Справа № 2а-10244/11/1370
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2014-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року Справа №
9104/130811/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Пліша М.А.,

суддів
Глушка І.В., Ільчишин Н.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Сихівського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 30 вересня
2011 року у справі за позовом Сихівського
відділу соціального захисту
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради до відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області про визнання дій
неправомірними та скасування
постанов,-

В С Т А Н О В И В :

Сихівський відділ соціального захисту
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради звернувся в
суд першої інстанції з
адміністративним позовом до відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області в якому просив визнати
протиправними дії державного
виконавця ППВР відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області щодо накладення штрафу у
виконавчому провадженні ВП №26627217 та
скасувати постанови у цьому
виконавчому провадженні від 31.05.2011 року
та від 06.06.2011 року.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 30 вересня
2011 року у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням
суду першої інстанції Сихівський
відділ соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради оскаржив його в
апеляційному порядку, вважає, що судом
неповно з'ясовано обставини, що мають
значення для справи, а постанова
винесена з порушенням норм
матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд
першої інстанції приймаючи рішення
виходив з того, що постановою про
відкриття виконавчого провадження від
20.05.2011 року (ВП №26627217) державним
виконавцем зобов'язано божника
(позивача) провести ОСОБА_1 перерахунок
щорічної допомоги на оздоровлення за
2008 - 2009 р.р., у відповідності до ст.48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», у розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат, що
існував на момент виплати такої
допомоги у відповідний рік, та
виплатити на користь ОСОБА_1
недоплачену суму такої допомоги за 2008 -
2009 роки, та надано термін для
добровільного виконання.

Тому, державним виконавцем за
невиконання без поважних причин
рішення суду винесено постанову від
31.05.2011 року про накладення штрафу у
виконавчому провадженні (ВП №26627217) у
розмірі 680,00 грн., а також надано термін
для добровільного виконання. А 06.06.2011
року за повторне невиконання рішення
суду без поважних причин, постановою
державного виконавця на боржника
накладено штраф в подвійному розмірі
(1360,00 грн.).

Посилаючись на ч.1 ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження» на
державного виконавця покладено
обов'язок вжити передбачених цим
законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і у
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відтак, суд прийшов до висновку, що
підстав для скасування постанови
державного виконавця підрозділу
примусового виконання рішень відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області про накладення штрафу немає, а
відповідач вчинив дії, спрямовані на
виконання судового рішення, яке
набрало законної сили у порядку,
встановленому Законом України «Про
виконавче провадження».

На думку апелянта, такі висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, що підтверджується
наступним.

Відповідно до вимог державного
виконавця, зобов'язано Сихівський
відділ соціального захисту (боржника)
провести перерахунок та виплату
щорічної допомоги на оздоровлення. На
виконання вимог державного виконавця
(в частині проведення нарахування
допомоги), боржником здійснено
перерахунок допомоги, копію розрахунку
скеровано на адресу ППВР ВДВС ГУЮ у Л/о
із обґрунтуванням неможливості
виконання судового рішення.

Судом першої інстанції не взято до
уваги ст.48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», згідно якої фінансування
витрат, пов'язаних з реалізацією цього
Закону, здійснюється за рахунок
державного бюджету.

Відповідно до ст.143 Конституції
України, органам місцевого
самоврядування можуть надаватися
законом окремі повноваження органів
виконавчої влади. Держава фінансує
здійснення цих повноважень у повному
обсязі за рахунок коштів Державного
бюджету України або шляхом віднесення
до місцевого бюджету у встановленому
законом порядку окремих
загальнодержавних податків, передає
органам місцевого самоврядування
відповідні об'єкти державної
власності. Крім цього, згідно зі ст.142
Конституції України, витрати органів
місцевого самоврядування, що виникли
внаслідок рішень органів державної
влади, компенсуються державою.

Оскільки, відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 30.05.2007р.
№790, забезпечення на території
Львівської області реалізації
державної політики у сфері соціального
захисту та соціального обслуговування
населення є одним із основних завдань
Головного управління праці та
соціального захисту населення
Львівської обласної державної
адміністрації, то керуючись
положеннями ст.19 Конституції України
та ст.24 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
на виконання вимог державного
виконавця (в частині виплати допомоги)
боржником скеровано на адресу
Головного управління соціального
захисту населення Львівської обласної
державної адміністрації лист з
проханням виділення боржнику
бюджетних коштів для подальшої виплати
цих коштів боржником стягувачу -
ОСОБА_1.

