Справа № К/9991/86153/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

26 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/86153/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Юрченка В.В.,

розглянувши у поряду письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 на постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду від 15 листопада
2010 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15 березня 2011 року в справі за
позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
до прокуратури Черкаської області про
зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

У січні 2010 року позивачі звернулися в
суд з вказаним адміністративним
позовом, в якому зазначали, що у
листопаді 2008 року зверталися до
прокуратури Черкаської області зі
скаргою про скасування постанови
прокуратури Христинівського району
Черкаської області від 29 жовтня 2009 року
про відмову у порушенні кримінальної
справи по їх заявах про вчинення
злочину, передбаченого статтею 382
Кримінального кодексу України.
Супровідним листом від 08 грудня 2009 року
звернення ОСОБА_4 було направлено
прокурору Христинівського району
Черкаської області для проведення
перевірки та за наявності підстав
вжиття заходів прокурорського
реагування, про що повідомлено
скаржника.

Посилаючись на порушення відповідачем
порядку розгляду скарг на дії та
бездіяльність органів прокуратури
просили визнати дії відповідача
незаконними в частині направлення
скарги від 28 листопада 2009 року за
належністю до районної прокуратури,
зобов'язати розглянути скаргу та
відновити їх права в колективній
власності кооперативу «Розсішки» на
майнові паї.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 15 листопада
2010 року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 березня
2011 року, в задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, позивачі просили
суд скасувати судові рішення та
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що прокуратурою
Черкаської області неодноразово
розглядались заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_7
щодо законності дій прокурора
Христинівського району Черкаської
області і її постановами було
відмовлено в порушенні кримінальної
справи.

Так, постановою слідчого прокуратури
Христинівського району Черкаської
області від 29 жовтня 2009 року в
порушенні кримінальної справи за
фактом умисного невиконання постанови
Уманського міськрайонного суду
оперуповноваженим сектору ДСБЕЗ
Христинівського РВ УМВС Любіним А.Ю.
відмовлено за відсутністю у його діях
складу злочину. У порушенні
кримінальної справи за фактом
невиконання постанови Жашківського
районного суду Черкаської області від
26 вересня 2008 року відмовлено за
відсутністю події злочину.

Листом від 23 листопада 2009 року прокурор
Христинівського району Черкаської
області повідомив ОСОБА_4 та ОСОБА_7 про
розгляд їх скарг та заяв щодо виконання
постанови Жашківського районного суду
Черкаської області від 26 вересня 2008
року та про відмову у порушенні
кримінальної справи.

03 грудня 2009 року в прокуратурі
Черкаської області зареєстровано
скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_7 від 28 листопада
2009 року про скасування постанови
прокуратури Христинівського району
Черкаської області від 29 жовтня 2009 року
та направлення матеріалів перевірки на
додаткове розслідування.

Дану скаргу прокуратурою Черкаської
області 08 грудня 2009 року було
направлено прокурору Христинівського
району Черкаської області для
проведення перевірки та за наявності
підстав вжиття заходів прокурорського
реагування на звернення ОСОБА_4 щодо
законності дій службових осіб СВК
«Розсішки».

21 грудня 2009 року прокуратура
Черкаської області повідомила
заявників, що їх скарга була
розглянута, проведена перевірка
викладених фактів щодо неправомірних
дій прокурора Христинівського району
та за результатами якої постановою від
02 листопада 2009 року відмовлено у
порушенні кримінальної справи за
відсутністю в діянні складу злочину, а
також роз'яснила право та порядок
оскарження постанови про відмову у
порушенні кримінальної справи.

Вирішуючи спір суди попередніх
інстанцій виходили з того, що
відповідач діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.
Позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_7 були
повідомлені про результати проведеної
перевірки за їх скаргою на
неправомірні дії прокуратури
Христинівського району Черкаської
області, а позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з
такою скаргою до відповідача не
зверталися, у зв'язку з чим відсутні
підстави для звернення з відповідним
позовом.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин справи колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Частиною другою статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною за-явою, поданою відповідно до
цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог. Суд може вийти за
межі позовних вимог тільки в разі, якщо
це необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

У обґрунтування касаційної скарги
позивачі посилалися на те, що суди
безпідставно вийшли за межі позовних
вимог та вирішували позовні вимоги, які
вони не заявляли.

