Справа № 345/6317/13-а 2а/345/397/13
Суддя: Костів М.В.
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року
Справа № 876/74/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді
Костіва М.В.,

суддів
Шавеля Р.М., Савицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в м. Калуші та Калуському
районі Івано-Франківської області на
постанову Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області у
справі №345/6317/13-а за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
м. Калуші та Калуському районі
Івано-Франківської області про
стягнення безпідставно утриманих з
пенсії коштів,

встановив:

У листопаді 2013 року позивач
звернувся до суду з позовом до
управління Пенсійного фонду України в
м. Калуші та Калуському районі
Івано-Франківської області про
визнання незаконною відмови
відповідача від 24.10.2013 року №263/В-15 у
поверненні коштів, які утримані з
пенсії, та повернення безпідставно
утриманих з пенсії коштів у сумі 8296, 47
грн.

Постановою Калуського
міськрайонного суду
Івано-Франківської області позов
задоволено: визнано незаконною відмову
управління Пенсійного Фонду України в
м. Калуші та Калуському районі від
24.10.2013 року №263/В-15 у поверненні ОСОБА_1
коштів, які утримані з його пенсії на
підставі визнаного незаконним та
скасованого рішення Міжвідомчої
комісії з інвентаризації пенсійних
справ та особових рахунків і списання
сум переплати грошової допомоги від
17.02.2012 року №2; зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в м. Калуші та
Калуському районі провести
перерахунок та виплату в користь
ОСОБА_1 (і.н.НОМЕР_1) 8296 грн. 47 коп.
безпідставно утриманих сум з пенсії за
період з березня 2012 року по жовтень 2013
року; зобов'язано Державну
казначейську службу України стягнути в
користь ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_1) 68,82 грн.
судового збору та витрати на надання
правової допомоги в сумі 800 грн. із
Державного бюджету України шляхом їх
безспірного списання із рахунку
управління Пенсійного фонду України в
м. Калуші та Калуському районі.

У поданій апеляційній скарзі
відповідач - управління Пенсійного
фонду України в м. Калуші та Калуському
районі Івано-Франківської області,
просить зазначене судове рішення
скасувати і ухвалити нове про відмову в
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі, покликаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
та неврахування істотних обставин
справи. Апеляційну скаргу обґрунтовує
тим, що УПФ України в м. Калуші та
Калуському районі Івано-Франківської
області не має законних підстав для
повернення коштів, оскільки в
резолютивній частині постанови
Калуського міськрайонного суду від
10.12.2012 року визнано нечинним та
скасовано рішення міжвідомчої комісії
№2 від 17.02.2012 року в частині стягнення
переплати пенсії з ОСОБА_1 в розмірі 88604,
84 грн. та жодним чином не йдеться про
зобов'язання повернути утримані кошти.
Вказує також на пропущення позивачем
строків звернення до суду та
необхідність застосування наслідків,
передбачених ст. 100 КАС України.

На підставі ч.1 ст.197 КАС України
справа слухається в порядку письмового
провадження на підставі наявних у
справі матеріалів.

Колегія суддів, заслухавши суддю -
доповідача, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції
встановлено та матеріалами справи
підтверджується наступне.

Міжвідомча комісія з
інвентаризації пенсійних справ та
особових рахунків і списання сум
переплат пенсій та грошової допомоги
УПФУ в м. Калуші та Калуському районі
винесла рішення від 17.02.2012 р., згідно з
яким з ОСОБА_1 підлягає стягненню
переплачена пенсія в сумі 88604,84 грн.,
стягнення слід проводити з пенсії по 20%
від розміру пенсії. Дане рішення було
визнане протиправним та скасоване
постановою Калуського міськрайонного
суду від 10.12.2012 р., яка залишена без змін
ухвалою Львівського апеляційного суду
від 12.09.2013 р.

Довідкою про відрахування,
виданою УПФУ в м. Калуші та Калуському
районі, з пенсії позивача за період з
березня 2012 року по жовтень 2013 року
утримано 8296 грн. 47 коп. Позивач
звертався до відповідача з клопотанням
про повернення безпідставно стягнутих
сум пенсії, однак йому було відмовлено
з тих мотивів, що постановою Калуського
міськрайонного суду від 10.12.2012 р. було
чітко визначено дії, які необхідно
здійснити УПФУ в м. Калуші та
Калуському районі і не було зобов'язано
повернути стягнені кошти.

Суд першої інстанції,
задовольняючи позовні вимоги, виходив
з того, що рішення відповідача, на
підставі якого проводилося стягнення
відповідних сум з пенсії позивача,
визнано протиправним та скасовано
постановою Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від
10.12.2012 року, яке набрало законної сили.
Відтак, утримані на підставі
скасованого рішення міжвідомчої
комісії грошові суми підлягають
поверненню.

Колегія суддів частково
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції з наступних мотивів.

Відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Статтею 254 КАС України
регламентовано порядок набрання
судовим рішенням законної сили. При
цьому за правилами статті 255 КАС
України постанова або ухвала суду, яка
набрала законної сили, є обов'язковою
для осіб, які беруть участь у справі,
для їхніх правонаступників, а також для
всіх органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.
Обставини, які були встановлені
постановою, що набрала законної сили, в
одній адміністративній справі не
можуть оспорюватися в іншій судовій
справі за участю тих самих сторін.

Відповідно ст. 1212 Цивільного
кодексу України особа, яка набула майно
або зберегла його у себе за рахунок
іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Разом з тим, п. 1 ч. 1 ст. 1215
Цивільного кодексу України
встановлено, що не підлягає поверненню
безпідставно набуті заробітна плата і
платежі, що прирівнюються до неї,
зокрема пенсії, якщо їх виплата
проведена фізичною або юридичною
особою добровільно, за відсутності
рахункової помилки з її боку і
недобросовісності з боку набувача.

