Справа № П/811/3882/14
Суддя: Т.М. Кармазина
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 листопада 2014 року
Справа № П/811/3882/14
Кіровоградський окружний
адміністративний суд
у складі: головуючого - судді
за участю секретаря -
за участю представників:
відповідача - Бондар
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Кіровограді
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_3 до відділу державної виконавчої
служби Олександрійського
міськрайонного управління юстиції про
визнання протиправною та скасування
Позивач звернулась до суду з
адміністративним позовом, в якому
просить визнати протиправною та
скасувати постанову про стягнення з
боржника виконавчого збору від 06
В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що постановою
старшого державного виконавця відділу
ДВС Олександрійського міськрайонного
управління юстиції ОСОБА_4 від 25.11.2011 р.
відкрито виконавче провадження з
примусового виконання виданого
Олександрійським міськрайонним судом
Кіровоградської області виконавчого
лита по справі №2-2215/09 та надано строк
для добровільного виконання
виконавчого листа до 05 грудня 2011 р..
Однак, про відкриття виконавчого
провадження та про наявність строку
для добровільного виконання судового
рішення, а також про наслідки
невиконання рішення суду протягом
наданого державним виконавцем строку
позивача повідомлено не було, оскільки
згідно супровідного листа №43450, 43451 від
25.11.2011р., копію постанови було
направлено на адресу, за якою позивач
не мешкає та не мешкала. За вказаних
обставини позивачем не отримано й
спірну постанову про стягнення з
боржника виконавчого збору від 06.12.2011
р.. Так, як зазначає позивач, не
отримавши від відповідача жодних
постанов вона протягом 2012-2013 рр.
самостійно й добровільно виконала
судове рішення, у зв'язку з чим 16.10.2014 р.
стягувачем до ВДВС Олександрійського
МРУЮ подано заяву про закінчення
виконавчого провадження, а постановою
державного виконавця від 17.10.2014 р.
виконавче провадження закінчено. При
цьому, 22.10.2014 р. позивачем отримано
постанову державного виконавця від
20.10.2014 р. про відкриття виконавчого
провадження з виконання постанови б/н,
виданої 20.10.2014 р.. Ознайомившись з
матеріалами виконавчого провадження
позивач довідалася про вказані вище
обставини, а також про виділення
постановою державного виконавця від
17.10.2014 року постанови про стягнення
виконавчого збору від 06.12.2011 року в
окреме провадження. На думку позивача,
дії відповідача щодо винесення
постанови про стягнення виконавчого
збору та сама постанова є
протиправними, з огляду на що підлягає
скасуванню, оскільки неотримання
постанови про відкриття виконавчого
провадження унеможливлювало своєчасне
добровільне виконання судового
рішення, що й свідчить про
протиправність застосування
відповідальності у вигляді
виконавчого збору.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги в
повному обсязі та просив суд їх
задовольнити з вказаних підстав.

Відповідачем подано заперечення проти
позову згідно змісту якого зазначено,
що на виконанні у відділі перебував
виконавчий лист №2-2215 від 12.10.2009 року, що
виданий Олександрійським
міськрайонним судом Кіровоградської
області про стягнення з позивача
(ОСОБА_5) та ОСОБА_6 солідарно на користь
ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит"
заборгованості за кредитом у сумі 181
575,98 грн., а також судові витрати у сумі
1950,00 грн., у зв'язку з чим 25.11.2011р. було
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження, в якій
боржнику надано строк для
добровільного виконання виконавчого
листа до 05.12.2011 р.. Копії даних постанов
були направлені сторонам виконавчого
провадження у відповідності зі ст.25
Закону України "Про виконавче
провадження". Державним виконавцем
вживалися заходи для примусового
виконання рішення, передбачені Законом
України "Про виконавче провадження", а
саме: перевірка майнового стану
боржника, вихід на дільницю за місцем
проживання боржника, зверталися за
дозволом до Голови комісії з питань
захисту прав дитини Олександрійської
міськради для передачі на реалізацію
іпотечного нерухомого майна (квартири
АДРЕСА_1). 16.10.2014 р. до відділу надійшов
лист за вх.№5470/02.1-25 стягувача АТ "Банк
"Фінанси та Кредит" про фактичне
виконання позивачем боргу у сумі 183525,98
грн. за виконавчим листом № 2-2215 від
12.10.2009 р., на підставі чого виконавче
провадження було закінчено про що 17.10.14
р. винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження, а також
винесено постанову про виділення
постанови про стягнення виконавчого
збору та витрат в окреме виконавче
провадження, у зв'язку з тим що
боржником виконавчий збір у сумі 10 % від
суми боргу та витрати на проведення
виконавчих дій не сплачено.

