Справа № 9101/154002/2012
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2013-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 червня 2013 рокусправа № 2а-6272/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Ясенової Т.І.

суддів: Головко
О.В. Суховарова А.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м.
Павлограді та Павлорградському районі
Дніпропетровської області, ОСОБА_1 на
постанову Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 06 грудня 2011 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України в м.
Павлограді та Павлорградському районі
Дніпропетровської області про
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

21.11.2011 року позивач звернувся до суду з
позовом, в якому просив визнати
незаконною бездіяльність відповідача
щодо нарахування підвищення до пенсії
у меншому розмірі, ніж це передбачено
ст.6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" та зобов'язати
відповідача здійснити перерахунок та
виплатити різницю у період з 17.05.2011
року по 17.11.2011 року.

Постановою Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 06 грудня 2011 року позовні
вимоги задоволені. Визнано
протиправними дії відповідача щодо
нездійснення перерахунку та виплати
позивачу підвищення до пенсії згідно
ст.6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком,
зобов'язано відповідача здійснити
перерахунок та виплатити позивачу
підвищення до пенсії згідно ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" за період з 21.05.2011 року по 23.07.2011
року в розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком з урахуванням проведених виплат.

Не погодившись з постановою суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просив скасувати постанову та
відмовити в задоволені позовних вимог
посилаючись при цьому на порушення
судом норм матеріального права.

В апеляційній скарзі позивач просить
змінити постанову суду першої
інстанції в частині стягнення з
Державного бюджету на її користь
судові витрати в розмірі 94 гривні 10
копійок.

Перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції, колегія суддів дійшла
наступних висновків.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що позивач
відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" має статус дитини війни, що
підтверджується відміткою в
пенсійному посвідченні і має право
відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" на
підвищення до пенсії в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

У 2008 році дія ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
відновлена рішенням Конституційного
Суду України № 10-рп від 22 травня 2008 року
та в подальшому не призупинялася, а
застосування відповідачем положень
постанови КМ України № 530 від 28.05.2008
року щодо визначення розміру
підвищення пенсії є безпідставним,
оскільки розмір підвищення пенсії
визначений Законом України "Про
соціальний захист дітей війни", який
має вищу юридичну силу, ніж постанова
КМ України.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
розмір мінімальної пенсії за віком
необхідно обраховувати відповідно до
ч.1 ст.28 Закону України "Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування", оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого,
крім передбаченого частиною першою
цієї статті, мінімального розміру
пенсії за віком.

Таким чином, суд першої інстанції
обґрунтовано дійшов до висновку, що
права позивача були порушені, а тому
доводи апеляційної скарги відповідача
не спростовують висновків суду першої
інстанції.

Статтею 94 КАС України встановлено, що
якщо судове рішення ухвалене на
користь стронони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державногго бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою строною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Оскільки в матеріалах справи наявний
оргиніл квітанції № К32/F/119 від 15.11.2011
року про сплату судових витрат в сумі
94,50 гривень, тому суд першої інстанції
повинен був стягнути з Державного
бюджету України на користь позивача
судові витрати в сумі 94,50 гривень.

Враховуючи те, що суд першої інстанції
під час розгляду даної справи
об'єктивно, повно та всебічно дослідив
обставини, які мають суттєве значення
для вирішення справи, дав їм правильну
юридичну оцінку та правильно по суті
вирішив справу, але із помилковим
застосуванням норм процесуального
права, суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне апеляційну скаргу
ОСОБА_2 задовольнити, а постанову суду
першої інстанції змінити з викладанням
абзацу четвертого резолютивної
частини постанови наступного змісту:
Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі
94,50 гривень .

Керуючись п. 1, 2 ч. 1 ст. 198, ст.200, ст.201,
ст.205, ст.207 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м.
Павлограді та Павлорградському районі
Дніпропетровської області - залишити
без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Постанову Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 06 грудня 2011 року - змінити
з викладанням абзацу четвертого
резолютивної частини постанови
наступного змісту: Стягнути з
Державного бюджету України на користь
ОСОБА_2 судові витрати в сумі 94,50
гривень .

В решті постанову Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 06 грудня 2011 року залишити
без змін.

Постанова Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення її копій. Постанова
оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Т.І. Ясенова

Суддя:
О.В. Головко

Суддя:
А.В. Суховаров