Справа № 807/2313/14
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 жовтня 2014 рокум. Ужгород№ 807/2313/14

Закарпатський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іванчулинець Д.В.

при секретарі Гелетей А.В.

за участю:

позивача: Іршавської районної
виконавчої дирекції ЗОВ ФССзТВП в
особі Закарпатського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності - представник
Александров Є.М.

відповідача: Територіальної державної
інспекції з питань праці у
Закарпатській області - представник
Турянський Я.І.

відповідач 2 - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Іршавської районної
виконавчої дирекції ЗОВ ФССзТВП в
особі Закарпатського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності до Територіальної
державної інспекції з питань праці у
Закарпатській області, Державного
інспектора територіальної інспекції з
питань праці у Закарпатській області
Питьовки Ярослава Михайловича про
скасування припису, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Іршавська районна виконавча
дирекція Закарпатського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності в особі Закарпатського
обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності звернулася у
Закарпатський окружний
адміністративний суд із позовною
заявою до Територіальної державної
інспекції з питань праці у
Закарпатській області (далі -
відповідач 1), якою просить: 1) визнати
дії державного інспектора праці
Питьовки Я.М. протиправними; 2)
скасувати протиправне рішення, а саме:
припис територіальної державної
інспекції з питань праці у
Закарпатській області № 07-10-018/0472-0535 від
25 червня 2014 року.

У судовому засідання представник
позивача підтримав заявлені позовні
вимоги з мотивів наведених у позовній
заяві у повному обсязі та просив суд
задовольнити адміністративний позов
повністю.

Представник відповідача 1 у судовому
засіданні заперечив проти заявлених
позовних вимог у повному обсязі з
мотивів наведених у письмових
запереченнях та просив суд відмовити
задоволенні позову повністю.

У ході судового розгляду судом було
залучено в якості відповідача 2
державного інспектора територіальної
інспекції з питань праці Питьовку
Ярослава Михайловича.

Відповідач 2 у судове засідання не
з'явився, хоча був повідомлений
належним чином про дату, місце і час
судового засідання.

Заслухавши пояснення представника
позивача, представника відповідача 1,
розглянувши подані документи та
матеріали справи, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд
приходить наступного висновку.

Судом встановлено, що 19 червня 2014 року
на підставі направлення за № 0569 від 18
червня 2014 року на проведення перевірки
суб'єкта господарювання, державним
інспектором праці Питьовкою Я.М.
проведено, за зверненням громадянки
ОСОБА_4, позапланову перевірку в
Іршавській районній виконавчій
дирекції Закарпатського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, щодо невиплати коштів
при народженні дитини (а.с.11).

За наслідками перевірки відповідачем 2
складено акт перевірки додержання
суб'єктом господарювання
законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за № 07-10-018/0472
(а.с.12-35).

Вищезазначеним актом встановлено
порушення позивачем вимог частин 1 та 2
статті 52 та вимог статті 36 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням».

На підставі акту перевірки за №
07-10-018/0472 відповідачем 2 винесено Припис
від 25 червня 2014 року за № 07-10-018/0472-0535
(а.с.38,39).

Вищенаведеним Приписом зобов'язано
позивача надання допомоги по
вагітності та пологам привести у
відповідність до вимог ч. 1 та 2 ста. 52 та
ст.38 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням».

У відповідності до вимог частини 3
статі 6 Закону України «Про основні
засади державного нагляду (контролю) у
сфері господарської діяльності»,
суб'єкт господарювання повинен
ознайомитися з підставою проведення
позапланового заходу з наданням йому
копії відповідного документа.

Однак в супереч вимогам даної статті,
відповідач 2 надав позивачу лише
направлення на проведення перевірки
від 18 червня 2014 року за № 0569 з якого
випливає, що підставою для здійснення
перевірки є наказ Територіальної
інспекції з питань праці, за зверненням
громадянки ОСОБА_5 від 30 травня 2014 року.
Однак як вбачається з матеріалів
адміністративної справи позивачеві
відповідачем 2 не було надано копії
відповідних документів для
ознайомлення, зокрема наказу чи
звернення громадянки.

У відповідності до вимог частини 1
статті 6 Закону України «Про основні
засади державного нагляду (контролю) у
сфері господарської діяльності»
передбачено вичерпний перелік підстав
для здійснення позапланових заходів,
серед яких звернення фізичних та
юридичних осіб про порушення суб'єктом
господарювання вимог законодавства.
Однак, у цьому випадку, згідно абзацу 4
частини 1 статті 6 вищенаведеного
Закону є обов'язкова вимога про те, що
позаплановий захід у цьому разі
здійснюється тільки за наявності згоди
центрального органу виконавчої влади
на його проведення. Як вбачається з
матеріалів справи, перевіряючий не
надав позивачеві документ, що
підтверджує таку згоду.

