Справа № 820/211/14
Суддя: Севастьяненко К.О.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

02 грудня 2014 р.
№ 820/211/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді - Севастьяненко
К.О.,

при секретарі судового засідання -
Пасечник М.В.,

за участі: представника позивача -
Тітова І.Б.,

представника відповідача 1 -
Полухіна А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма
ЮГ-М" до Державної екологічної
інспекції у Харківській області,
державного інспектора з охорони
навколишнього природного середовища
Харківської області Дорошенко Альбіни
Сергіївни про визнання недійсним та
скасування припису, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, товариство з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма ЮГ-М",
звернувся до Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної екологічної інспекції у
Харківській області, державного
інспектора з охорони навколишнього
природного середовища Харківської
області Дорошенко Альбіни Сергіївни, в
якому просить суд:

- визнати недійсним та скасувати Припис
Державної екологічної інспекції у
Харківській області від 06.09.2013 р. №
07-25/333,

- застосувати наслідки недійсності
Припису Державної екологічної
інспекції у Харківській області від
06.09.2013 р. № 07-25/333.

Ухвалою Харківського окружного
адміністративного суду від 02.12.2014 року
закрито провадження у
адміністративній справі № 820/211/14 за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма ЮГ-М" до
Державної екологічної інспекції у
Харківській області, державного
інспектора з охорони навколишнього
природного середовища Харківської
області Дорошенко Альбіни Сергіївни
про визнання недійсним та скасування
припису в частині позовних вимог, а
саме: визнання недійсним та скасування
припису Державної екологічної
інспекції у Харківській області від
06.09.2013 р. № 07-25/333 та застосування
наслідків недійсності припису
Державної екологічної інспекції у
Харківській області від 06.09.2013 р. №
07-25/333 в частині пунктів вказаного
припису з 1 по 7 включно, 10, з 13 по 20
включно та з 22 по 31 включно.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив наступне. На підставі акту
перевірки дотримання ТОВ "Агрофірма
ЮГ-М" вимог природоохоронного
законодавства в галузі охорони
атмосферного повітря, водних і
земельних ресурсів щодо поводження з
відходами та небезпечними хімічними
речовинами № 1097/01-03/07-11 від 06.09.2013 року
та акту обстеження засміченої
земельної ділянки № 1097/01-03/07-11засм від
02.09.2013 року до вказаного акту перевірки
Державною екологічною інспекцією у
Харківській області було складено,
зокрема, припис № 07-25/333 від 06.09.2013 року.
Позивач вважає необґрунтованими
висновки відповідача, зроблені в акті
перевірки та в акті обстеження
засміченої земельної ділянки, у зв'язку
з чим просить суд визнати недійсним та
скасувати пункти 8, 9, 11, 12, 21 припису
Державної екологічної інспекції у
Харківській області від 06.09.2013 р. №
07-25/333 та застосувати наслідки
недійсності припису у вказаній
частині.

Представник відповідача, Державної
екологічної інспекції у Харківській
області, заперечуючи проти позовних
вимог, надав письмові заперечення, в
яких послався на законність та
обґрунтованість висновків акту
перевірки дотримання ТОВ "Агрофірма
ЮГ-М" вимог природоохоронного
законодавства в галузі охорони
атмосферного повітря, водних і
земельних ресурсів щодо поводження з
відходами та небезпечними хімічними
речовинами № 1097/01-03/07-11 від 06.09.2013 року
та акту обстеження засміченої
земельної ділянки № 1097/01-03/07-11засм від
02.09.2013 року до вказаного акту перевірки,
а також складеного відповідачем
припису № 07-25/333 від 06.09.2013 р., зокрема в
частинні пунктів 8, 9, 11, 12, 21. Зазначив,
що відповідач у спірних
правовідносинах діяв на підставі, у
межах та у спосіб, передбачений
законодавством України.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив суд задовольнити позов в
повному обсязі.

Представник відповідача, Державної
екологічної інспекції у Харківській
області, в судовому засіданні проти
позовних вимог заперечував, просив суд
в задоволенні позову відмовити в
повному обсязі.

Відповідач, державний інспектор з
охорони навколишнього природного
середовища Харківської області
Дорошенко Альбіна Сергіївна, в судове
засідання не прибув, представника не
направив, про час, дату та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, причин неприбуття не
повідомив, заяви про відкладення
розгляду справи чи розгляд справи за
його відсутності до суду не надав.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін по справі,
дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши докази у їх
сукупності, дійшов висновку, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

За матеріалами справи судом
встановлено, що позивач, товариство з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма
ЮГ-М", пройшов передбачену чинним
законодавством процедуру державної
реєстрації, набув статусу юридичної
особи - код 33168649.

