Справа № 2а-10396/10/1370
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 р.
Справа № 58980/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Заверухи О.Б.,

суддів
Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання
Андрушківа І.Я.,

представника відповідача
Романовича С.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу Жмеринської об'єднаної
державної податкової інспекції у
Вінницькій області на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 10 травня 2011
року у справі за позовом Суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної
особи ОСОБА_2 до Жмеринської об'єднаної
державної податкової інспекції у
Вінницькій області про скасування
податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

11.11.2010 року СПД ФО ОСОБА_2 звернувся до
суду із адміністративним позовом до
Жмеринської об'єднаної державної
податкової інспекції у Вінницькій
області, в якому просив скасувати
податкове повідомлення-рішення
відповідача від 21.12.2009 року № /0,
яким визначено податкове зобов'язання
по податку на додану вартість в сумі 224
086, 00 грн.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 10 травня 2011
року адміністративний позов
задоволено повністю. Скасовано
податкове повідомлення-рішення
Жмеринської об'єднаної державної
податкової інспекції у Вінницькій
області від 21.12.2009 року № /0.

Не погодившись з вищенаведеною
постановою, Жмеринська об'єднана
державна податкова інспекція у
Вінницькій області подала апеляційну
скаргу, в якій просила оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою в задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги відповідач
обґрунтовує тим, що оскаржувана
постанова є незаконною і
необґрунтованою, оскільки суд першої
інстанції порушив норми матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи та
неповно з'ясував обставини, що мають
значення для справи.

Представник відповідача у судовому
засіданні заявив клопотання про
проведення процесуального
правонаступництва Жмеринської
об'єднаної державної податкової
інспекції у Вінницькій області на
Жмеринську об'єднану державну
податкову інспекцію Головного
управління Державної фіскальної
служби України у Вінницькій області.

Відповідно до ст. 55 КАС України у разі
вибуття або заміни сторони чи третьої
особи у відносинах, щодо яких виник
спір, суд допускає на будь-якій стадії
адміністративного процесу заміну
відповідної сторони чи третьої особи
її правонаступником.

Враховуючи наведені положення ст. 55 КАС
України, колегія суддів вважає, що
заявлене клопотання підлягає
задоволенню.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду,
пояснення представника відповідача,
дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
Суб'єкт підприємницької діяльності
фізична особа ОСОБА_2 є платником
єдиного податку на підставі свідоцтва
від 15.12.2008 року серії НОМЕР_2(а.с.96.). З
01.07.2006 року по 31.12.2008 року та 20.02.2009 року
по 30.06.2009 року СПД ОСОБА_2 був платником
ПДВ.

Жмеринською ОДПІ у Вінницькій області
проведено документальну планову
виїзну перевірку дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_2 за
період з 01.07.2006 року по 30.06.2009 року.

За підсумками перевірки складено акт №
17/17/НОМЕР_1 від 08.12.2009 року(а.с.12-42), в
якому зазначено порушення позивачем
вимоги пп.7.4.1, пп.7.4.5 п.7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», а саме завищено податковий
кредит за період з 01.07.2006 року по 30.06.2009
року на суму 175 992, 00 грн.

До такого висновку перевіряючий
прийшов у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 не
було надано товарно-транспортні
накладні, шляхові листи, подорожні
листи, дефектовочні акти, акти
виконаних робіт по ремонту автомобіля,
тому вважав, що платник податків
документально не підтвердив
використання придбаних
паливно-мастильних матеріалів та
запасних частин у своїй господарській
діяльності.

На підставі вказаного акту перевірки
було винесено податкове
повідомлення-рішення № /0 від
21.12.2009 року, яким визначено суб'єкту
підприємницької діяльності ОСОБА_2
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 224 086, 00 грн., в
т.ч. 149 391, 00 грн. за основним платежем, 74
695, 00 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями(а.с.43).

Відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду визначається із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг)
та складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку протягом звітного періоду у
зв'язку з придбанням товарів (робіт,
послуг, основних фондів) для подальшого
використання у межах господарської
діяльності.

Відповідно до п.п.7.4.4 п.7.4 ст. 7
зазначеного закону, якщо платник
податку придбаває (виготовляє)
матеріальні та нематеріальні активи
(послуги), які не призначаються для їх
використання в господарській
діяльності такого платника, то сума
податку, сплаченого у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
включається до складу податкового
кредиту.

