила зобов'язати
УПФУ у м.Вінниці включити в суму її
заробітної плати для обчислення пенсії
державного службовця виплачену
матеріальну допомогу для оздоровлення,
матеріальну допомогу для вирішення
соціально-побутових питань та
індексацію, а також провести
перерахунок пенсії державного
службовця, із врахуванням виплаченої
матеріальної допомоги для
оздоровлення, матеріальної допомоги
для вирішення соціально-побутових
питань та індексації, та виплатити
недоплачену суму пенсії з урахування
фактично отриманих нею сум.

Відповідно до постанови Вінницького
міського суду від 22.05.2014 року
адміністративний позов задоволено. Не
погоджуючись із рішенням суду першої
інстанції, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить суд скасувати
постанову Вінницького міського суду
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог, посилаючись при цьому на неповне
з'ясування судом першої інстанції
обставин, які мають значення для справи
та порушення норм матеріального
права, що призвело до неправильного
вирішення спору.

В судове засідання представники сторін
не з'явилися, хоча про час та місце
розгляду справи повідомлялися
своєчасно та належним чином. У зв'язку з
неприбуттям жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про його дату, час і місце,
а також враховуючи те, що їх явка в
судове засідання не визнавалась
обов'язковою, колегія суддів визнала за
можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження, відповідно до
п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, за наявними у
справі матеріалами, при цьому, згідно
частини 6 статті 12, частини 1 статті 41
КАС України, повне фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а рішення суду
першої інстанції необхідно залишити
без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку. При цьому в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Частиною 1 ст. 195 КАС України визначено,
що суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної
скарги.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, та підтверджується
матеріалами справи, позивач ОСОБА_2 з
29.01.2011 року перебуває на обліку в
управлінні Пенсійного фонду України у
м. Вінниці та отримує пенсію за віком.

09.04.2014 року вона звернулася до
відповідача із заявою про проведення
перерахунку пенсії із врахуванням до
заробітку сум виплат матеріальної
допомоги для оздоровлення,
матеріальної допомоги для вирішення
соціально-побутових питань та
індексації. Проте листом від 16.04.2014 року
№88/Р-1 у задоволенні заяви відповідачем
було відмовлено.

Як вбачається з довідки Департаменту
житлового господарства Вінницької
міської ради №20-00-006-15203 від 08.04.2014 року,
матеріальна допомога для оздоровлення,
матеріальна допомога для вирішення
соціально-побутових питань та
індексація виплачена позивачу за
період з 01.02.2009 року по 01.02.2011 року
становили 19 950,52грн. При цьому на всі
означені виплати було нараховано
страхові внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування ( а.с. 6).

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд
першої інстанції керувався тим, що
згідно зі статтею 37 Закону України «Про
державну службу» пенсія державним
службовцям призначається в розмірі 80
відсотків суми їх заробітної плати, з
якої було сплачено єдиній внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Відповідно до частини 2 статті 33 цього ж
Закону, заробітна плата державних
службовців складається з посадових
окладів, премій, доплати за ранги,
надбавку за вислугу років на державній
службі та інших надбавок.

За змістом частини 7 вказаної статті,
умови оплати праці державних
службовців, розміри їх посадових
окладів, надбавок, доплат і
матеріальної допомоги визначаються
Кабінетом Міністрів України.

Частина 2 статті 2 Закону України «Про
оплату праці» вказує, що в структуру
заробітної плати входить також
додаткова заробітна плата, яка
визначена як винагорода за працю понад
встановлені норми, за трудові успіхи та
винахідливість і за особливі умови
праці. Вона включає доплати, надбавки,
гарантії і компенсаційні виплати,
передбачені чинним законодавством;
премії, пов'язані з виконанням
виробничих завдань і функцій.

Зазначені положення Закону
кореспондуються із приписами п.2.2.2,
п.2.2.7 та п.2.3.3 Інструкції по статистиці
заробітної плати, затвердженої наказом
Державного комітету статистики
України від 13.01.2004 року №5,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 27.01.2004р. за № 114/8713, де вказано,
що у склад фонду додаткової заробітної
плати входять премії та винагороди в
тому числі за вислугу років, які мають
систематичний характер, суми виплат,
пов'язаних з індексацією заробітної
плати працівників та матеріальна
допомога, що має систематичний
характер, надана всім або більшості
працівників.

Також, згідно зі статтею 66 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» до
заробітку для обчислення пенсії
включаються всі види оплати праці
(виплат, доходу), на які відповідно до
Закону України «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування»
нараховується збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування, в межах
максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих
працівників, оподаткованого доходу
(прибутку), сукупного оподаткованого
доходу (граничної суми заробітної
плати (доходу), з яких справляються
страхові внески (збори) до соціальних
фондів, що діяла на день одержання
зазначеного заробітку (виплат, доходу).

В силу частини 1 статті 41 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» до заробітної
плати (доходу) для обчислення пенсії
враховуються суми виплат (доходу),
отримуваних застрахованою особою
після набрання чинності цим Законом, з
яких згідно з цим Законом були фактично
нараховані (обчислені) та сплачені
страхові внески в межах встановленої
законодавством максимальної величини
заробітної плати (доходу), з якої
сплачуються страхові внески, а після
набрання чинності Законом України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" - максимальної
величини бази нарахування єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, визначеної
відповідно до закону.

Таким чином, матеріальна допомога на
оздоровлення та допомога для вирішення
соціально-побутових питань входили до
системи оплати праці державного
службовця, крім того, суми виплат, з
яких були фактично нараховані та
сплачені страхові внески або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, і враховуються в
заробіток (дохід) застрахованої особи
для обчислення пенсії, незалежно від
того, чи входять вони до структури
заробітної плати. Аналогічна правова
позиція висловлена Верховним Судом
України (постанова від 20.02.2012 року по
справі №21-430а11). Відтак суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
те, що вимоги позивача є
обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищенаведеним,
матеріалами справи, а тому колегією
суддів відхиляються, оскільки не дають
підстав для висновку про порушення
судом першої інстанції норм права, які
призвели до неправильного вирішення
справи, тобто прийнята постанова
відповідає матеріалам справи та
вимогам закону, і підстав для її
скасування не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову -без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо задоволення
заявлених вимог у спосіб та межах,
визначених законом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в місті
Вінниці залишити без задоволення, а
постанову Вінницького міського суду
Вінницької області від 22 травня 2014 року
- без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України, та є остаточною
згідно ч. 10 ст. 183-2 КАС України.

Головуючий
Білоус О.В.

Судді
Мельник-Томенко Ж. М.

Совгира Д. І.