Справа № 610/4072/14-а
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 р. Справа № 610/4072/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С.

за участю секретаря судового засідання
Губарь А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України у Балаклійському районі
Харківської області на постанову
Балаклійського районного суду
Харківської області від 23.10.2014р. по
справі № 610/4072/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України у Балаклійському районі
Харківської області

про визнання дій незаконними та
зобов'язання здійснити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1, звернулась до
Балаклійського районного суду
Харківської області з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України у
Балаклійському районі Харківської
області, в якому просила суд: визнати
неправомірним рішення відповідача №
166815 від 19.09.2014 р. про відмову врахувати
при перерахунку їй пенсії суму
матеріальної допомоги на оздоровлення,
матеріальної допомоги на вирішення
соціально-побутових потреб, індексації
заробітної плати на підставі довідки,
наданої Управлінням ПФУ в
Балаклійському районі Харківської
області від 12.09.2014 року за № 6190/04-01 про
складові заробітної плати, в яку
включена матеріальна допомога на
оздоровлення та матеріальна допомога
на вирішення соціально-побутових
питань, індексація заробітної плати на
які нараховувався збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування.

Постановою Балаклійського районного
суду Харківської області від 23.10.2014
року адміністративний позов ОСОБА_1 -
задоволено частково.

Визнано рішення № 166855 від 19.09.2014 р.
Управління Пенсійного фонду України в
Балаклійському районі Харківської
області про відмову врахувати при
перерахунку ОСОБА_1 пенсії суму
матеріальної допомоги на оздоровлення,
матеріальної допомоги на вирішення
соціально - побутових потреб,
індексації заробітної плати на
підставі довідки Управління ПФУ в
Балаклійському районі Харківської
області від 12.09.2014 року за № 6190/04-01 про
складові заробітної плати, в яку
включена матеріальна допомога на
оздоровлення та матеріальна допомога
на вирішення соціально-побутових
питань, індексація заробітної плати на
які нараховувався збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування або ЄСВ
неправомірним.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Балаклійському районі
Харківської області здійснити ОСОБА_1
перерахунок пенсії та виплату пенсії, з
12.03.2014 року, в розмірі 82% суми заробітної
плати з урахуванням посадового окладу,
надбавки за ранг, надбавки за вислугу
років, надбавки за високі досягнення у
праці або за виконання особливо
важливої роботи, премії, інших виплат:
матеріальної допомоги на оздоровлення
і для вирішення соціально-побутових
питань, індексації заробітної плати, з
яких сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

В задоволенні іншої частини позову
відмовлено.

Не погодившись з рішеннями суду першої
інстанції, відповідачем подано
апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції, при
прийнятті оскаржуваної постанови та
додаткової постанови, норм
матеріального та процесуального права,
відповідач просить суд апеляційної
інстанції скасувати постанову
Балаклійського районного суду
Харківської області від 23.10.2014 року та
прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовити в повному в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач, зокрема,
посилається на порушення судом першої
інстанції приписів ст. 37, ст. 37-1 Закону
України "Про державну службу",
постанови Кабінету Міністрів України
від 31.05.2000 року № 865 "Про деякі питання
вдосконалення визначення розмірів
заробітку для обчислення пенсії", ч. 4
ст. 45 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", що призвело до
неправильного вирішення справи, а
також на доводи та обставини викладені
в апеляційній скарзі.

В частині відмови у задоволенні позову
постанова суду першої інстанції
сторонами у справі не оскаржена.

