Справа № 825/3460/14
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 825/3460/14
Головуючий у 1-й інстанції: Лобан Д.В.
Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
У Х В А Л А

Іменем України

09 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В.,
Шурка О.І.,

при секретарі -
Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Варвинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області на постанову Чернігівського
окружного адміністративного суду від 07
листопада 2014 року у справі за
адміністративним позовом
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
«Дружба-Нова» до Варвинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року сільськогосподарське
товариство з обмеженою
відповідальністю «Дружба-Нова» (далі -
Позивач, СТОВ «Дружба-Нова») звернулося
до Чернігівського окружного
адміністративного суду з позовом до
Варвинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області (далі - Відповідач, Варвинська
ОДПІ) про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 22.08.2014 року
№.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 07.11.2014 року
позов задоволено повністю. При цьому
суд першої інстанції виходив з того, що
Позивачем доведено відсутність фактів
порушення податкового законодавства.
Крім іншого, суд першої інстанції
наголосив на тому, що Відповідачем не
подано жодних доказів нікчемності та
безтоварності укладених Позивачем з
ФОП ОСОБА_2 договорів, на підставі яких
СТОВ «Дружба-Нова» було сформовано
податковий кредит з ПДВ.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням, Відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою у задоволенні позовних вимог
відмовити повністю. При цьому
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права. Наголошує на
неповному дослідженні судом всіх
фактичних обставин справи та перевірки
їх доказами, що спричинило прийняття
неправильного рішення.

У судовому засіданні повноважний
представник Апелянта доводи
апеляційної скарги підтримав та просив
суд вимоги останньої задовольнити
повністю.

Представник Позивача наполягав на
залишенні апеляційної скарги без
задоволення, а постанови суду першої
інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення повноваження представників
сторін, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу необхідно залишити
без задоволення, а постанову суду
першої інстанції - без змін, виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право, зокрема, залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції встановив, що у липні
2014 року працівниками Варвинської ОДПІ
на підставі наказу від 24.07.2014 року №190
та згідно пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 78.1.1, пп.
78.1.4 п. 78.1 ст. 78, ст. 82 ПК України було
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку СТОВ «Дружба-Нова» з
питань документального підтвердження
господарських відносин із платником
податків фізичної особою-підприємцем
ОСОБА_2, їх реальності та повноти
відображення в обліку за період з 01.11.2013
року по 30.11.2013 року. У ході перевірки
податковим органом було виявлено
порушення Позивачем п. 185.1 ст. 185, ст. 187,
п. п. 198.1, 198.2 ст. 198, п. п. 201.1, 201.4, 201.6 ст. 201,
п. 200.1 ст. 200, п. п. 209.2, 209.3 ст. 209
Податкового кодексу України, внаслідок
чого занижено податок на додану
вартість від поставлених
підприємством сільськогосподарських
товарів (послуг), що не підлягає сплаті
до бюджету, на загальну суму 36 225,00 грн.,
у тому числі за листопад 2013 року в сумі
36 225,00 грн. Результати перевірки
зафіксовані в акті від 07.08.2014 року
№133/2200/31333767. На підставі викладених в
акті перевірки висновків Відповідачем
винесено податкове
повідомлення-рішення від 22.08.2014 року
№, яким Позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 54 337,50
грн. (у тому числі за основним платежем -
36 225,00 грн. та штрафними (фінансовими)
санкціями - 18 112,50 грн.).

За результатами адміністративного
оскарження зазначене податкове
повідомлення-рішення було залишено без
змін.

Надаючи оцінку твердженням
Чернігівського окружного
адміністративного суду про
необґрунтованість висновків
податкового органу щодо відсутності у
Позивача підстав для формування
податкового кредиту за результатами
взаємовідносин з ФОП ОСОБА_2, колегія
суддів вважає за необхідне зазначити
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
було встановлено судом першої
інстанції, між СТОВ «Дружба-Нова»
(Замовник) та ФОП ОСОБА_2 (Постачальник)
укладено договір №84 від 29.10.2013 року про
поставку товару (далі - Договір №84), за
умовами якого Постачальник
зобов'язується передати у власність
Покупцеві товар згідно специфікацій,
що є невід'ємними частинами договору, а
Покупець зобов'язується прийняти та
оплатити товар.