Держекоінспекція України для
виконання покладених на неї завдань
має право, зокрема: проводити перевірки
з питань, що належать до її компетенції,
видавати за їх результатами
обов'язкові для виконання приписи,
розпорядження; приймати рішення про
обмеження чи зупинення (тимчасово)
діяльності підприємств і об'єктів
незалежно від їх підпорядкування та
форми власності, якщо їх експлуатація
здійснюється з порушенням
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища,
вимог дозволів на використання
природних ресурсів, з перевищенням
нормативів гранично допустимих
викидів впливу фізичних та біологічних
факторів і лімітів скидів забруднюючих
речовин, за винятком суб'єктів
підприємницької діяльності
(інвесторів), що провадять свою
діяльність відповідно до
законодавства про угоди щодо розподілу
продукції (п. 6 Положення про Державну
екологічну інспекцію України,
затвердженого Указом Президента
України від 13.04.2011 № 454/2011).

Крім того, суд зазначає, що наказом
Державної екологічної інспекції
України від 12.12.2011 року № 136 затверджено
Положення про Державну екологічну
інспекцію у Харківській області,
згідно з п. 1 якого, ДЕІ у Харківській
області є територіальним органом
Державної екологічної інспекції
України, який діє у складі
Держекоінспекції України і їй
підпорядковується. Повноваження цієї
інспекції поширюються на територію
Харківської області. Завдання ж та
повноваження ДЕІ у Харківській області
відповідають завданням та
повноваженням ДЕІ України.

Судом встановлено, що Державною
екологічною інспекцією у Харківській
області проведено планову перевірку
дотримання ТОВ "Агрофірма ЮГ-М" вимог
природоохоронного законодавства в
галузі охорони атмосферного повітря,
водних і земельних ресурсів щодо
поводження з відходами та небезпечними
хімічними речовинами.

Результати проведеної перевірки
оформлені актом № 1097/01-03/07-11 від 06.09.2013
року (т. 1 а.с. 8-25).

Крім того, відповідачем було складено
акт обстеження засміченої земельної
ділянки (до вказаного акта перевірки
дотримання вимог природоохоронного
законодавства) №1097/01-03/07-11засм. від
02.09.2013 року (т. 1 а.с. 26-27).

На підставі вказаних висновків акту
перевірки та акту обстеження
засміченої земельної ділянки
відповідачем з метою усунення порушень
природоохоронного законодавства,
виявлених під час перевірки, було
складено припис № 07-25/333 від 06.09.2013 р. (т. 1
а.с. 28-32).

Суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.138
Кодексу адміністративного судочинства
України, предметом доказування є
обставини, якими обґрунтовуються
позовні вимоги чи заперечення або які
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропущення строку для
звернення до суду тощо) та які належить
встановити при ухваленні судового
рішення у справі.

Зі змісту позовних вимог судом
встановлено, що позивачем оскаржуються
лише пункти 8, 9, 11, 12, 21 припису
Державної екологічної інспекції у
Харківській області від 06.09.2013 р.
№ 07-25/333.

При цьому, питання правомірності
призначення чи проведення перевірки не
можуть бути предметом доказування у
межах даного позову, а отже суд у межах
розгляду даної справи не здійснює їх
правовий аналіз.

Перевіряючи спірне рішення суб'єкта
владних повноважень, а саме: пункти 8, 9,
11, 12, 21 припису Державної екологічної
інспекції у Харківській області від
06.09.2013 р. № 07-25/333, на відповідність
вимогам ч.3 ст.2 КАС України, суд
встановив наступне.