Сторони в судове засідання суду
апеляційної інстанції не з'явились, про
дату, час та місце апеляційного
розгляду справи повідомлені у
встановленому законом порядку, причини
неявки до суду не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України,
неприбуття в судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час та місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, суд
під час судового розгляду
адміністративної справи здійснює
повне фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу. У разі неявки у
судове засідання всіх осіб, які беруть
участь у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
вирішення справи, а особиста участь
сторін в судовому засіданні - не
визнана судом обов'язковою, колегія
суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС
України визнала можливим проводити
апеляційний розгляд справи за
відсутності сторін, без фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Відповідно ч. 1 ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги. Суд
апеляційної інстанції може вийти за
межі доводів апеляційної скарги в разі
встановлення під час апеляційного
провадження порушень, допущених судом
першої інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши, в межах
апеляційної скарги, рішення суду
першої інстанції та доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач - ОСОБА_1, з 22.06.2010 року перебуває
на обліку в Управлінні Пенсійного
фонду України в Балаклійському районі
Харківської області і отримує пенсію
згідно Закону України "Про державну
службу ". При розрахунку пенсії
відповідачем не враховано матеріальну
допомогу на вирішення
соціально-побутових питань та
матеріальну допомогу на оздоровлення,
та індексацію заробітної плати, які
сплачувались позивачу у розрахунковий
період і з яких сплачувались страхові
внески.

09.09.2014 року ОСОБА_1 звернулась до УПФУ в
Балаклійському районі Харківської
області і їй було видано довідку від
12.09.2014 року за №6190/04-01 про складові
заробітної плати, в яку включена
матеріальна допомога на оздоровлення
та матеріальна допомога на вирішення
соціально побутових питань, індексація
заробітної плати в загальній сумі 12792,72
гривень. (а.с.14) На всі суми
нараховувався збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування, а з
01.01.2011 року - єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

12.09.2014 року ОСОБА_1 звернулась з заявою
до УПФУ в Балаклійському районі
Харківської області про перерахунок
пенсії за віком, призначеної
відповідно до ст. 37 Закону України "Про
державну службу", із врахуванням
складових заробітної плати, згідно
поданих довідок про заробітну
плату.(а.с.15)

Рішенням № 166815 від 19.09.2014 року
Управління Пенсійного фонду України в
Балаклійському районі Харківської
області позивачу відмовлено в
проведенні такого перерахунку та
повідомлено, що відповідно до ст. 33
Закону України "Про державну службу"
заробітна плата державних службовців
складається з посадових окладів,
премій, доплати за ранги, надбавки за
вислугу років на державній службі та
надбавок. Отже, матеріальна допомога на
оздоровлення та матеріальна допомога
для вирішення соціально-побутових
питань та інші виплати не є складовою
частиною заробітної плати, а тому не
враховуються для обчислення пенсії
відповідно до ст. 37 Закону України "Про
державну службу". (а.с.16)

Приймаючи рішення у справі, суд першої
інстанції дійшов висновку, що позивач
має право на перерахунок пенсії згідно
довідки від 12.09.2014 року за №6190/04-01 про
складові заробітної плати, в яку
включена матеріальна допомога на
оздоровлення та матеріальна допомога
на вирішення соціально побутових
питань, індексація заробітної плати в
загальній сумі 12792,72 гривень., з
урахуванням 82 % від суми заробітної
плати за період, починаючи з 12.03.2014 року.

Колегія суддів частково погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, оскільки при ухваленні
рішення судом допущено порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернулась до суду з даним
позовом 08.10.2014 року із вимогами щодо
захисту порушених прав, що мали місце
починаючи з 22.06.2010 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України,
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує
звернення до суду за захистом прав,
свобод та інтересів. Це, насамперед,
обумовлено специфікою спорів, які
розглядаються в порядку
адміністративного судочинства, а
запровадження таких строків
обумовлене досягненням юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах. Ці строки обмежують час,
протягом якого такі правовідносини
можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав
людини також свідчить про те, що право
на звернення до суду не є абсолютним і
може бути обмеженим, в тому числі і
встановленням строків на звернення до
суду за захистом порушених прав (справа
"Стаббігс на інші проти
Великобританії", справа "Девеер проти
Бельгії").

