Справа № 128/4924/14-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2014-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 128/4924/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Карпінська
Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Гонтарук В. М.

судді: Біла Л.М. Матохнюк Д.Б.

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління праці та соціального
захисту населення Вінницької районної
державної адміністрації Вінницької
області на постанову Вінницького
районного суду Вінницької області від
28 жовтня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
управління праці та соціального
захисту населення Вінницької районної
державної адміністрації Вінницької
області про визнання дій протиправними
та зобов'язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :

06 жовтня 2014 року позивач звернулась до
суду першої інстанції з
адміністративним позовом до
управління праці та соціального
захисту населення Вінницької районної
державної адміністрації Вінницької
області про визнання дій
неправомірними, зобов'язання здійснити
перерахунок та виплату допомоги.

Постановою Вінницького районного суду
Вінницької області від 28 жовтня 2014
року адміністративний позов
задоволено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позовних вимог
відмовити повністю, посилаючись при
цьому на неповне з'ясування обставин,
які мають значення для справи та
порушення норм матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
спору.

Згідно зі ст.ст.183-2, 197 КАС України суд
апеляційної інстанції розглядає
справу в порядку письмового
провадження, при цьому згідно частини 6
статті 12, частини 1 статті 41 КАС України,
повне фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не відбувається.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду першої інстанції та доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права вважає, що апеляційну скаргу
необхідно задовольнити частково з
наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи,
ОСОБА_2 є застрахованою особою у
системі соціального
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та перебуває у
відпустці по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку.
Позивач має на утриманні
неповнолітнього сина, що
підтверджується свідоцтвом про
народження, виданим 19 червня 2013 року
(а.с.-8).

25 червня 2013 року рішенням управління
праці та соціального захисту населення
Вінницької районної державної
адміністрації Вінницької області
позивачу було призначено допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, відповідно до ЗУ «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» №
2811-ХІІ в розмірі 130 грн .

В червні 2014 року позивач звернулася до
відповідача з заявою про надання
інформації щодо перебування на обліку
та отримання допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку.

Листами № 2149 від 20.06.2014 року та № 108-Ф
від 08.08.2014 року відповідач
проінформував ОСОБА_2 про те, що
державна допомога, яка їй надавалася,
була виплачена не у повному обсязі та
відмінена з 01.07.2014 року, на підставі п.7
розділу ІІ Закону України "Про
запобігання фінансової катастрофи та
створення передумов для економічного
зростання в Україні".

16 вересня 2014 року позивач звернулась до
відповідача із заявою про перерахунок
та доплату їй допомоги по догляду за
дитиною, але отримала відмову.

Не погоджуючись з даним рішенням
відповідача позивач звернулася з
адміністративним позовом до суду.

Постановою Вінницького районного суду
Вінницької області даний позов
задоволено повністю.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з позицією суду першої
інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 46 Конституції України
громадянам гарантовано право на
соціальний захист, що включає, зокрема,
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності за рахунок страхових
внесків громадян, підприємств, установ
і організацій, а також бюджетних та
інших джерел соціального забезпечення;
створенням мережі державних,
комунальних, приватних закладів для
догляду за непрацездатними. Пенсії,
інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень
життя, не нижчий від прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

До 1 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" -
правовідносини щодо виплати допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку регулювалися Законом
України "Про державну допомогу сім'ям з
дітьми", дія якого поширювалася на осіб,
не застрахованих в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (стаття 13) та
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням", який поширював свою дію на
застрахованих у зазначеній системі
осіб.

Розмір допомоги також визначався цими
законами. Зокрема, статтею 43 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та похованням"
було передбачено, що допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається
застрахованій особі у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, але не менше
розміру прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону України
"Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" були
внесені відповідні зміни до Закону
України "Про державну допомогу сім'ям з
дітьми" та Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням". Зокрема, змінами до статті
13 Закону України "Про державну допомогу
сім'ям з дітьми" його дію поширено на
застрахованих осіб, а із Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням" було виключено статті 40-44.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано
неконституційними низку положень
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України",
в тому числі й пункт 25 розділу II цього
Закону щодо виключення статей 40-44
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням".

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону України
"Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
№ 10-рп/2008 відновили свою дію
вищезазначені положення Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням", а з 1 січня 2009 року - статті
13, 15 Закону України "Про державну
допомогу сім'ям з дітьми".

Водночас ч, 3 ст. 45 ЗУ «Про Державний
бюджет України на 2010 рік» від 27.04.2010 р.
№2154-VІ було визначено, що допомога при
народженні дитини та по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку відповідно до ЗУ «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми»
призначається і здійснюється в
розмірах і порядку, визначених
Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 27.12.2001 р. №1751 саме
на виконання ЗУ «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми». Новий акт Уряду на
виконання ст.. 45 ЗУ «Про Державний
бюджет України на 2011 рік», «Про
Державний бюджет України на 2012 рік» та
«Про Державний бюджет України на 2013
рік» не приймався.

За змістом п. 17 цього Порядку право на
виплату допомоги мають особи,
зазначені в ст. 13 ЗУ «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми», яка на час
виникнення спірних відносин
поширювала свою дію щодо виплати
допомоги лише на незастрахованих осіб.
Розміри і порядок виплати допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку відповідно до ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням»,
Кабінет Міністрів України не визначив.
Аналогічна правова позиція міститься в
постанові Верховного Суду України від
25.12.2012 р. по адміністративній справі
№21-410а12.

Зважаючи на те, що позивач є
застрахованою особою у системі
соціального загальнообов'язкового
державного соціального страхування, то
в даному випадку повинні бути
застосовані норми спеціального закону
- ЗУ «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням».

Отже, рішення управління праці та
соціального захисту населення
Вінницької районної державної
адміністрації Вінницької області щодо
відмови у здійсненні перерахунку та
доплату допомоги по догляду за дитиною,
до досягнення нею трирічного віку є
необгрунтованою та безпідставною.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що відповідачу
слід здійснити перерахунок та виплату
ОСОБА_2 допомоги по догляду за дитиною,
до досягнення ним трирічного віку.

Отже, доводи апеляційної скарги не
ґрунтуються на вимогах чинного
законодавства, яке регулює спірні
правовідносини, та повністю
спростовуються встановленими у справі
обставинами.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія
суддів дійшла висновку про те, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України , суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Вінницької районної державної
адміністрації Вінницької області,
-залишити без задоволення, а постанову
Вінницького районного суду Вінницької
області від 28 жовтня 2014 року, -без змін.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у
разі оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, судове рішення
апеляційної інстанції є остаточним та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Гонтарук В. М.

Судді
Біла Л.М.

Матохнюк Д.Б.