Виходячи з вищевикладеного, на думку
відповідача підстави для скасування
постанови про стягнення з боржника
виконавчого збору відсутні, а тому
позовні вимоги задоволенню не
підлягають (а.с.40-42).

Представник відповідача у судовому
засіданні також заперечував проти
задоволення позову.

Дослідивши подані сторонами документи
та матеріали, заслухавши пояснення їх
представників та з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи та
вирішення спору по суті, суд дійшов
наступних висновків.

Предметом спору у даній справі є
постанова державного виконавця ВДВС
Олександрійського міськрайонного
управління юстиції від 06.12.2011 року ВП
№30044053, згідно якої з позивача, за
невиконання рішення суду у
встановлений державним виконавцем
строк, стягнуто виконавчий збір у
розмірі 18 352,59 грн. (а.с.46).

Надаючи оцінку спірним
правовідносинам, суд зазначає
наступне.

Встановлено, що на виконанні у ВДВС
Олександрійського міськрайонного
управління юстиції перебував
виконавчий лист №2-2215 від 12.10.2009 року,
виданий Олександрійським
міськрайонним судом Кіровоградської
області про стягнення з ОСОБА_5 і ОСОБА_6
солідарно на користь ВАТ "Банк "Фінанси
та Кредит" заборгованості за кредитом у
сумі 181 575,98 грн., а також судові витрати
у сумі 1950,00 грн. (а.с.73).

25.11.2011 р. старшим державним виконавцем
ВДВС Олександрійського МРУЮ винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження ВП №30044053 (а.с.64-65), в якій
боржнику (позивачу) надано строк для
добровільного виконання виконавчого
листа до 05.12.2011 р. та повідомлено, що в
разі не виконання рішення в наданий для
добровільного виконання строк, з нього
буде стягнуто виконавчий збір та
витрати, пов'язані з проведенням
виконавчих дій. Копію постанови про
відкриття виконавчого провадження
було направлено листом за вих.№43450 від
25.11.2011 р. на адресу: АДРЕСА_2

У зв'язку з не виконанням позивачем
рішення суду в наданий державним
виконавцем для добровільного
виконання строк (до 05.12.2011 р.), 06.12.2011 р.
винесено постанову ВП №30044053 про
стягнення виконавчого збору в розмірі
18 352,59 грн. (а.с.66).

16.10.2014 р. до ВДВС Олександрійського МРУЮ
надійшов лист за вх.№5470/02.1-25 стягувача
АТ "Банк "Фінанси та Кредит" про
фактичну сплату боржником (позивачем)
боргу у сумі 183 525,98 грн. по виконавчому
листу №2-2215 від 01.02.2010 р. (а.с.71-зв.), а тому
17.10.2014 р. державним виконавцем винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження ВП №30044053, а також
постанова про виділення постанови про
стягнення виконавчого збору та витрат
у окреме виконавче провадження, про що
було повідомлено сторін у виконавчому
провадженні листом від 24.10.2014 р. за №42245,
№42246 (а.с.73-зв., 74).

20.10.2014 року державним виконавцем
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження ВП №45146116 з
примусового виконання постанови про
стягнення виконавчого збору в розмірі
18 352,59 грн., про що також було
повідомлено позивача (боржника) листом
від 20.10.2014 р. вих..№41331 (а.с.77-зв.).

Так, умови і порядок виконання рішень
судів та інших органів (посадових осіб),
що відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначає Закон України "Про виконавче
провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XIV
(далі - Закон №606-XIV), згідно до ст.1 якого
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

За приписами частини 1 статті 17 Закону
№606-XIV примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.