Встановлення процесуальних строків
законом передбачено з метою
дисциплінування учасників
адміністративного судочинства та
своєчасного виконання ними
передбачених Кодексом
адміністративного судочинства України
певних процесуальних дій. Інститут
строків в адміністративному процесі
сприяє досягненню юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах, а також стимулює учасників
адміністративного процесу
добросовісно ставитися до виконання
своїх обов'язків. Ці строки обмежують
час, протягом якого такі
правовідносини можуть вважатися
спірними; після їх завершення, якщо
ніхто не звернувся до суду за
вирішенням спору, відносини стають
стабільними.

Таким чином, дотримання строку
звернення з позовом є однією з умов для
реалізації права на подання позову у
публічно-правових відносинах.

Відповідно до пункту 5 частини першої
статті 107 Кодексу адміністративного
судочинства України, суддя після
одержання позовної заяви з'ясовує, чи
подано адміністративний позов у строк,
установлений законом (якщо
адміністративний позов подано з
пропущенням встановленого законом
строку звернення до суду, то чи
достатньо підстав для визнання
причин пропуску строку звернення до
суду поважними).

Згідно ч.2 ст. 99 КАС України, для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Отже, враховуючи дату звернення
позивача до суду, шестимісячний строк
на звернення до суду з позовом, колегія
суддів дійшла висновку, що права
позивача підлягають захисту з 08.04.2014
року.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України,
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Згідно ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

При цьому, в силу приписів ч. 4 ст. 11 КАС
України суд вживає передбачені законом
заходи, необхідні для з'ясування всіх
обставин у справі, у тому числі щодо
виявлення та витребування доказів з
власної ініціативи.

Однак, позивачем ані до суду ані першої,
ані апеляційної інстанцій не було
надано доказів поважності пропуску
строку для звернення до
адміністративного суду з позовом щодо
визнання неправомірними дій та
зобов`язання відповідача здійснити
перерахунок та виплату державної та
додаткової пенсій, починаючи з 22.06.2010
року.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 КАС України,
постанова або ухвала суду першої
інстанції скасовується в апеляційному
порядку і позовна заява залишається
без розгляду або провадження у справі
закривається з підстав, встановлених
відповідно статтями 155 і 157 цього
Кодексу.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України, суд
своєю ухвалою залишає позовну заяву
без розгляду, якщо позовну заяву подано
з пропущенням встановленого законом
строку звернення до адміністративного
суду і суд не знайшов підстав для
визнання причин пропуску строку
звернення до адміністративного суду
поважними.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що судом при ухваленні рішення
порушено приписи ст.ст. 99, 100 КАС
України, а тому постанова суду першої
інстанції в частині вирішених позовних
вимог що стосуються періоду з 22.06.2010
року по 07.04.2014 року підлягає скасуванню,
з залишенням цієї частини позовної
заяви без розгляду.

Переглянувши рішення суду першої
інстанції в частині задоволених
позовних вимог за період з 08.04.2014 року,
колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів зазначає, що предметом
спору переданого на вирішення суду є
правомірність відмови відповідача у
здійсненні перерахунку та виплати
позивачу пенсії з урахуванням виплат,
на які нараховувалися страхові внески
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 37 Закону України "Про державну
службу" № 3723-ХІІ передбачено, що на
одержання пенсії державних службовців
мають право особи, які досягли
встановленого законодавством
пенсійного віку, за наявності
страхового стажу для чоловіків - не
менше 25 років, для жінок - не менше 20
років, у тому числі стажу державної
служби - не менше 10 років, та які на час
досягнення пенсійного віку працювали
на посадах державних службовців, а
також особи, які мають не менше 20 років
стажу роботи на посадах, віднесених до
категорій посад державних службовців, -
незалежно від місця роботи на час
досягнення пенсійного віку.

Пенсія державним службовцям
призначається в розмірі 80 відсотків
від сум їх заробітної плати, на які
нараховуються страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, без обмеження граничного
розміру пенсії, а особам, які на час
звернення за призначенням пенсії не є
державними службовцями, - у розмірі 80
відсотків заробітної плати працюючого
державного службовця відповідної
посади та рангу за останнім місцем
роботи на державній службі.