Проте таке посилання є помилковим,
оскільки окружний суд перевіряв
посилання позивачів на лист
прокуратури Черкаської області від 08
грудня 2009 року як на доказ направлення
за належністю скарги від 28 листопада 2009
року, та прийшов до правомірного
висновку, що з даного листа вбачається,
що до районної прокуратури для
проведення перевірки була направлена
скарга ОСОБА_4 щодо законності дій
службових осіб СВК «Розсішки», а не
прокурора Христинівського району. Тому
в судовому засіданні не знайшов свого
підтвердження факт направлення
прокуратурою Черкаської області
скарги позивачів від 28 листопада 2009
року до прокуратури Христинівського
району, а представник відповідача
заперечував даний факт.

Частиною другою статті 4 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
всі публічно-правові спори, крім
спорів, для яких законом встановлений
інший порядок судового вирішення.

Відповідно до частини першої статті 2
вказаного Кодексу завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини першої
статті 17 вказаного Кодексу компетенція
адміністративних судів поширюється на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

За змістом пункту 1 частини першої
статті 3 Кодексу адміністративного
судочинства України справа
адміністративної юрисдикції - це
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

З наведених вимог закону вбачається, що
публічно-правовим спором за Кодексом
адміністративного судочинства України
є публічно-правовий спір, який випливає
із здійснення суб'єктом владних
повноважень управлінських функцій.

Органи дізнання, слідства та
прокуратури під час перевірки заяви
про злочин, досудового слідства
виконують не владні управлінські
функції, а владні процесуальні функції
й спори, що пов'язані з такими
повноваженнями не належать до
юрисдикції адміністративних судів.

При цьому відповідно до статей 110, 234, 236
Кримінально-процесуального кодексу
України 1960 року, чинного на час
виникнення спірних правовідносин, дії
органів дізнання, слідчого, прокурора
можуть бути оскаржені до суду.

Згідно з вимогами частин першої та
другої статті 3
Кримінально-процесуального кодексу
України 1960 року провадження в
кримінальних справах на території
України здійснювалося за правилами
цього Кодексу. При провадженні в
кримінальній справі застосовується
кримінально-процесуальний закон, який
діє відповідно під час дізнання,
досудового слідства або судового
розгляду справи.

Завданнями кримінального судочинства
відповідно до статті 2
Кримінально-процесуального кодексу
України 1960 року були охорона прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб, які беруть у ньому
участь, а також швидке і повне
розкриття злочинів, викриття винних та
забезпечення правильного застосування
Закону з тим, щоб кожний, хто вчинив
злочин, був притягнутий до
відповідальності і жоден невинний не
був покараний.

Фактичним предметом спору в даній
справі є оскарження бездіяльності
суб'єкта владних повноважень -
прокурора щодо неповідомлення
позивачів про винесення постанови про
відмову у порушенні кримінальної
справи за їх заявою, тобто оскарження
процесуальних дій, які регулювалися
статтею 99 Кримінально-процесуального
кодексу України 1960 року.

Отже, спірні відносини, що виникли між
сторонами по даній справі не є
управлінськими, а повноваження
відповідача в цих правовідносинах
регламентовані
Кримінально-процесуальним кодексом
України.

Захист прав позивача, з урахуванням
обов'язковості дотримання вимог
частини третьої статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, вимагав би від
адміністративного суду перевірки
дотримання відповідачами вимог
Кримінально-процесуального кодексу
України.

Адміністративний суд не має
повноважень на здійснення такої
перевірки та на відновлення порушених
у рамках кримінального процесу прав
заявника.

За таких обставин вимоги про
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності органів слідства та
прокуратури щодо порушення
кримінальної справи та досудового
слідства повинні розглядатися у межах
кримінального, а не адміністративного
судочинства.

Відповідно до положень пункту 1 частини
першої статті 157 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо справу не належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства, суд
закриває провадження у справі.

Керуючись статтями 157, 221, 223, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 задовольнити частково.

Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 15 листопада
2010 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15 березня 2011 року скасувати,
провадження в справі закрити.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г.
Кобилянський /підпис/ В.В. Юрченко
/підпис/

Суддя
С.Є. Амєлін