Так, пунктами 8, 9, 11, 12 припису Державної
екологічної інспекції у Харківській
області від 06.09.2013 р. № 07-25/333 зобов'язано
позивача:

8 - отримати дозвіл на спеціальне
водокористування, у зв'язку з виявленим
в ході перевірки порушенням ТОВ
"Агрофірма ЮГ-М" вимог п. 9 ч. 1 ст. 44, ч. 1
ст. 49 Водного кодексу України;

9 - забезпечити оснащення пристроями та
вимірювальною апаратурою, що
здійснюють облік об'ємів забору води,
на підземні та на поверхневі джерела
водопостачання, у зв'язку з виявленим в
ході перевірки порушенням ТОВ
"Агрофірма ЮГ-М" вимог п. 1 та п. 6 ст. 98
Водного кодексу України;

11 - забезпечити здійснення обліку
забору води та здійснення обліку
використання води, у зв'язку з
виявленим в ході перевірки порушенням
ТОВ "Агрофірма ЮГ-М" вимог п. 7 ч. 1 ст. 44
Водного кодексу України;

12 - забезпечити здійснення контролю за
якістю води водних об'єктів у
контрольних створах, у зв'язку з
виявленим в ході перевірки порушенням
ТОВ "Агрофірма ЮГ-М" вимог п. 7 ч. 1 ст. 44
Водного кодексу України, ч. 1 та ч. 2,
абзац 1 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про
метрологію та метрологічну
діяльність».

Відповідно до акту перевірки №
1097/01-03/07-11 від 06.09.2013 року в ході
проведення перевірки відповідачем
встановлено, що на земельній ділянці за
адресою: Харківська обл., Ізюмський р-н,
с. Барабашовка, на якій збудовано
літній табір для вирощування худоби,
водопостачання здійснюється позивачем
з річки, яка розташована біля табору.
Зокрема, зазначено, що ТОВ "Агрофірма
ЮГ-М" до річки встановлено насосне
обладнання, яке здійснює забір води для
худоби, проте пристроями або
вимірювальною апаратурою, що здійснює
облік об'ємів забору води вказане
насосне обладнання не оснащено, що є
порушенням ст. 98 Водного кодексу
України.

Суд звертає увагу, що акт перевірки не
містить назви річки, з якої, на думку
державного інспектора, позивачем
здійснювався забір води, відсутні
посилання на реквізити насосного
обладнання та докази його
приналежності ТОВ "Агрофірма ЮГ-М".

Крім того, в акті перевірки вказано, що
в ході обстеження земельної ділянки за
адресою: Харківська обл., Ізюмський р-н,
с. Заводи, вул. Перемоги, 50, біля
приміщення «механізаторів» було
виявлено підземне джерело
водопостачання, яке також пристроями
або вимірювальною апаратурою, що
здійснює облік об'ємів забору води не
оснащене. Враховуючи зазначене в акті
перевірки вказано, що позивач здійснює
самовільне водокористування з
вказаних об'єктів, адже забір води з
річки та з підземного джерела
здійснюється за відсутності дозволу на
спеціальне водокористування, що є
порушенням ст. 44 Водного кодексу
України.

Суд зазначає, що водні відносини в
Україні регулюються Водним кодексом
України, Законом України "Про охорону
навколишнього природного середовища"
та іншими актами законодавства.

Статтею 1 Водного кодексу України
встановлено, що забір води - це
вилучення води з водного об'єкта для
використання за допомогою технічних
пристроїв або без них. Водний об'єкт -
природний або створений штучно елемент
довкілля, в якому зосереджуються води
(море, річка, озеро, водосховище, ставок,
канал, водоносний горизонт).

Згідно з п. 9 ст. 44 Водного кодексу
України водокористувачі зобов'язані
здійснювати спеціальне
водокористування лише за наявності
дозволу.

Згідно зі статтею 48 Водного кодексу
України спеціальне водокористування -
це забір води з водних об'єктів із
застосуванням споруд або технічних
пристроїв, використання води та
скидання забруднюючих речовин у водні
об'єкти, включаючи забір води та
скидання забруднюючих речовин із
зворотними водами із застосуванням
каналів. Спеціальне водокористування
здійснюється юридичними і фізичними
особами насамперед для задоволення
питних потреб населення, а також для
господарсько-побутових, лікувальних,
оздоровчих, сільськогосподарських,
промислових, транспортних,
енергетичних, рибогосподарських (у
тому числі для цілей аквакультури) та
інших державних і громадських потреб.

Отже, відповідно до акту перевірки
державним інспектором виявлено
порушення позивачем положень Водного
кодексу України на земельних ділянках,
розташованих за адресами: Харківська
обл., Ізюмський р-н, с. Барабашовка та
Харківська обл., Ізюмський р-н, с.
Заводи, вул. Перемоги, 50.