У відповідності до направлення № 0569
від 18 червня 2014 року, предметом
перевірки є невиплата коштів при
народженні дитини, а фактично
перевіряючи проводив перевірку щодо
надання допомоги по вагітності та
пологам, про що зазначено в акті
перевірки та оскаржуваному приписі.

Згідно абзацу 7 частини 1 статті 6 Закону
України «Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності»
передбачено, що під час проведення
позапланового заходу з'ясовуються лише
ті питання, необхідність перевірки
яких стала підставою для здійснення
цього заходу, з обов'язковим
зазначенням цих питань у посвідченні
(направленні) на проведення державного
нагляду (контролю).

Судом встановлено, що перевіряючим в
порушення вимоги абз.4 ч.1 статті 6
вищезазначеного Закону проведено
перевірку надання позивачем допомоги у
зв'язку із вагітністю та пологами, а не
допомоги при народженні дитини, що було
в свою чергу, предметом перевірки,
згідно направлення № 0569 від 18 червня 2014
року.

У відповідності до частини 12 статті 4
Закону України «Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності»
передбачено, що перед початком
здійснення державного нагляду
(контролю) посадова особа органу
державного нагляду (контролю) вносить
запис до відповідного журналу суб'єкта
господарювання (за його наявності).

Однак, як встановлено в судовому
засіданні, відповідач 2 в порушення
вимог даної статті відмовився зробити
відповідний запис у журнал перевірки.

В ході проведення перевірки
встановлено, що 15 квітня 2014 року до
позивача звернулась Сілецька сільська
рада із заявою-розрахунком на
фінансування допомоги по вагітності та
пологах ОСОБА_5 по листку
непрацездатності № 378575 за 126
календарних днів (а.с.42). Обставини
справи вказують на те, що ОСОБА_5
прийнята на роботу вихователем в
дошкільний навчальний заклад № 1 с.
Сільце з 03 травня 2011 року за строковим
трудовим договором на 0,5 ставки, на час
відпустки по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
основного працівника (наказ за № 49 від
03.05.2011 року) на період з 03 травня 2011 року
по 11 серпня 2011 року. По закінченню
строку дії трудового договору
громадянка ОСОБА_5 прийнята на роботі
за новим трудовим договором на період
відпустки основного працівника (наказ
№ 74-к від 11.08.2011 року) (а.с.40,41).

Однак, відомостей про вищенаведені
обставини справи в акті перевірки не
має, а отже перевіряючи не зазначено і
не взято до уваги.

Судом встановлено, що з 17 лютого 2012 року
ОСОБА_5 перебувала у відпустці у зв'язку
із вагітністю і пологами, а з 22 червня
2012 року роботодавець надав їй
відпустку по догляду за дитиною по
досягненню нею трьохрічного віку.
Осноний працівник ОСОБА_6 приступила до
роботи з 01 жовтня 2012 року, при цьому
Сілецькою сільською радою не вчинено
будь-яких дій щодо оформлення
подальших трудових відносин з ОСОБА_5,
не визначено посади, яку вона займатиме
та не встановлено посадового окладу.

Отже, станом на 13 березня 2014 року (дата
відкриття лікарняного листка за № 378575)
основний працівник ОСОБА_6 приступила
до роботи, а ОСОБА_5 фактично залишена
без робочого місця.

У відповідності до частини 1 статті 4
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»
передбачено, що право на матеріальне
забезпечення та соціальні послуги за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням,
мають застраховані громадяни України,
іноземці, особи без громадянства та
члени їх сімей, які проживають в
Україні, якщо інше не передбачено
міжнародним договором України, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України.

Це право виникає з настанням
страхового випадку в період роботи
(включаючи і час випробування та день
звільнення), якщо інше не передбачено
законодавством.

Згідно частини 2 статті 2
вищенаведеного Закону, застрахована
особа - найманий працівник, а у
випадках, передбачених цим Законом,
також інші особи (громадяни України,
іноземці, особи без громадянства та
члени їх сімей, які проживають в
Україні, якщо інше не передбачено
міжнародним договором України, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України), на користь
яких здійснюється загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням.

На підставі вищенаведеного позивачем
правомірно було відмовлено 28 квітня 2014
року Сілецькій сільській раді в
фінансуванні допомоги по вагітності та
пологам ОСОБА_5 у зв'язку з тим, що вона
на момент видачі їй листка
непрацездатності (13 березня 2014 року) не
перебувала в трудових відносинах із
Сілецькою сільською радою і була
незастрахованою особою (а.с.43).

Як стверджував позивача, громадянку
ОСОБА_5 не було позбавлено права на
отримання допомоги у зв'язку з
вагітністю та пологами, тільки дані
виплати мали здійснити не позивач, а
Управління праці та соціального
захисту населення.