Більше того, управлінням соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради,
систематично скеровуються лист до
Міністерства соціальної політики
України, з проханням виділення коштів
на виконання вимог державних
виконавців у виконавчих провадження за
яким боржниками визначено районні
відділи соціального захисту
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради. Але, відповідь
Міністерства соціальної політики
України, а також інших центральних
органів виконавчої влади однозначна,
коштів на виконання судових рішень по
всіх видах державної допомоги у
держаному бюджеті не передбачено, тому,
виконання судових рішень та вимог
державних виконавці по даній категорії
справ, неможливе.

Отже, судове рішення (в частині виплати
допомоги) не виконано з поважних та
незалежних від боржника причин. При
цьому, боржником вжито усіх необхідних
заходів для його виконання, про що
проінформовано державного виконавця.

Більше того, судом першої інстанції
позбавлено Сихівський відділ
соціального захисту права на захист
своїх інтересів (інтересів
територіальної громади) у відкритому
судовому засіданні, оскільки про час,
дату та місце судового засідання
позивача не повідомлено, та не
скеровано жодного процесуального
документу у якому б зазначалося про це.

На підставі вище викладеного просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову про
задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія судів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних міркувань.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому колегія суддів, у
відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що
20.05.2011 року державним виконавцем
підрозділу примусового виконання
рішень ВДВС Головного управління
юстиції у Львівській області винесено
постанову ВП №26627217 про відкриття
виконавчого провадження з виконання
виконавчого листа № 2а-148/10 від 03.06.2010
року, виданого Сихівським районним
судом м. Львова, про зобов'язання
Сихівського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради
провести ОСОБА_1 перерахунок щорічної
допомоги на оздоровлення за 2008-2009 роки
у відповідності до ст. 48 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в розмірі
4-х мінімальних заробітних плат, що
існували на момент виплати такої
допомоги у відповідний рік, та
виплатити на користь ОСОБА_1
недоплачену суму такої допомоги за
2008-2009 роки. Боржнику встановлено строк
для добровільного виконання рішення до
27 травня 2011 року.

25.05.2011 року позивачем проведено
розрахунок щорічної допомоги на
оздоровлення ОСОБА_1 як інваліду 3-ї
групи, якому до виплати належало 4340,00
грн. Однак, вказані кошти виплачені не
були в зв'язку з відсутністю коштів на
рахунках ВСЗ УСЗ ДГП ЛМР.

31.05.2011 року державним виконавцем ППВР
ВДВС ГУЮ у Львівській області винесено
постанову про накладення штрафу в
розмірі 680,00 грн. за невиконання без
поважних причин у встановлений строк
рішення суду. А 06.06.2011 року за повторне
невиконання без поважних причин
рішення суду, постановою державного
виконавця на боржника накладено штраф
в подвійному розмірі - 1360,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що відповідно до ст. 63 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
фінансування витрат, пов'язаних з
реалізацією цього Закону, здійснюється
за рахунок коштів державного бюджету,
коштів, які враховуються при
визначенні міжбюджетних, трансфертів,
та інших джерел, не заборонених
законодавством. Цим же Законом
встановлено право на отримання
щорічної допомоги на оздоровлення
особами, постраждалими внаслідок
аварії на ЧАЕС. Відповідно до
зазначеного Закону стягувачу - ОСОБА_1
присуджено таку допомогу, однак не
виплачено.

Згідно ст. 124 Конституції України
судові рішення ухвалюються іменем
України і є обов'язковими до виконання
на всій території України. Крім того, у
відповідності до ч. 1 ст. 255 КАС України
постанова або ухвала суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, для їх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.
Відповідно до ст. 142 Конституції
України, держава бере участь у
формуванні доходів бюджетів місцевого
самоврядування, фінансово підтримує
місцеве самоврядування. Витрати
органів місцевого самоврядування, що
виникли внаслідок рішень органів
державної влади, компенсуються
державою. Відповідно до ч. 3 ст. 143
Конституції України, органам місцевого
самоврядування можуть надаватися
законом окремі повноваження органів
виконавчої влади. Держава фінансує
здійснення цих повноважень у повному
обсязі за рахунок коштів Державного
бюджету України або шляхом віднесення
до місцевого бюджету у встановленому
законом порядку окремих
загальнодержавних податків, передає
органам місцевого самоврядування
відповідні об'єкти державної
власності. Крім того рішенням
Європейського суду з прав людини від
29.06.2004 року, справа «Войтенко проти
України» (Заява № 18966/02), у п. 55
зазначено, що відсутність бюджетних
коштів не може виправдати невиконання
рішення суду, а статтею 1 Протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод зі змінами,
внесеними Протоколом № 11 (Протокол
ратифіковано Законом N 475/97-ВР від 17.07.97)
передбачено, що кожна фізична або
юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Також судом першої інстанції
зазначено, що відповідно до преамбули
Закону України «Про виконавче
провадження» цей Закон визначає умови
і порядок виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку. Відповідно до п. 13 ч. 3 ст. 11
Закону України «Про виконавче
провадження» визначено права та
обов'язки державного виконавця, серед
яких є право накладати стягнення у
вигляді штрафу на фізичних, юридичних
та посадових осіб у випадках,
передбачених законом. Відповідно до ст.
18 Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець
відкриває виконавче провадження на
підставі виконавчого документа за
заявою стягувача або його представника
про примусове виконання рішення,
зазначеного в статті 3 цього Закону.
Статтею 89 вказаного Закону передбачено
відповідальність за невиконання
рішення, що зобов'язує боржника вчинити
певні дії, відповідно до якої у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника -
юридичну особу - від сорока до
шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання. У
разі повторного невиконання рішення
боржником без поважних причин
державний виконавець у тому ж порядку
накладає на нього штраф у подвійному
розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