Проте, як встановлено судом з
матеріалів справи, а саме: відповідно
до листа Барвінківської районної
державної адміністрації Харківської
області на запит представника позивача
№ вих. 01-67/551 від 17.02.2014 р. зазначено, що
інформація щодо використання ТОВ
"Агрофірма ЮГ-М" земельних ділянок в
межах села Барабашовка відсутня (т. 1
а.с. 193-194), крім того, за поясненнями
представника позивача в межах
Ізюмського району Харківської області
взагалі відсутнє село Барабашовка.
Жодних доказів зворотнього
відповідачами до суду не надано, а отже,
за правилами ч. 2 ст. 71 КАС України не
доведено як факту використання
позивачем земельної ділянки,
розташованої за адресою: Харківська
обл., Ізюмський р-н, с. Барабашовка, так і
факту самовільного водокористування
на її території.

Щодо посилання представника позивача
на те, що в ході перевірки не було
встановлено реальність того чи дійсно
земельна ділянка за адресою:
Харківська обл., Ізюмський район, с.
Заводи, вул. Перемоги, 50
використовується позивачем суд
зазначає наступне.

Так, постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 17 квітня 2014
року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 23.09.2014 року,
встановлено, що твердження ТОВ
"Агрофірма ЮГ-М" про те, що ділянка за
адресою: Харківська область, Ізюмський
район, село Заводи, вул. Перемоги 50, на
якій було виявлено засмічення
земельних ресурсів відходами, не
використовується позивачем - не
відповідає дійсності та є
необґрунтованим (т. 2 а.с. 31-38, 54-59).

Відповідно до ч. 5 ст. 254 КАС України
постанова або ухвала суду апеляційної
чи касаційної інстанції за наслідками
перегляду набирає законної сили з
моменту проголошення.

На момент розгляду справи вказані вище
судові рішення є чинними.

Частиною 2 ст. 14 КАС України
встановлено, що постанови та ухвали
суду в адміністративних справах, що
набрали законної сили, є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, в судовому порядку
підтверджено необґрунтованість
твердження представника позивача про
те, що земельна ділянка за адресою:
Харківська область, Ізюмський район,
село Заводи, вул. Перемоги 50, не
використовується позивачем. Крім того,
факт використання позивачем вказаної
земельної ділянки підтверджується
матеріалами справи (т. 1 а.с. 64, 65-66, 77).

Однак, суд зазначає, що відповідачами
за правилами ч. 2 ст. 71 КАС України до
суду також не надано належних та
допустимих доказів самовільного
водокористування ТОВ "Агрофірма ЮГ-М" з
підземного джерела водопостачання,
розташованого за адресою: Харківська
область, Ізюмський район, село Заводи,
вул. Перемоги 50.

Судом з урахуванням приписів ч.3 ст.70
КАС України не приймаються до уваги в
якості належних доказів по справі
фотознімки, надані суду відповідачем 2,
оскільки акт перевірки №
1097/01-03/07-11 від 06.09.2013 року не містить
посилання на те, що в ході проведення
спірної перевірки державним
інспектором проводилась фотозйомка,
вони не оформлені належним чином, як
додаток до акту перевірки, крім того, з
вказаних фотознімків не можливо
встановити дату та час їх здійснення,
не можливо ідентифікувати: 1) земельні
ділянки, які на них зображені, 2)
приналежність їх до позивача (т. 1 а.с.
156-171).

Інших доказів в обґрунтування
правомірності пунктів 8, 9, 11, 12 припису
Державної екологічної інспекції у
Харківській області від 06.09.2013 р. №
07-25/333 відповідачами до суду не надано.

За таких обставин суд вважає, що
відповідачами не підтверджено факт
самовільного водокористування
позивачем з вказаних вище об'єктів, а
отже, на підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку про
необґрунтованість пунктів 8, 9, 11, 12
припису Державної екологічної
інспекції у Харківській області від
06.09.2013 р. № 07-25/333.

Щодо пункту 21 припису Державної
екологічної інспекції у Харківській
області від 06.09.2013 р. № 07-25/333 суд
зазначає наступне

Так, пунктом 21 припису Державної
екологічної інспекції у Харківській
області від 06.09.2013 р. № 07-25/333 зобов'язано
позивача вирішити питання щодо
ліквідування сміттєзвалищ на
території, яку використовує ТОВ
"Агрофірма ЮГ-М", що розташовується за
адресою: Харківська обл., Ізюмський
район, с. Заводи, вул. Перемоги, 50, у
зв'язку з виявленими в ході перевірки
порушеннями ТОВ "Агрофірма ЮГ-М" вимог
ст. 35 Закону України «Про охорону
земель», ст. 55 Закону України «Про
охорону навколишнього природного
середовища», ст.ст. 17, 32, 33 Закону
України «Про відходи».