Пунктом 3.1 Договору №84 передбачено, що
Постачальник здійснює поставку товару
Покупцеві, зазначеного у специфікації
з 29.10.2013 року, вільного від будь-яких
прав і вимог третіх осіб не пізніше
30.11.2013 року на умовах поставки,
визначених у специфікаціях згідно з
правилами ІНКОТЕРМС 2010 «DDP» (склад
Покупця) з ПАТ «Азот» м. Черкаси, до
Сумської області Недригайлівського
району м. Терни, які застосовуються із
урахуванням особливостей, пов'язаних з
внутрішньодержавним характером цього
договору, а також тих особливостей, які
випливають із умов даного договору.

Факт виконання договірних зобов'язань,
на думку суду першої інстанції,
підтверджується наявними у матеріалах
справи копіями: специфікації (а.с. 47),
видаткових накладних (а.с. 57, 59, 61, 63, 65-67,
69, 71, 73-74, 76-77, 79-80, 82, 84, 86-87, 89, 92, 94, 96, 98-99),
актів виконаних робіт (а.с. 58, 60, 62, 64, 68, 70,
72, 75, 78, 81, 83, 85, 88, 90, 93, 95, 97, 100), податкових
накладних (а.с. 101-105, 107-124),
товарно-транспортних накладних (а.с.
125-149), платіжного доручення (а.с. 150), акту
звіряння взаєморозрахунків (а.с. 55),
оборотно-сальдової відомості по
рахунку 631 (а.с. 56).

Крім того, судом першої інстанції
встановлено, що між ФОП ОСОБА_2 та СТОВ
«Дружба-Нова» укладено договір від
29.10.2013 року №85 про надання послуг (далі -
Договір №85), за умовами якого
Виконавець зобов'язується виконати
роботи по внесенню аміаку рідкого
ГОСТ6221-90 марки Б спеціалізованою
технікою на земельних ділянках
Замовника, а Замовник прийняти та
оплатити виконані роботи у порядку та
на умовах, визначених цим договором.

Про виконання договору, на думку суду
першої інстанції, свідчать наявні у
матеріалах справи копії: акту
здачі-приймання послуг (а.с. 91),
податкової накладної (а.с. 106),
платіжного доручення (а.с. 150), акту
звіряння взаєморозрахунків (а.с. 55),
оборотно-сальдової відомості по
рахунку 631 (а.с. 56).

На підставі встановлених вище
обставин, суд першої інстанції дійшов
до висновку, що підстав для визнання
безтоварними укладених Позивачем з ФОП
ОСОБА_2 договорів немає. При цьому, суд
наголосив на тому, що податковим
органом як суб'єктом владних
повноважень не доведено, що
господарські операції Позивача є
фіктивними або безтоварними, не
доведено недобросовісності Позивача
та його контрагента. Крім того, доказів
визнання нікчемними угод суду не
надано, а отже висновки податкового
органу ґрунтуються на припущеннях, які
не підтверджені належними доказами і
не мають фактичного та правового
обґрунтування.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів не може не
погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Приписи ч. 1 ст. 208 ГК України визначають,
що якщо господарське зобов'язання
визнано недійсним як таке, що вчинено з
метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, то за
наявності наміру в обох сторін - у разі
виконання зобов'язання обома сторонами
- в доход держави за рішенням суду
стягується все одержане ними за
зобов'язанням, а у разі виконання
зобов'язання однією стороною з другої
сторони стягується в доход держави все
одержане нею, а також все належне з неї
першій стороні на відшкодування
одержаного. У разі наявності наміру
лише у однієї із сторін усе одержане
нею повинно бути повернено другій
стороні, а одержане останньою або
належне їй на відшкодування виконаного
стягується за рішенням суду в доход
держави.

Враховуючи положення зазначених вище
статей ГК України, колегія суддів
вважає за необхідне підкреслити той
факт, що для визнання правочину такого,
що укладений з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, необхідно встановити факт
наявності у контрагентів або
контрагента такої мети.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи та було вірно встановлено судом
першої інстанції, доказів наявності у
сторін договору мети, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, Відповідачем надано не
було.

Таким чином, на думку суду апеляційної
інстанції, господарські операції між
контрагентами мали товарний характер
та не були вчинені з метою, яка завідомо
суперечила інтересам держави і
суспільства.