Не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту) (п.7.4.5. п.7.4
ст. 7 Закону).

Системний аналіз положень Закону
України «Про податок на додану
вартість» дає підстави стверджувати,
що податкова накладна, яка видається
платником податку, що поставляє
послуги, на вимогу їх отримувача є
підставою для нарахування податкового
кредиту останнього лише за умови
здійснення самої господарської
операції.

Згідно ч.1, ч.2 ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність» підстава для
бухгалтерського обліку господарських
операцій - це первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати відповідні
обов'язкові реквізити.

Згідно з пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Відповідно до пункту 5.1, підпункту 5.2.1
пункту 5.2 статті 5 вищезазначеного
Закону валові витрати виробництва та
обігу - сума будь-яких витрат платника
податку у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат включаються:
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.8
цієї статті.

До таких обмежень, згідно підпункту 5.3.1
вищевказаного Закону, віднесено
включення до валових витрат витрат на
потреби, не пов'язані з веденням
господарської діяльності та згідно
підпункту 5.3.9 - витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Пунктом 5.11 статті 5 даного Закону
заборонено установлення додаткових
обмежень щодо віднесення витрат до
складу валових, крім тих, що зазначені в
цьому Законі.

Для здійснення контролю за витратами
пально-мастильних матеріалів (ПММ)
Наказом Мінтрансу № 43 від 10.02.1998 року
затверджено Норми витрат палива і
мастильних матеріалів на
автомобільному транспорті. Нормування
витрат палива - це встановлення
допустимої міри його споживання у
певних умовах експлуатації
автомобілів, для чого застосовуються
базові лінійні норми, встановлені по
моделях (модифікаціях) автомобілів, та
система нормативів і коригуючих
коефіцієнтів, які дають змогу
враховувати виконану транспортну
роботу, кліматичні, дорожні та інші
умови експлуатації.

Відповідачем не встановлено порушення
позивачем положень наказу Мінтрансу №
43 від 10.02.1998 р. і використання
паливно-мастильних матеріалів понад
встановлені норми.

Помилковим є посилання у акті
перевірки на Інструкцію про порядок
приймання, транспортування,
зберігання, відпуску та обліку нафти і
нафтопродуктів на підприємствах та
організаціях України, затв. наказом
Мінпаливенерго, Мінекономіки,
Мінтрансу, Держспоживстандарту від
20.05.2008 р. № 281/171/578/155, оскільки вимоги
зазначеної Інструкції є обов'язковими
для всіх суб'єктів господарювання
(підприємств, установ, організацій та
фізичних осіб - підприємців), що
займаються хоча б одним з таких видів
економічної діяльності, як закупівля,
транспортування, зберігання і
реалізація нафти і нафтопродуктів на
території України. Дозволеним видом
діяльності позивача є надання послуг з
перевезення вантажів автомобільним
транспортом (внутрішні перевезення).

З матеріалів справи слідує, що на
момент здійснення перевірки позивач
був платником ПДВ.