Вищенаведене спростовує твердження
відповідача 2 про те що дана особа мала
право на отримання даної допомоги від
позивача, оскільки в неї настав
страховий випадок, однак зважаючи на
те, що заявник не був в трудових
відносинах на момент настання
страхового випадку та не був
застрахованою особою, виплату по
вагітності та пологам мало здійснити
Управління праці та соціального
захисту населення.

У відповідності до вимог статті 184
Кодексу законів про працю України
передбачено, що забороняється
відмовляти жінкам у прийнятті на
роботу і знижувати їм заробітну плату з
мотивів, пов'язаних з вагітністю або
наявністю дітей віком до трьох років, а
одиноким матерям - за наявністю дитини
віком до чотирнадцяти років або
дитини-інваліда.

При відмові у прийнятті на роботу
зазначеним категоріям жінок власник
або уповноважений ним орган
зобов'язані повідомляти їм причини
відмови у письмовій формі. Відмову у
прийнятті на роботу може бути
оскаржено у судовому порядку.

Звільнення вагітних жінок і жінок, які
мають дітей віком до трьох років (до
шести років - частина шоста статті 179),
одиноких матерів при наявності дитини
віком до чотирнадцяти років або
дитини-інваліда з ініціативи власника
або уповноваженого ним органу не
допускається, крім випадків повної
ліквідації підприємства, установи,
організації, коли допускається
звільнення з обов'язковим
працевлаштуванням. Обов'язкове
працевлаштування зазначених жінок
здійснюється також у випадках їх
звільнення після закінчення
строкового трудового договору. На
період працевлаштування за ними
зберігається середня заробітна плата,
але не більше трьох місяців з дня
закінчення строкового трудового
договору.

Суд констатує, що відповідно до вимог
вищезазначеної статті, на період
працевлаштування за жінками
зберігається середня заробітна плата,
але не більше трьох місяців з дня
закінчення строкового трудового
договору, а не з дня звільнення.

Перевіряючим стверджувалося, що якщо
жінка відмовляється від
працевлаштування за фахом без поважних
причин, то вона може бути звільнена на
підставі п.2 ч.1 ст.36 Кодексу законів про
працю України, навіть якщо після
закінчення трудового договору пройшов
певний час.

Згідно пункту 2 частини першої статті 36
Кодексу законів про працю України
встановлено, що підставами припинення
трудового договору є, зокрема:
закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23),
крім випадків, коли трудові відносини
фактично тривають і жодна з сторін не
поставила вимогу про їх припинення.

Однак, вважати при даних обставинах, що
трудовий договір є таким, що
продовжений на невизначений строк, є
абсурдним, тому що виключає в цьому
випадку застосування п.2 ч.1 ст.36
вищезазначеного Кодексу, оскільки
після закінчення строку трудового
договору мала місце вимога припинення
трудового договору, однак відповідачем
2 не зазначено про яку вимогу йде мова.

При наданні таких висновків
інспектором не приводиться жодного
доказу щодо продовження існування
трудових відносин між Сілецькою
сільською радою та ОСОБА_5

Доказом того, що роботодавець не вчинив
будь-яких дій щодо працевлаштування
ОСОБА_5 є наявний в матеріалах справи
лист Сілецької сільської ради від 05
травня 2014 року за № 114, згідно якого
Сілецька сільська рада визнає, що не
вчинила жодних дій по переведенню її на
іншу роботу чи посаду (а.с.44).

В ході перевірки відповідача 2 було
ознайомлено з листами Міністерства
соціальної політики України за №
59/06/186-13 від 26.04.2013 року та № 71/18/99-14 від
12.02.2014 року, згідно яких чітко
передбачено, що не вчинення
роботодавцем дій з працевлаштування
вагітних жінок та жінок, які мають
дітей віком до трьох років після
закінчення троку трудового договору
призводить до того, що трудові
відносини фактично не продовжуються і
в разі настання повторного випадку
оплати по вагітності та пологах за
рахунок Фонду неможливе (а.с.45,46).

Аналогічна думка викладена в рішенні
Вищого адміністративного суду України
від 26 березня 2014 року по справі за №
К/800/37939/13, постанові Рівненського
окружного адміністративного суду від 15
лютого 2013 року по адміністративній
справі за № 2а/1770/4100/2012 та Ухвалі
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 25 червня 2013
року (а.с.47-57).

Згідно вищеперерахованих рішень, суди
першої, апеляційної та касаційної
інстанції дійшли однакового висновку,
що роботодавець зобов'язується
звільнити жінок за ч.2 ст.36 Кодексу
законів про працю України після
закінчення строку трудового договору,
але при цьому враховуючи вимоги статті
184 Кодексу законів про працю України з
обов'язковим працевлаштуванням, а
оскільки фактично цього роботодавцем
не вчинено, то дія строкового трудового
договору припинена.