Як зазначено судом вище - в судовому
порядку підтверджено
необґрунтованість твердження
представника позивача про те, що
земельна ділянка за адресою:
Харківська область, Ізюмський район,
село Заводи, вул. Перемоги 50, на якій
було виявлено засмічення земельних
ресурсів відходами, не
використовується позивачем.

Статтею 1 Закону України "Про відходи"
передбачено, відходи - будь-які
речовини, матеріали і предмети, що
утворилися у процесі виробництва чи
споживання, а також товари (продукція),
що повністю або частково втратили свої
споживчі властивості і не мають
подальшого використання за місцем їх
утворення чи виявлення і від яких їх
власник позбувається, має намір або
повинен позбутися шляхом утилізації чи
видалення.

Відповідно до змісту акту обстеження
засміченої земельної ділянки (до акта
перевірки дотримання вимог
природоохоронного законодавства) №
1097/01-03/07-11засм від 02.09.2013 р. державним
інспектором з охорони навколишнього
природного середовища на відкритому
ґрунті було виявлено відходи
металобрухту та будівельних
матеріалів.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про
металобрухт» визначено, металобрухт -
непридатні для прямого використання
вироби або частини виробів, які за
рішенням власника втратили
експлуатаційну цінність внаслідок
фізичного або морального зносу і
містять у собі чорні або кольорові
метали чи їх сплави, а також вироби з
металу, що мають непоправний брак,
залишки чорних і кольорових металів і
їх сплавів.

Суд зазначає, що в матеріалах справи,
зокрема в акті обстеження засміченої
земельної ділянки відсутня будь-яка
інформація щодо виявленого металу, не
зрозуміло якими критеріями керувався
державний інспектор, визначаючи
знайдений метал металобрухтом, зокрема
не зазначено жодної інформації, якою
було б підтверджено непридатність
виявленого металу до використання,
наявність в виявленому металі чорних
або кольорових металів чи сплавів,
браку тощо. Аналогічно акт обстеження
засміченої земельної ділянки не
містить інформації, якою було б
підтверджено непридатність виявлених
будівельних матеріалів до
використання. Будь-яких інших
матеріалів в якості підтвердження
вищезазначених фактів відповідачами
до суду не надано.

Окрім того, відповідно до положень
пунктів 3.2., 3.3., 3.4. Методики визначення
розмірів шкоди, зумовленої
забрудненням і засміченням земельних
ресурсів через порушення
природоохоронного законодавства»
затвердженої Наказом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища №149 від 04.04.2007 р. землі
вважаються засміченими, якщо на
відкритому ґрунті наявні сторонні
предмети і матеріали, сміття без
відповідних дозволів, що призвело або
може призвести до забруднення
навколишнього природного середовища.
Факти забруднення (засмічення) земель
встановлюються уповноваженими
особами, які здійснюють державний
контроль за додержанням вимог
природоохоронного законодавства
шляхом оформлення актів перевірок,
протоколів про адміністративне
правопорушення та інших матеріалів, що
підтверджують факт забруднення та
засмічення земель.

З наданих відповідачем документів
неможливо встановити, які саме
сторонні предмети були виявлені під
час перевірки, які підстави для
визначення цих предметів сторонніми,
підстави віднесення їх до сміття.

Крім того, як встановлено судом, в
матеріалах перевірки відсутні жодні
докази обстеження земельної ділянки на
відповідність її покриття вимогам
чинного законодавства та нормативним
документам, оскільки всупереч вимогам
законодавства воно не проводилось,
доказів, що земельна ділянка має саме
ґрунтове покриття не наведено. Отже,
відповідачами не надано до суду також
належних доказів, які б підтверджували,
що саме на відкритому ґрунті було
виявлено сміття.

Також суд наголошує, що з урахуванням
приписів ч.3 ст.70 КАС України судом не
приймаються до уваги в якості належних
доказів по справі фотознімки, надані
суду відповідачем 2, з вищевикладених
судом підстав.

Таким чином, суд зазначає, що
відповідачами за правилами ч. 2 ст. 71 КАС
України до суду не надано жодних
належних та допустимих доказів
засмічення ТОВ "Агрофірма ЮГ-М"
земельних ресурсів відходами за
адресою: Харківська область, Ізюмський
район, село Заводи, вул. Перемоги 50, а
тому положення пункту 21 оскаржуваного
припису щодо ліквідації сміттєзвалища
є безпідставними та необґрунтованими.