Порядок обчислення заробітної плати
для перерахунку пенсії державного
службовця встановлено постановами
Кабінету Міністрів від 31 травня 2000 року
№ 865 та від 23 квітня 2003 року № 581.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів
України від 31 травня 2000 року № 865 (із
змінами і доповненнями) передбачено, що
особи, які вийшли на пенсію згідно
Закону № 3723-ХІІ мають право на
перерахунок пенсій, але лише за умови
підвищення заробітної плати державним
службовцям після набрання чинності
лише Законом України від 16 січня 2003
року № 432-ІV "Про внесення змін до Закону
№ 3723-ХІІ" (далі - Закон № 432-ІV).

Постановою Кабінету Міністрів України
від 23 квітня 2003 року № 581 встановлено,
що у разі підвищення розміру
заробітної плати працюючим державним
службовцям відповідно до рішень
Кабінету Міністрів України після
набрання чинності Законом України від
16 січня 2003 року № 432-IV "Про внесення змін
до Закону № 3723-ХІІ" заробітна плата для
перерахунку пенсії пенсіонерам, яким
пенсія призначена з дня набрання
чинності Законом № 3723-ХІІ,
визначається в такому порядку: 1)
пенсіонерам, які на момент перерахунку
пенсії продовжують працювати на
посаді, з якої призначено пенсію, - на
підставі поданої довідки про
одержувану заробітну плату на момент
перерахунку; 2) іншим пенсіонерам - на
підставі документів, поданих на час
перерахунку, виходячи із сум
заробітної плати, яку одержує
працюючий державний службовець на
відповідній посаді, з якої призначено
(перераховано) пенсію, на момент
виникнення права на перерахунок. При
цьому, премія та інші надбавки
враховуються в середніх розмірах
стосовно визначених законодавством
таких виплат у відповідному державному
органі, з якого особа вийшла на пенсію,
на момент виникнення права на
перерахунок, якщо вони були фактично їй
встановлені.

Відповідно до п. 3 Постанови Кабінету
Міністрів України "Про деякі питання
вдосконаленні визначення розмірів
заробітку для обчислення пенсії" від
31.05.2000 року № 865, посадовий оклад,
надбавка за ранг або кваліфікаційні
класи, класний чин або спеціальні
звання, вислугу років при призначенні
пенсії, відповідно до Закону України
"Про державну службу", враховуються в
розмірах, що виплачуються на день
звільнення з роботи, що дає право на
відповідний вид пенсії, а, згідно пп. 2 п.
4 цієї ж постанови, посадовий оклад,
надбавки за ранг та вислугу років
враховуються в розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України на момент
виникнення права на перерахунок за
відповідною посадою та рангом на
момент призначення (перерахунку)
пенсії.

На всі виплати, включені в довідки,
нараховані страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про
оплату праці" (Закон №108) встановлено,
що заробітна плата - це винагорода ,
обчислена, як правило, у грошовому
виразі, яку за трудовим договором
власник або уповноважений ним орган
виплачує працівникові за виконану ним
роботу.

Відповідно до ст. 2 цього Закону,
структура заробітної плати
складається з основної, додаткової та
інших заохочувальних та
компенсаційних виплат, до яких
належать виплати у формі винагород за
підсумками роботи за рік, премії за
спеціальними системами і положеннями,
компенсаційні та інші грошові і
матеріальні виплати, які не
передбачені актами чинного
законодавства, або які провадяться
понад встановлені зазначеними актами
норми.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про
державну службу" заробітна плата
державних службовців складається з
посадових окладів, премій, доплат за
ранги, надбавок за вислугу років на
державній службі та інших надбавок.
Посадові оклади державних службовців
установлюються залежно від складності
та рівня відповідальності виконуваних
службових обов'язків. Умови оплати
праці державних службовців, розміри їх
посадових окладів, надбавок, доплат і
матеріальної допомоги визначаються
Кабінетом Міністрів України.