На підставі вказаних норм та
постанови Калуського міськрайонного
суд від 10.12.2012 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до УПФУ у м. Калуші та Калуському
районі про визнання протиправними дій
та скасування рішення міжвідомчої
комісії, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про незаконність
відмови відповідача від 24.10.2013 року
№263/В-15 у поверненні ОСОБА_1 коштів, які
утримані з його пенсії на підставі
визнаного незаконним та скасованого
рішення міжвідомчої комісії з
інвентаризації пенсійних справ та
особових рахунків і списання сум
переплати грошової допомоги від 17.02.2012
року №2, а також зобов'язання
відповідача провести перерахунок та
виплату на користь позивача 8 296 грн. 47
коп. безпідставно утриманих сум з
пенсії .

Разом з тим, колегія суддів не
погоджується з висновками суду першої
інстанції про зобов'язання Державної
казначейської служби України стягнути
в користь ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_1) 68,82 грн.
судового збору та витрати на надання
правової допомоги в сумі 800 грн. із
Державного бюджету України шляхом їх
безспірного списання із рахунку
управління Пенсійного фонду України в
м. Калуші та Калуському районі
Івано-Франківської області.

Так, відповідно до ч. 1. ст. 90 КАС
України витрати, пов'язані з оплатою
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, які надають правову
допомогу за договором, несуть сторони,
крім випадків надання безоплатної
правової допомоги, передбачених
законом.

Частина третя цієї статті
визначає, що граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Стаття 1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» встановлює,
що розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних справах, в
яких така компенсація виплачується
стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення, іншою стороною, а в
адміністративних справах - суб'єктом
владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Відповідно до глави 6 КАС України
склад та розмір витрат, пов'язаних з
оплатою правової допомоги, входить до
предмету доказування в справі.

Системний аналіз наведених норм
права дає підстави вважати, що на
підтвердження цих обставин суду
повинні бути надані договір про
надання правової допомоги (договір
доручення, договір про надання
юридичних послуг та ін.), документи, що
свідчать про оплату витрат, пов'язаних
із наданням правової допомоги,
оформлені у встановленому законом
порядку (наприклад, квитанція до
прибуткового касового ордеру, платіжне
доручення з відміткою банку або інший
банківський документ, касові чеки,
посвідчення про відрядження). При
цьому, матеріали справи повинні
містити докази на підтвердження
виконаних об'ємів робіт, їх кількості
та видів.

Окрім того, витрати на правову
допомогу відшкодовуються лише в тому
випадку, якщо правова допомога реально
надавалася в справі тими особами, які
одержали за це плату, та їх сплата
підтверджується відповідними
фінансовими документами.
Недопустимими є документи, які не
відповідають встановленим вимогам.

Самі лише докази укладення угоди
про надання правової допомоги й її
оплати не можуть бути підставою для
відшкодування цих витрат.

Оскільки з наявних у матеріалах
справи доказів, на які посилається
позивач, неможливо встановити об'єми,
кількість та види конкретних послуг, за
які здійснено оплату позивачем, то у
задоволені його заяви в частині
розподілу витрат, пов'язаних з оплатою
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, які надають правову
допомогу, слід відмовити.

Щодо вимоги апеляційної скарги
про застосування наслідків пропуску
строку звернення до суду, передбачених
ст. 100 КАС України, колегія суддів
вважає її безпідставною, оскільки
позивач дізнався про свої порушені
права з відмови управління Пенсійного
фонду України в м. Калуші та Калуському
районі Івано-Франківської області від
24.10.2013 року №263/В-15, яку оскаржив до суду
08.11.2013 року.

Враховуючи наведене, постанова суду
частково суперечить зазначеним нормам
матеріального права та матеріалам
справи і підллягає скасуванню.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене судом на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених такими доказами, які
були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 202 КАС України
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є: 1) неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; 2) недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд першої інстанції вважає
встановленими; 3) невідповідність
висновків суду обставинам справи; 4)
порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання, а так само розгляд і вирішення
справи неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглянув
справу.

Апелянт у встановленому законом
порядку частково довів наявність
передбачених законом підстав для
скасування постанови суду.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 202, 205,
207, 254 КАС України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Калуші та
Калуському районі Івано-Франківської
області задовольнити частково

Постанову Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області у
справі №345/6317/13-а скасувати та прийняти
нову постанову, якою позов
задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову
управління Пенсійного Фонду України в
м. Калуші та Калуському районі
Івано-Франківської області від 24.10.2013
року №263/В-15 у поверненні ОСОБА_1 коштів,
які утримані з його пенсії на підставі
визнаного незаконним та скасованого
рішення Міжвідомчої комісії з
інвентаризації пенсійних справ та
особових рахунків і списання сум
переплати грошової допомоги від 17.02.2012
року №2.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в м. Калуші та Калуському
районі Івано-Франківської області
провести перерахунок та виплату на
користь ОСОБА_1 (і.н.НОМЕР_1) 8296 грн. 47 коп.
безпідставно утриманих сум з пенсії за
період з березня 2012 року по жовтень 2013
року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_1) 156, 86 грн.
судового збору.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.
Постанова може бути оскаржена у
касаційному порядку, шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України,
протягом двадцяти днів з дня набрання
ухвалою законної сили.

Головуючий суддя
Костів М.В.

Судді
Шавель Р.М.

Савицька Н.В.