Справа № 814/2509/14
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/2509/14

Категорія: 8.2.2 Головуючий в 1 інстанції:
Птичкіна В.В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді -
Джабурія О.В.

суддів -
Крусяна А.В.

- Шляхтицького О.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
апеляційною скаргою Державної
податкової інспекції у Центральному
районі м. Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області на постанову Миколаївського
окружного адміністративного суду від 09
жовтня 2014 року у справі за позовом
Державної податкової інспекції у
Центральному районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Маріком»
про накладення арешту на кошти
платника податків, що знаходяться в
банку,

ВСТАНОВИВ :

Державна податкова інспекція у
Центральному районі Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області, з посиланням на підпункт 20.1.17
пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу
України, звернулася до суду з
адміністративним позовом про
накладення арешту на кошти платника
податків - Товариства з обмеженою
відповідальністю «Маріком».

В обґрунтування позовних вимог ДПІ
послалась на наявність податкового
боргу Товариства з обмеженою
відповідальністю «Маріком» в сумі 28
033,68 грн. і на відсутність у відповідача
майна, на яке може бути звернено
стягнення.

Ухвала про відкриття провадження у
справі, що була направлена відповідачу,
повернулася до суду без вручення
адресату з позначкою відділення
поштового зв'язку «по ист. срока
хранения» (а.с. 22-25).

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 09 жовтня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням
Державна податкова інспекція у
Центральному районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області звернулась з
апеляційною скаргою на зазначену
постанову. Апелянт просить скасувати
постанову суду та прийняти нову
постанову, якою задовольнити
адміністративний позов в повному
обсязі.

Згідно до вимог п.2 ч.1 ст.197 КАС України
суд апеляційної інстанції розглянув
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки у судове
засідання не прибули сторони, які
беруть участь у справі, проте про
розгляд справи були належним чином
повідомлені.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Колегією суддів встановлено, що
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Маріком» перебуває
на податковому обліку в ДПІ у
Центральному районі м. Миколаєва ГУ
Міндоходів у Миколаївській області з
10.03.2006 року за № 140312248.

Станом на 07.08.2014 сума податкового боргу
відповідача з податку на прибуток
складає 28 033,68 грн. 22.08.2013 року ДПІ
направила Товариству податкову вимогу
№ 92 про сплату податкового боргу з
податку на прибуток в сумі 28 284 грн. (а.с.
8).

У зв'язку з наявністю податкового боргу
та відсутністю у відповідача майна, на
яке може бути звернено стягнення,
Державна податкова інспекція у
Центральному районі Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області звернулася до суду з
адміністративним позовом про
накладення арешту на кошти платника
податків - Товариства з обмеженою
відповідальністю «Маріком».

З'ясувавши обставини справи,
дослідивши докази на їх підтвердження,
суд першої інстанції дійшов до
висновку про необхідність відмови у
задоволенні позову.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України
у справах щодо оскарження рішень, дій,
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед Законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України
передбачено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2
КАС України, до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних
законів, Кодексом та контекстом
Конституції України можна зробити
висновок, що однією з найважливіших
тенденцій розвитку сучасного
законодавства України є розширення
сфери судового захисту, в тому числі
судового контролю за правомірністю і
обґрунтованістю рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень.

Право контролюючих органів на
звернення до суду щодо накладення
арешту на кошти на інші цінності, що
знаходяться в банку, платника податків,
який має податковий борг, у разі якщо у
такого платника податків відсутнє
майно та/або його балансова вартість
менша суми податкового боргу, та/або
таке майно не може бути джерелом
погашення податкового боргу,
встановлено підпунктом 20.1.33 пункту 20.1
статті 20 Податкового кодексу України.

Адміністративний арешт майна платника
податків (далі - арешт майна),
відповідно до пункту 94.1 статті 94
Податкового кодексу України, є
винятковим способом забезпечення
виконання платником податків його
обов'язків, визначених законом.

Згідно до вимог пункту 94.2 статті 94
Податкового кодексу України, арешт
майна може бути застосовано, якщо
з'ясовується одна з таких обставин:
платник податків порушує правила
відчуження майна, що перебуває у
податковій заставі (підпункт 94.2.1);
фізична особа, яка має податковий борг,
виїжджає за кордон (підпункт 94.2.2);
платник податків відмовляється від
проведення документальної перевірки
за наявності законних підстав для її
проведення або від допуску посадових
осіб контролюючого органу (підпункт
94.2.3); відсутні дозволи (ліцензії) на
здійснення господарської діяльності,
торгові патенти, а також у разі
відсутності реєстраторів
розрахункових операцій,
зареєстрованих у встановленому
законодавством порядку, крім випадків,
визначених законодавством (підпункт
94.2.4); відсутня реєстрація особи як
платника податків у контролюючому
органі, якщо така реєстрація є
обов'язковою відповідно до цього
Кодексу, або коли платник податків, що
отримав податкове повідомлення або має
податковий борг, вчиняє дії з
переведення майна за межі України, його
приховування або передачі іншим особам
(підпункт 94.2.5); платник податків
відмовляється від проведення
перевірки стану збереження майна, яке
перебуває у податковій заставі
(підпункт 94.2.6); платник податків не
допускає податкового керуючого до
складення акта опису майна, яке
передається в податкову заставу
(підпункт 94.2.7).

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що лише факт
існування податкового боргу не є
підставою для адміністративного
арешту майна платника податків.

Згідно до вимог підпункту 94.6.2 пункту 94.6
статті 94 Податкового кодексу України,
арешт коштів на рахунку платника
податків здійснюється виключно на
підставі рішення суду шляхом звернення
контролюючого органу до суду.

Отже, колегія суддів вважає, що
оскільки Державна податкова інспекція
у Центральному районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області не надала суду
доказів вчинення відповідачем дій з
переведення майна за межі України, його
приховування або передачі іншим особам
(підпункт 94.2.5 пункту 94.2 статті 94
Податкового кодексу України), а інших
підстав для накладення арешту на кошти
та інші цінності Товариства, що
знаходяться в банку, крім існування
податкового боргу, позивач не вказав,
то суд першої інстанції вірно дійшов
висновку про необґрунтованість
позовних вимог, у зв'язку з чим в
задоволенні позову відмовив.

Колегія суддів вважає наведені
висновки суду першої інстанції
правильними і такими, що відповідають
вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України
та не приймає доводи, наведені в
апеляційній скарзі про те, що постанова
підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а в
адміністративних справах про
протиправність рішень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення та надання відповідних доказів
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову. Отже, в адміністративному
процесі, як виняток із загального
правила, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень встановлена
презумпція його винуватості.
Презумпція винуватості покладає на
суб'єкта владних повноважень обов'язок
аргументовано, посилаючись на докази,
довести правомірність свого рішення,
дії чи бездіяльності та спростувати
твердження позивача про порушення його
прав, свобод чи інтересів. Такий
обов'язок відсутній, якщо відповідач
визнає позов. Позивач, який є суб'єктом
владних повноважень, свою позицію суду
не доказав та не обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
порушень норм матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в
апеляційній скарзі доводи
правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 197; 198; 200; 205; 206; 254 КАС
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Центральному
районі м. Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області залишити без задоволення, а
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 09 жовтня 2014
року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
надіслання її копії особам, що беруть
участь у справі та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
Адміністративного Суду України
протягом 20 днів.

Головуючий:
О.В. Джабурія

Суддя:
А.В. Крусян

Суддя:
О.І. Шляхтицький