Приписами ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 1 ст. 9 вказаного Закону
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Крім того, згідно п. 2.4 затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року №88 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку первинні
документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Як вірно зазначив суд першої інстанції,
наявні у матеріалах справи документи
містять всі обов'язкові для первинних
документів реквізити та відповідають
законодавчо визначеним вимогам. Крім
того, як вбачається зі змісту сторінки 9
акту перевірки (а.с. 28), отримана
продукція (аміак рідкий) та послуги з
його внесення були використані
Позивачем у сільськогосподарській
діяльності, а саме під посів кукурудзи.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про
обґрунтованість позиції
Чернігівського окружного
адміністративного суду про
безпідставність твердження
податкового органу про безтоварність
господарських операцій Позивача з
вказаним контрагентом.

Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України, податковий кредит - це
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду.

Відповідно до п.198.1, п.198.3 ст. 198 ПК
України, податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків,
сплачених (нарахованих) платником
податку у звітному періоді у зв'язку з
придбанням товарів (робіт і послуг),
вартість яких відноситься до складу
витрат виробництва (обігу). Право на
нарахування податкового кредит
виникає незалежно від того, чи такі
товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно п.198.6 ст. 198 ПК України не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно п. 201.11
ст.201 Кодексу). У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій,
установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, на
момент виписування податкових
накладних Позивачу ФОП ОСОБА_2 був
зареєстрований у встановленому
законом порядку як суб'єкт
підприємницької діяльності, а також
платником податку на додану вартість, а
факт реальності господарських
операції, як було встановлено раніше,
підтверджується належним чином
оформленими первинними документами, а
тому правових підстав для винесення
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення у Відповідача не
було.

Крім того, посилання Апелянта на те, що
у ході перевірки не підтверджено факт
руху товару (аміаку) від ТОВ «ЮНІКОН-С»
до ФОП ОСОБА_2, який в подальшому
поставлений останнім СТОВ
«Дружба-Нова», колегія суддів оцінює
критично з огляду на наступне.

Так, предметом перевірки Варвинської
ОДПВ були взаємовідносини Позивача з
ФОП ОСОБА_2, який, як було встановлено у
ході перевірки, виконав зобов'язання за
договорами №84, 85. Тобто, товарність
вказаних договорів та рух товару
підтверджується як документально, так
і фактично. У той же час встановлення
факту ймовірності взаємовідносин
контрагента Позивача з фіктивним
суб'єктами господарювання не є
безумовним доказом ознак фіктивності у
діяльності СТОВ «Дружба-Нова»,
оскільки приписи чинного на момент
виникнення спірних правовідносин
законодавства не ставили у залежність
право формування Позивачем
податкового кредиту від
добросовісності платника податку, з
яким контрагент суб'єкта
господарювання перебував у
господарських правовідносинах. Тобто,
невиконання такими особами податкових
зобов'язань тягне за собою настання
відповідальності лише для зазначених
суб'єктів і не може бути підставою для
притягнення до відповідальності
іншого суб'єкта господарювання.

З огляду на викладене, безпідставним,
на думку колегії суддів, є посилання
податкового органу на порушення
Позивачем приписів ст. 209 ПК України в
частині використання
сільськогосподарським підприємством
суми податку на додану вартість, що не
підлягає сплаті до бюджету, оскільки,
як зазначено вище, правомірність
формування податкового кредиту з ПДВ
підтверджується наявними у матеріалах
справи доказами.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Колегія суддів із наведеними
висновками суду першої інстанції
погодилась, оскільки вони знайшли своє
підтвердження в ході апеляційного
розгляду справи. Судом було вірно
встановлено фактичні обставини справи,
надано належну оцінку дослідженим
доказам, прийнято законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права. У зв'язку з цим
колегія суддів вважає необхідним
апеляційну скаргу - залишити без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Варвинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області -
залишити без задоволення, а постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 07 листопада
2014 року у справі за адміністративним
позовом сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Дружба-Нова» до
Варвинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, а якщо її було прийнято
за наслідками розгляду у письмовому
провадженні, - через п'ять днів після
направлення їх копій особам, які беруть
участь у справі. Касаційна скарга на
судові рішення подається у порядку та
строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС
України.

Головуючий суддя
А.Г. Степанюк

Судді
В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя
Степанюк А.Г.

Судді:
Кузьменко В. В.

Шурко О.І.