Крім того, суд зазначає, що на підставі
виявленого в ході проведення спірної
перевірки порушення, а саме: засмічення
земельних ресурсів відходами,
ліквідувати яке приписано
оскаржуваним пунктом 21 припису
Державної екологічної інспекції у
Харківській області від 06.09.2013 р. №
07-25/333, Державною екологічною
інспекцією у Харківській області були
складені також претензії, якими
позивачу пропонувалось відшкодувати
заподіяну державі шкоду, а саме:
претензії №№ 265, 266, 267, 268 від 30.10.2013 року.
Як встановлено судом, постановою
Харківського окружного
адміністративного суду від 17 квітня 2014
року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 23.09.2014 року,
вказані претензії Державної
екологічної інспекції у Харківській
області скасовано.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що пункти 8, 9, 11, 12, 21 припису Державної
екологічної інспекції у Харківській
області від 06.09.2013 р. № 07-25/333 підлягають
скасуванню, як такі, що прийняті з
порушенням ч. 3 ст. 2 КАС України, а
позовні вимоги у вказаній частині
підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання
недійсними пунктів 8, 9, 11, 12, 21 припису
Державної екологічної інспекції у
Харківській області від 06.09.2013 р. №
07-25/333 та застосування наслідків
недійсності припису Державної
екологічної інспекції у Харківській
області від 06.09.2013 р. № 07-25/333 у вказаній
частині суд зазначає наступне.

Вимоги про визнання недійсним
(застосування наслідків недійсності)
та скасування рішення суб'єкта владних
повноважень є однорідними. Суд звертає
увагу на те, що фактично скасування
оскаржуваних пунктів припису
передбачає, тим самим, визнання його
недійсним. Отже у задоволенні позовних
вимог про визнання недійсними пунктів
8, 9, 11, 12, 21 припису Державної
екологічної інспекції у Харківській
області від 06.09.2013 р. № 07-25/333 та
застосування наслідків недійсності
припису у вказаній частині, слід
відмовити, оскільки дані позовні
вимоги є похідними від позовної вимоги
про скасування рішення суб'єкта
владних повноважень та саме ця вимога є
належним способом захисту порушених
прав позивача.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачами за правилами ч. 2 ст. 71 КАС
України не доведено правомірності
оскаржуваних пунктів припису № 07-25/333
від 06.09.2013 р. та відповідності їх
вимогам ч.3 ст.2 КАС України.

Статтею 86 КАС України передбачено, що
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні (ч. 1 ст. 86); ніякі докази не
мають для суду наперед встановленої
сили (ч. 2 ст. 86); суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових та
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта
владних повноважень має бути законними
та обґрунтованими, прийнятими чи
вчиненими в межах наданих повноважень,
мати під собою конкретні об'єктивні
факти, на підставі яких його ухвалено
або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст.
2 КАС України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, перевіряє чи
прийнято такі рішення на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, з використанням повноважень з
метою, з якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення, безсторонньо
(неупереджено), добросовісно,
розсудливо, з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації,
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення,
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення, своєчасно,
тобто протягом розумного строку.

З огляду на вищевикладене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача підлягають частковому
задоволенню.

Згідно ч.3 ст.94 КАС України якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 94, 160, 161, 162, 163, 186, 254 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов
товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма ЮГ-М" до
Державної екологічної інспекції у
Харківській області, державного
інспектора з охорони навколишнього
природного середовища Харківської
області Дорошенко Альбіни Сергіївни
про визнання недійсним та скасування
припису - задовольнити частково.

Скасувати пункти 8, 9, 11, 12, 21 припису
Державної екологічної інспекції у
Харківській області від 06.09.2013 р. №
07-25/333.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
в особі УДКСУ у Червонозаводському
районі міста Харкова Харківської
області (код 37999628) на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма ЮГ-М" (код
33168649) витрати по сплаті судового збору
в сумі 60 грн. 00 коп. (шістдесят грн. 00
коп.).

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Харківський окружний адміністративний
суд шляхом подачі апеляційної скарги у
десятиденний строк з дня її
проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України - з дня
отримання копії постанови. Якщо
постанову було проголошено у
відсутності особи, яка бере участь у
справі, то строк подання апеляційної
скарги обчислюється з дня отримання
нею копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови
виготовлено 08 грудня 2014 року.

Суддя
К.О. Севастьяненко