Аналогічна позиція визначена Ухвалою
судової колегії в цивільних справах
Верховного суду України від 12
листопада 1997 року, якою встановлено, що
правила статті 184 Кодексу законів про
працю України про заборону звільнення
жінок із дітьми до трьох років
поширюється і на жінок прийнятих за
строковими трудовими договорами є
безпідставними. Згідно частини 3 цієї
статті не допускається звільнення
зазначених категорії жінок лише за
ініціативою адміністрації, тобто
звільнення за статтею 40 Кодексу
законів про працю України. Закінчення
строку трудового договору є
самостійною підставою для припинення
останнього, що визначено пунктом 2
статті 36 Кодексу законів про працю
України.

Слід зазначити, що на необхідність
звільнення з наступним
працевлаштуванням даної категорії
жінок наголошує і постанова Пленуму
Верховного суду України «Про практику
розгляду судами трудових спорів» від 06
листопада 1992 року за № 9.

В акті перевірки та приписі відповідач
2 зазначає порушенням з боку позивача
статті 52 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»,
однак згадана норма регламентує
обов'язки страхувальника (роботодавця),
а не обов'язки Фонду.

Згідно частини 1 статті 50
вищенаведеного Закону встановлено, що
матеріальне забезпечення та соціальні
послуги за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням, застрахованим
особам, зазначеним у частині першій
статті 6 цього Закону, призначаються та
надаються за основним місцем роботи
(крім видів матеріального
забезпечення, передбачених пунктами 1, 2
статті 34 цього Закону, яке надається за
основним місцем роботи та за
сумісництвом у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України). З чого
випливає, що матеріальне забезпечення
призначається та надається за основним
місцем роботи, а не фондом соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності.

Згідно вимог частини 3 статті 50 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням» встановлено,
що рішення про призначення
матеріального забезпечення та надання
соціальних послуг приймається
комісією (уповноваженим) із
соціального страхування, що
створюється (обирається) на
підприємстві, в установі, організації,
до складу якої входять представники
адміністрації підприємства, установи,
організації та застрахованих осіб
(виборних органів первинної
профспілкової організації
(профспілкового представника) або
інших органів, які представляють
інтереси застрахованих осіб). З чого
випливає, що дане рішення приймається
не фондом соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності.

Частиною 1 статті 52 вищезазначеного
Закону передбачено, що документи для
призначення допомоги по тимчасовій
непрацездатності, по вагітності та
пологах розглядаються не пізніше
десяти днів з дня їх надходження. А
отже, дана частина статті регламентує
строки розгляду документів
страхувальником (роботодавцем).

Згідно частини 2 статті 52 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням» встановлено,
що допомога по тимчасовій
непрацездатності, по вагітності та
пологах виплачується застрахованим
особам, зазначеним у частині першій
статті 6 цього Закону, - у найближчий
після дня призначення допомоги строк,
установлений для виплати заробітної
плати. А отже, дана частина статті
регламентує строки виплати
страхувальником (роботодавцем)
допомоги застрахованим особам.

Згідно пункту 3 частини 2 статті 27
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»
передбачено, що страхувальник
зобов'язаний надавати та оплачувати
застрахованим особам у разі настання
страхового випадку відповідний вид
матеріального забезпечення та
соціальних послуг відповідно до цього
Закону.

Враховуючи вищенаведене, Іршавська
районна виконавча дирекція
Закарпатського обласного відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності не
була в змозі порушити вказані в акті
перевірки та приписі норми чинного
законодавства, оскільки вони
регламентують обов'язки
страхувальників (роботодавців), а тому
доводи відповідачів в акті перевірки
та приписі є безпідставними, а позов
таким, що підлягає задоволенню у
повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 160, 161, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов Іршавської районної виконавчої
дирекції ЗОВ ФССзТВП в особі
Закарпатського обласного відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності до
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Закарпатській області,
Державного інспектора територіальної
інспекції з питань праці у
Закарпатській області Питьовки
Ярослава Михайловича про скасування
припису - задовольнити.

Визнати дії державного інспектора
праці територіальної інспекції з
питань праці у Закарпатській області
Питьовки Ярослава Михайловича
протиправними.

Скасувати припис територіальної
державної інспекції з питань праці у
Закарпатській області № 07-10-018/0472-0535 від
25.06.2014 року.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, та може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Закарпатський окружний
адміністративний суд в порядку та
строки, встановлені ст.186 КАС України.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення, а в
разі складання постанови у у повному
обсязі відповідно до ст. 160 КАС України -
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови (копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції).

СуддяД.В. Іванчулинець