Водночас, згідно п.1 ч.2 ст.17 Закону №606-XIV
відповідно до цього Закону підлягають
виконанню державною виконавчою
службою виконавчі листи, що видаються
судами, і накази господарських судів, у
тому числі на підставі рішень
третейського суду та рішень
Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 25 Закону
№606-XIV державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

При цьому, згідно ч.1 ст.31 Закону №606-XIV
копії постанов державного виконавця та
інші документи виконавчого
провадження (далі - документи
виконавчого провадження), що державний
виконавець зобов'язаний довести до
відома сторін та інших учасників
виконавчого провадження, надсилаються
адресатам із супровідними листами
простою кореспонденцією, крім постанов
про відкриття виконавчого провадження
або відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до ч.ч.1, 2 статті 11 Закону
№606-XIV державний виконавець
зобов'язаний вживати заходів
примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії. Державний виконавець
здійснює необхідні заходи щодо
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Так, згідно ч.1 ст.28 Закону №606-XIV у разі
невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У разі невиконання
боржником у той самий строк рішення
немайнового характеру виконавчий збір
стягується в розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - фізичної особи і в
розмірі вісімдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника -
юридичної особи. У зазначених розмірах
виконавчий збір стягується з боржника
також у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувача та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання, зокрема шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
рахунок стягувача. Постанова про
стягнення виконавчого збору може бути
оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

У свою чергу, згідно п.3.6.2. Інструкції
про проведення виконавчих дій,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 15.12.1999 року № 74/5,
(далі - Інструкція №74/5) державний
виконавець у 3-денний строк з дня
надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець
установлює строк для добровільного
виконання рішення, який не може
перевищувати 7 днів, а рішень про
примусове виселення - 15 днів, та
попереджає боржника про примусове
виконання рішення після закінчення
встановленого строку зі стягненням з
нього виконавчого збору і витрат,
пов'язаних з провадженням виконавчих
дій. При цьому вказується дата
виконання.

Згідно першого абзацу пункту 4.16.1.
Інструкції № 74/5 у разі невиконання
рішення у строк, установлений для
добровільного його виконання, з
боржника постановою державного
виконавця, яка затверджується
начальником відповідного органу
державної виконавчої служби (додаток
3), стягується виконавчий збір у розмірі
десяти відсотків від фактично
стягненої суми або вартості майна
боржника, яке передане стягувачу за
виконавчим документом, а за
невиконання рішення немайнового
характеру у строк, установлений для
добровільного його виконання, з
боржника після повного виконання
рішення у тому самому порядку
стягується виконавчий збір - у розмірі
двадцяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян із
боржника-громадянина і в розмірі
п'ятдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян - з
боржника - юридичної особи.

Пункт 4.16.2. вказаної Інструкції
передбачає, що постанова про стягнення
виконавчого збору виноситься при
першому надходженні виконавчого
документа державному виконавцю після
завершення строку, наданого для
добровільного виконання, та
встановлення, що рішення боржником у
добровільному порядку не виконано.

Відповідно до п.4.16.4 Інструкції
постанова про стягнення виконавчого
збору не пізніше наступного дня після
її винесення надсилається боржнику і
може бути оскаржена до суду в 10-денний
строк.

Отже, стягнення з боржника виконавчого
збору та витрат на проведення
виконавчих дій здійснюється виключно
на стадії примусового виконання
рішення суду після невиконання
судового рішення боржником
добровільно. Лише після цього
державний виконавець вправі винести
постанову про стягнення виконавчого
збору, яка затверджується начальником
відповідного відділу державної
виконавчої служби, і не пізніше
наступного дня надсилається боржнику.

Крім того, суд зазначає, що постанови
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору та накладення штрафу
належать до видів відповідальності за
невиконання рішення самостійно та за
невиконання без поважних причин
рішення, що зобов'язує боржника вчинити
певні дії, та рішення про поновлення на
роботі. Виконавчий збір - це санкція
відповідальності майнового характеру,
що накладається на боржника за
невиконання рішення у строк,
встановлений для його самостійного
виконання.

Також, суд звертає увагу на те, що
згідно ст.35 Закону №606-XIV за наявності
обставин, що перешкоджають провадженню
виконавчих дій, або у разі
несвоєчасного одержання сторонами
документів виконавчого провадження,
внаслідок чого вони були позбавлені
можливості скористатися правами,
наданими їм цим Законом, державний
виконавець може відкласти виконавчі
дії з власної ініціативи на строк до
десяти робочих днів.

Як зазначалось судом, 25.11.2011 року
старшим державним виконавцем було
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження ВП №30044053 та
надано боржнику строк для
добровільного виконання виконавчого
листа до 05.12.2011 р.. В подальшому, у
зв'язку з не виконанням позивачем
рішення суду в наданий строк 06.12.2011 р.
державним виконавцем винесено
постанову ВП №30044053 про стягнення з
позивача виконавчого збору у розмірі 10
% від суми боргу.