Позивач правомірно включив до складу
податкового кредиту суми податку на
додану вартість, сплаченого у спірний
період при придбанні
товарно-матеріальних цінностей
(паливно-мастильних матеріалів,
запасних частин), оскільки витрати з
придбання зазначених товарів
підтверджені належними первинними
документами, а саме: договір № 27/14 від
01.01.2007 року про надання послуг
медичного та технічного огляду та
стоянки ТЗ, договір № 32/01-03-09 від 01.03.2009
року про надання послуг медичного та
технічного огляду та стоянки ТЗ,
товарно-транспортна накладна серія ААК
від 15.06.2009 року, товарно-транспортна
накладна серія 01АА № 0001017 від 09.10.2007
року, товарно-транспортна накладна
серія 1-02СП № 305453 від 31.10.2007 року,
товарно-транспортна накладна серія ЕНЕ
№ 14/11 від 26.11.2007 року,
товарно-транспортна накладна серія 02
АБЖ № 808878 від 04.12.2007 року,
товарно-транспортна накладна серія
01ААТ № 365307 від 14.06.2007 року,
товарно-транспортна накладна серія
02АБЕ № 135249 від 11.05.2007 року,
товарно-транспортна накладна серія ААК
від 07.05.2007 року, товарно-транспортна
накладна серія АБВ 006 від 14.01.2008 року,
товарно-транспортна накладна серія ААК
№ 000323 від 21.11.2007 року,
товарно-транспортна накладна серія РЕН
02/06 від 13.05.2007 року, товарно-транспортна
накладна серія 02АБК № 710428 від 22.06.2009
року, товарно-транспортна накладна
серія ААК № 001301 від 17.03.2009 року,
товарно-транспортна накладна серія
02АБК № 710375 від 29.05.2009 року,
товарно-транспортна накладна серія ААК
№ 001182 від 13.04.2009 року, податкова
накладна № 104 від 16.06.2009 року, податкова
накладна № від 20.06.2009 року,
податкова накладна № 05-000086 від 05.06.2009
року, податкова накладна № від
30.03.2009 року, акт від 19.11.2008 року, акт від
22.11.2007 року, акт від 27.04.2009 року, акт від
16.06.2009 року, акт від 26.07.2007 року, акт від
19.12.2008 року, договір-замовлення № 400 на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом від 18.11.2008 року,
договір-замовлення № 440 на перевезення
вантажів автомобільним транспортом
від 22.11.2007 року, договір-замовлення № 56
на перевезення вантажів автомобільним
транспортом від 24.04.2009 року,
договір-замовлення № 104 на перевезення
вантажів автомобільним транспортом
від 15.06.2009 року, договір-замовлення № 263
на перевезення вантажів автомобільним
транспортом від 25.07.2007 року,
договір-замовлення № 434 на перевезення
вантажів автомобільним транспортом
від 19.12.2008 року, рахунок № 440 від 22.11.2007
року, рахунок № 56 від 24.04.2009 року,
рахунок № 104/06 від 15.06.2009 року, рахунок №
263/07 від 25.07.2007 року, рахунок № 434 від
19.12.2008 року, заявка № 038/09 від 15.06.2009 року
(а.с.99-142).

Крім того, СПД ОСОБА_2 займається
виключно перевезенням вантажів на
території України, що унеможливлює
використання пального чи придбаних
запасних частин до автомобілів для
цілей інших, ніж ті, які пов'язані з його
діяльністю (зокрема, їх продаж, ін.).

Оскільки позивач, згідно ч.2 ст.48 Закону
України «Про автомобільний транспорт»
здійснює вантажні перевезення, то
відповідно до розділу 1 Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні,
товарно-транспортна накладна - це
єдиний для всіх учасників
транспортного процесу юридичний
документ, що призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи. При цьому, учасниками
транспортного процесу є
вантажовідправник, вантажоотримувач
та перевізник.

Відповідно до «Правил перевезення
вантажів автомобільним транспортом в
Україні» № 363 ТТН (товарно-транспортна
накладна) - єдиний для всіх учасників
транспортного процесу юридичний
документ, призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення. Пп. 1.3.
Інструкції передбачено, що для
виконання розрахунків між
перевізниками і замовниками
автомобільного транспорту Інструкцією
застосовуються такі типові форми
єдиної первинної транспортної
документації: товарно-транспортна
накладна - типова форма «№1 - ТН».

Пунктами 11.1, 11.3 та 11.4 Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні передбачено, що основними
документами на перевезення вантажів є
дорожні листи вантажного автомобіля, а
дорожній лист вантажного автомобіля є
документом, без якого перевезення
вантажів не допускається. Оформлення
перевезень вантажів
товарно-транспортними накладними
здійснюється незалежно від умов оплати
за роботу автомобіля.

Враховуючи вищезазначене. колегія
суддів апеляційного суду погоджується
з висновком суду першої інстанйції, що
Жмеринською ОДПІ безпідставно
визначено СПД ОСОБА_2 податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 224 086, 00 грн.

Такий висновок відповідає правовій
позиції Вищого адміністративного суду
України, яка викладена в ухвалах від
19.12.2012 року у справі № 2а-11490/09/1670, від
12.07.2012 року у справі № 2а-44420/09/2070.

За наведених обставин суд приходить до
висновку, що судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи та ухвалено судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Жмеринської
об'єднаної державної податкової
інспекції у Вінницькій області
правонаступником якої є Жмеринська
об'єднана державна податкова інспекція
Головного управління Державної
фіскальної служби України у Вінницькій
області залишити без задоволення, а
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 10 травня 2011
року у справі № 2а-10396/10/1370 - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий
О.Б. Заверуха

Судді
О.М. Гінда

В.В. Ніколін