Аналіз наведених норм чинного
законодавства дає підстави для
висновку, що матеріальна допомога на
оздоровлення, допомога для вирішення
соціально-побутових питань входили до
системи оплати праці державного
службовця.

Крім того, статтею 66 Закону України від
5 листопада 1991 року № 1788-XII "Про
пенсійне забезпечення" врегульовано
види оплати праці, що враховуються при
обчисленні пенсій.

Відповідно до частини 1 статті 66
вказаного Закону до заробітку для
обчислення пенсії включаються всі види
оплати праці (виплат, доходу), на які
відповідно до Закону України "Про збір
на обов'язкове державне пенсійне
страхування" нараховується збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, в межах максимальної
величини фактичних витрат на оплату
праці найманих працівників,
оподатковуваного доходу (прибутку),
сукупного оподатковуваного доходу
(граничної суми заробітної плати
(доходу), з яких справляються страхові
внески (збори) до соціальних фондів, що
діяла на день одержання зазначеного
заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України від 9 липня 2003
року № 1058-IV "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" (далі -
Закон № 1058-IV) визначає виплати (доходи),
що враховуються в заробітну плату
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії. Так, зокрема до
такого доходу (заробітної плати)
враховуються: суми виплат, отримуваних
застрахованою особою після набрання
чинності цим Законом, з яких згідно з
цим Законом були фактично нараховані
(обчислені) та сплачені страхові
внески; суми виплат, отримуваних
застрахованою особою до набрання
чинності цим Законом, у межах сум, на
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, нараховувалися внески на
державне соціальне страхування або
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування.

За змістом наведених норм отримувані
застрахованою особою суми виплат, з
яких були фактично нараховані та
сплачені страхові внески або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, враховуються в заробіток
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії, незалежно від того,
чи входять вони до структури
заробітної плати.

Аналогічна правова позиція була
висловлена Верховним Судом України в
постановах від 20 лютого 2012 року, 14, 28
травня 2013 року (справи №№ 21-430а11, 21-125а13,
21-97а13 відповідно) прийнятих в порядку
перегляду судового рішення з підстав
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах.

Згідно зі ст. 244-2 КАС України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Враховуючи вищевикладене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
рішення відповідача № 166855 від 19.09.2014
року щодо відмови у здійсненні
перерахунку пенсії позивачу з
урахуванням матеріальної допомоги на
оздоровлення, матеріальної допомоги на
соціально-побутові послуги та
індексації, з яких сплачено страхові
внески, є неправомірною, а відтак
обґрунтовано визнав таке рішення
протиправним та правомірно зобов'язав
відповідача провести відповідний
перерахунок та виплату пенсії
позивача.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
відповідно до статті 37 Закону України
"Про державну службу", в редакції чинній
на час звернення за призначенням
пенсії, за кожний повний рік роботи
понад 10 років на державній службі
пенсія збільшується на один відсоток
заробітку, але не більше 90 відсотків
заробітної плати. Враховуючи, що пенсію
ОСОБА_1 розраховано у розмірі 82 % суми її
заробітної плати, позивач має право
отримувати пенсію в розмірі 82 % від
розрахованої заробітної плати,
оскільки на час призначення їй пенсії,
пенсія була призначена у такому
відсотковому відношенні відповідно до
діючої на той час редакції ст. 37 Закону
України № 3723.

Слід зазначити, що в 2014 році позивач
звернувся до відповідача не за новим
перерахунком розміру його пенсії в
розумінні ст. 37-1 Закону України № 3723, а
за відновленням своїх прав, порушених
при призначені пенсії, під час якого
при обрахунку його заробітної плати
для призначення пенсії були враховані
не всі складові заробітної плати, у
зв'язку з чим, суд першої інстанції
дійшов до правильного висновку про
необхідність зобов'язання відповідача
здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з
розрахунку 82 % від суми заробітної
плати.

Разом з тим, суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку про
наявність правових підстав для
задоволення позовних вимог з 12 березня
2014 року, тобто в межах 6-місячного
строку з дати звернення ОСОБА_1 до
відповідача із заявою про перерахунок
пенсії.