Однак, розглянувши наявні в справі
матеріали встановлено, що державним
виконавцем взагалі не було враховано
той факт, що постанову про відкриття
виконавчого провадження ВП № 30044053 від
25.11.2011 року не було вручено позивачу
(боржнику). Крім того, в ході розгляду
справи встановлено та не спростовано
представником відповідача, що
постанову про відкриття виконавчого
провадження було направлено позивачу в
порушення статті 31 Закону України "Про
виконавче провадження", а саме листом
простою кореспонденцією, а не як це
вимагає законодавець рекомендованим
листом з повідомленням про вручення.

Отже, позивача було повністю
позбавлено права на добровільне
виконання виконавчого документа, що є
порушенням і звуженням її прав як
боржника у виконавчому провадженні.

Більш того, представник відповідача в
судовому засіданні підтвердив, що
постанова від 06.12.2011р. про стягнення
виконавчого збору взагалі не
направлялася позивачу.

До того ж, суду не надано докази
затвердження постанови про стягнення
виконавчого збору начальником
відповідного відділу державної
виконавчої служби.

Також слід зазначити, що за приписами
ч.1 ст.27 Закону №606-XIV у разі ненадання
боржником у строки, встановлені
частиною другою статті 25 цього Закону
для самостійного виконання рішення,
документального підтвердження повного
виконання рішення державний
виконавець на наступний день після
закінчення відповідних строків
розпочинає примусове виконання
рішення.

Як пояснив суду представник
відповідача, державним виконавцем
вживалися заходи для примусового
виконання рішення, передбачені Законом
України "Про виконавче провадження",
зокрема: проведення перевірка
майнового стану боржника, вихід на
дільницю за місцем проживання
боржника, звернення за дозволом для
передачі на реалізацію іпотечного
нерухомого майна, на підтвердження
чого до матеріалів справи було надано
докази проведення вказаних заходів
починаючи з 2012 р. (а.с.67-71).

Таким чином, всупереч ст.27 Закону №606-XIV
державний виконавець виніс спірну
постанову про стягнення виконавчого
збору.

Судом також враховано, що згідно
чинного законодавства для стягнення
виконавчого збору необхідні дві
складові: по-перше - несплата боргу у
визначені державним виконавцем строки
для добровільного виконання рішення і
по-друге - фактичне примусове стягнення
суми з боржника. В той же час, як
пояснила позивач, протягом 2012-2013рр. нею
самостійно та добровільно було
виконано судове рішення та погашено
заборгованість перед стягувачем.
Зазначений факт не спростовано
відповідачем жодним доказом.

Згідно з ст.6 Закону №606-XIV державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб. Державний виконавець
роз'яснює особам, які беруть участь у
виконавчому провадженні або
залучаються до проведення виконавчих
дій, їхні права згідно з вимогами цього
Закону.

Статтею 11 Закону №606-XIV передбачені
обов'язки і права державних виконавців.
Зокрема, ч.1 ст.11 передбачено, що
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу. При
цьому, за приписами частини другої
статті 71 цього Кодексу в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не виконав покладеного на
нього обов'язку щодо доказування
правомірності прийняття спірної
постанови тому, враховуючи, що позивач
була позбавлена права на добровільне
виконання рішення суду, відсутність
доказів вчинення державним виконавцем
на час прийняття постанови від 06.12.2011 р.
будь-яких дій з приводу примусового
виконання зазначеного рішення, суд
вважає постанову від 06 грудня 2011 року
ВП №30044053 про стягнення виконавчого
збору в розмірі 18 352,59 грн. такою, що
винесена не на підставі, що передбачені
Конституцією та законами України, а
також необґрунтовано, без урахування
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення.

Згідно ч.1 ст.94 КАС України якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України.

Суд вважає за необхідне присудити
позивачу судові витрати з Державного
бюджету України в розмірі 182,70 грн.
(а.с.3).

Керуючись ст.ст. 86, 159-163, 167 КАС України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати
постанову відділу державної
виконавчої служби Олександрійського
міськрайонного управління юстиції про
стягнення з боржника виконавчого збору
від 06 грудня 2011 року ВП №30044053.

Присудити ОСОБА_3 (НОМЕР_1) з Державного
бюджету України судові витрати у
розмірі 182,70 грн..

Постанова суду набирає законної сили в
порядку, встановленому ст.254 КАС
України.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Кіровоградський окружний
адміністративний суд шляхом подання в
10-денний строк з дня її проголошення, а
у разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України - протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови, апеляційної скарги, копія
якої одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції.

Повний текст постанови складено -
02.12.2014р.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду
Т.М.
Кармазина