Справа № 814/5076/13-а
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2014-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

24 лютого 2014 року
Справа № 814/5076/13-а

Миколаївський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Лісовської Н. В.
розглянув в порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовомМиколаївського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів, вул. Нікольська, 46, під. 2, м.
Миколаїв, 54001

дотовариства з обмеженою
відповідальністю "Софія", вул. Леніна,
26, с. Софіївка, Первомайський район,
Миколаївська область, 55230
простягнення коштів в сумі 32647,14 грн., В
С Т А Н О В И В:

Миколаївське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
звернулось до Миколаївського
окружного адміністративного суду з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Софія» (далі ТОВ
«Софія») про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені у розмірі 32 647,14 грн. за
невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 08.02.2011 року,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 05.06.2012. у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями
судів попередніх інстанцій,
Миколаївське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
оскаржило їх у касаційному порядку.

Вищим адміністративним судом справу
було направлено до суду першої
інстанції на новий розгляд у зв'язку з
тим, що під час розгляду справи та
прийняття рішення по суті спору судами
не встановлено причини відмови ТОВ
«Софія» працевлаштувати направленого
Первомайським міськрайонним центром
зайнятості інваліда ОСОБА_1 на посаду
охоронця, а також не установлено статус
вказаної особи (наявність
інвалідності).

Представниками сторін в судовому
засіданні подані клопотання про
розгляд справи в порядку письмового
провадження.

Суд здійснює розгляд справи в порядку
письмового провадження відповідно до
ч. 4 ст. 122 КАС України.

Вислухав пояснення сторін, з'ясував всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, оцінив
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
дослідив матеріали, що містяться у
справі, суд дійшов висновку, що позов
належить задоволенню частково,
виходячи з наступного:

Середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу на ТОВ
«Софія» у 2009 році складала 74 чоловіки,
середньооблікова чисельність
інвалідів, які працювали па
підприємстві (штатних працівників,
яким за висновками медико-соціальних
експертних комісій встановлена
інвалідність) - 0 осіб, кількість
робочих місць призначених для
забезпечення працевлаштування
інвалідів - 3 робочих місця, кількість
незайнятих робочих місць, призначених
для забезпечення працевлаштування
інвалідів - 3 робочі місця.

ТОВ «Софія» своєчасно у 2009 році
створило робочі місця для
працевлаштування інвалідів та
поінформувало Первомайський міський
центр зайнятості про наявність робочих
місць для працевлаштування інвалідів.
Крім того, протягом 2009 року
відповідачем подавалась до державної
служби зайнятості інформація
необхідна для організації
працевлаштування інвалідів та
здійснювалась систематична робота,
спрямована на самостійне
працевлаштування інвалідів, а саме а
саме ГОВ «Софія» зверталось до
Софіївської сільської ради з проханням
сприяти працевлаштуванню інвалідів, що
підтверджується листом від 13.02.2009 № 69
"а", приймало участь у «Ярмарку вакансій
для осіб з обмеженими фізичними
можливостями.

З жовтня по грудень 2009 року на
підприємстві працював один інвалід 2
групи. Таким чином на підприємстві
протягом 2009 року було не зайнято 2
посади для працевлаштування інвалідів.

Як вбачається з матеріалів справи,
Первомайським РЦЗ було направлено до
ТОВ «Софія» інваліда ОСОБА_1, проте,
відповідачем було відмовлено у прийомі
на роботу на посаду охоронця, оскільки
вказана особа під час працевлаштування
на підприємство не надала відповідачу
документи, які підтверджують статус
інваліда.

Відповідно до положень ст.. 18-1 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
рішення про визнання інваліда
безробітним і взяття його на облік для
працевлаштування приймається центром
зайнятості за місцем проживання
інваліда на підставі поданих ним
рекомендацій медико-соціальної
експертної комісії (МСЕК) та інших
передбачених законодавством
документів.

Враховуючи, що РЦЗ було направлено до
ТОВ «Софія» особу на підставі звіту про
наявність вакансій для інвалідів 3
групи, то статус ОСОБА_1 як інваліда вже
був встановлений РЦЗ відповідно до
вимог діючого законодавства, а відтак,
додатково вимагати від особи, що була
направлена центром зайнятості,
документів, що підтверджують його
статус інваліда, у відповідача не було
підстав.

За змістом етапі 19 Закону України від
21.03.1991 N 875-ХІІ «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» (далі
Закон №875-ХІІ) для підприємств, установ,
організацій встановлюється норматив
робочих місць для забезпечення
працевлаштування інвалідів.

Частиною першою статті 20 зазначеного
Закону встановлено, що підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду адміністративно-господарські
санкції, сума яких визначається в
розмірі середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві,
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, фізичної особи,
яка використовує найману працю, за
кожне робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією та Законом
України від 25 червня 1991 року № 1251-XII
«Про систему оподаткування», а є
заходом впливу па правопорушника у
сфері господарювання у зв'язку зі
скоєнням правопорушення.

Разом із тим відповідно до частини
першої статті 218 Господарського
кодексу України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою статті 20 Закону № 875-Х11
передбачено, що учасник господарських
відносин відповідає, зокрема, за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що він вжив усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Згідно зі статтею 18-1 зазначеного
Закону пошук підходящої роботи для
інваліда здійснює державна служба
зайнятості.

Таким чином, обов'язок підприємства зі
створення робочих місць для інвалідів
не супроводжується його обов'язком
займатися пошуком інвалідів для
працевлаштування.

Отже, під час розгляду даної категорії
спорів необхідним є встановлення, чи
роботодавець (позивач) ужив усіх
залежних від нього заходів,
спрямованих на створення робочих місць
для працевлаштування інвалідів та
недопущення правопорушення у сфері
господарювання.

Аналогічна правова позиція висловлена
у постанові Верховного Суду України
від 26.06.2012 №21-105а12.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
відповідачем неправомірно відмовлено
у прийняття на роботу ОСОБА_1,
направленого РЦЗ, через відсутність у
нього документів, що підтверджують
його статус інваліда, оскільки
встановлення цього факту не віднесено
до компетенції відповідача. А відтак,
позовні вимоги належать задоволенню в
частині стягнення з ТОВ «Софія»
адміністративно-господарських санкцій
у сумі 10200,00 грн. та пені у сумі 683,00 грн.
за безпідставну відмову в
працевлаштуванні одного інваліда.

Відповідно до статті 11 КАС суд вживає
передбачені законом заходи, необхідні
для з'ясування всіх обставин у справі, у
тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи. Суд повинен запропонувати
особам, які беруть участь у справі,
подати докази або з власної ініціативи
витребувати докази, яких, на думку суду,
не вистачає (частини четверта, п'ята
зазначеної статті).

Згідно ст. 71 ч. 2 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст. 2, 7, 17, 94, 158, 161, 162, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов Миколаївського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів - задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Софія» (вул. Леніна,
26, с. Софія, Первомайський район,
Миколаївська область, )
на користь Миколаївського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів адміністративно
господарські санкції та пеню на
загальну суму 10883,00 грн. (десять тисяч
вісімсот вісімдесят три гривні).

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції
набирає чинності з моменту закінчення
десятиденного строку на апеляційне
оскарження.

Постанова суду може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
Адміністративного суду через
Миколаївський окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Порядок та строки апеляційного
оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Суддя
Н. В. Лісовська