Згідно ч. 4 ст. 45 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" перерахунок призначеної
пенсії провадиться у разі виникнення
права на підвищення пенсії - з першого
числа місяці, в якому пенсіонер
звернувся за перерахунком пенсії, якщо
відповідну заяву з усіма необхідними
документами подано ним до 15 числа
включно, і з першого наступного місяця,
якщо заяву з усіма необхідними
документами подано ним після 15 числа.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено під час розгляду справи,
позивач звернулась до відповідача із
заявою про проведення перерахунку
пенсії на підставі довідки, наданої
Управлінням Пенсійного фонду України в
Балаклійському районі Харківської
області від 12.09.2014 року за № 6190/04-01 про
складові заробітної плати, 12.09.2014 року.

Тобто, враховуючи дату надання нових
документів, які стали підставою для
перерахунку пенсії за заробітною
платою та згідно ч. 4 ст. 45 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування",
позовні вимоги про зобов'язання
відповідача здійснити перерахунок
пенсії позивача в розмірі 82% від
заробітної плати з врахуванням
виплачених сум матеріальної допомоги
на оздоровлення, вирішення
соціально-побутових проблем,
індексації заробітної плати, які
зазначені в довідці Управління
Пенсійного фонду України в
Балаклійському районі Харківської
області від 12.09.2014 року за № 6190/04-01
підлягають задоволенню з 1 вересня 2014
року.

У відповідності до ст. 159 КАС України
судове рішення повинне бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що постанова
Балаклійського районного суду
Харківської області від 23.10.2014 року по
справі № 610/4072/14-а не відповідає вимогам
ст. 159 Кодексу адміністративного
судочинства України, оскільки прийнята
судом першої інстанції з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції має право скасувати її та
прийняти нову постанову суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства
України, підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги може своєю постановою змінити
постанову суду першої інстанції або
прийняти нову постанову, якими суд
апеляційної інстанції задовольняє або
не задовольняє позовні вимоги.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду першої
інстанції через порушення ним норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до ухвалення
неправильного рішення, підлягає
скасуванню з прийняттям в нової
постанови про часткове задоволення
позову.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 155, 160, 167, 195, 196, п. 3
ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 203, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Балаклійському районі Харківської
області задовольнити частково.

Постанову Балаклійського районного
суду Харківської області від 23.10.2014р. по
справі № 610/4072/14-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
адміністративний позов ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Визнати неправомірним
рішенняУправління Пенсійного фонду
України в Балаклійському районі
Харківської області № 166855 від 19.09.2014 р.
про відмову врахувати при перерахунку
ОСОБА_1 пенсії суму матеріальної
допомоги на оздоровлення, матеріальної
допомоги на вирішення соціально -
побутових потреб, індексації
заробітної плати на підставі довідки
Управління ПФУ в Балаклійському районі
Харківської області від 12.09.2014 року за
№ 6190/04-01 про складові заробітної плати,
в яку включена матеріальна допомога на
оздоровлення та матеріальна допомога
на вирішення соціально-побутових
питань, індексація заробітної плати на
які нараховувався збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування або ЄСВ.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Балаклійському районі
Харківської області здійснити ОСОБА_1
перерахунок пенсії та виплату пенсії в
розмірі 82% суми заробітної плати з
урахуванням посадового окладу,
надбавки за ранг, надбавки за вислугу
років, надбавки за високі досягнення у
праці або за виконання особливо
важливої роботи, премії, інших виплат:
матеріальної допомоги на оздоровлення
і для вирішення соціально-побутових
питань, індексації заробітної плати, з
яких сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, починаючи з 01.09.2014 року.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Балаклійському районі Харківської
області про визнання дій незаконними
та зобов'язання вчинити певні дії в
частині позовних вимог за період з
22.06.2010 року по 07.04.2014 року - залишити без
розгляду.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва
С.В.Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П.
Перцова Т.С. Повний текст постанови
виготовлений 08.12.2014 р.