Оскільки штрафи на боржника у
виконавчому провадженні накладено за
невиконання рішення суду, що набрало
законної сили, то суд першої інстанції
вважав, що відповідач діяв на підставі,
у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені законами та іншими
нормативними актами України, бо
відсутність коштів у боржника жодним
чином підтверджена на була, а, отже,
невиконання рішення суду є
необгрунтованим.

Однак колегія суддів з таким висновком
суду першої інстанції не погоджується
з наступних міркувань.

Відповідно до вимог державного
виконавця, зобов'язано Сихівський
відділ соціального захисту (боржника)
провести перерахунок та виплату
щорічної допомоги на оздоровлення. На
виконання вимог державного виконавця
(в частині проведення нарахування
допомоги), боржником здійснено
перерахунок допомоги, копію розрахунку
скеровано на адресу ППВР ВДВС ГУЮ у Л/о
із обґрунтуванням неможливості
виконання судового рішення в частині
випалти сум. Крім того управлінням
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради, скеровувались листи до
Міністерства соціальної політики
України, Головного управлінням праці
та соціального захисту населення
Львівської обласної державної
адміністрації з проханням виділення
коштів на виконання вимог державних
виконавців у виконавчих провадження за
яким боржниками визначено районні
відділи соціального захисту
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради, в тому числі і
щодо заборгованості перед ОСОБА_1, бо
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 30.05.2007р. №790,
забезпечення на території Львівської
області реалізації державної політики
у сфері соціального захисту та
соціального обслуговування населення
є одним із основних завдань Головного
управління праці та соціального
захисту населення Львівської обласної
державної адміністрації.

Згідно ст.48 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» фінансування витрат,
пов'язаних з реалізацією цього Закону,
здійснюється за рахунок державного
бюджету. Відповідно до ст.143
Конституції України, органам місцевого
самоврядування можуть надаватися
законом окремі повноваження органів
виконавчої влади. Держава фінансує
здійснення цих повноважень у повному
обсязі за рахунок коштів Державного
бюджету України або шляхом віднесення
до місцевого бюджету у встановленому
законом порядку окремих
загальнодержавних податків, передає
органам місцевого самоврядування
відповідні об'єкти державної
власності. Крім цього, згідно зі ст.142
Конституції України, витрати органів
місцевого самоврядування, що виникли
внаслідок рішень органів державної
влади, компенсуються державою.

Статтею 89 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено
відповідальність за невиконання
рішення, що зобов'язує боржника вчинити
певні дії, відповідно до якої у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника -
юридичну особу - від сорока до
шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання, а у
разі повторного невиконання рішення
боржником без поважних причин
державний виконавець у тому ж порядку
накладає на нього штраф у подвійному
розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

Колегія суддів вважає, що з урахуванням
зазначених вище обставин судове
рішення (в частині виплати допомоги
ОСОБА_1) не виконано з поважних та
незалежних від боржника причин, при
цьому, Сихівський відділ соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради
вживав усіх необхідних заходів для
його виконання, про що проінформовано
державного виконавця.

Тому достатніх підстав для накладення
штрафу у відповідача не було.

Крім того колегія суддів зазначає, що
покликання суду першої інстанції на
рішенням Європейського суду з прав
людини від 29.06.2004 року, справа «Войтенко
проти України» (Заява № 18966/02), де у п. 55
зазначено, що відсутність бюджетних
коштів не може виправдати невиконання
рішення суду, а статтею 1 Протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод зі змінами,
внесеними Протоколом № 11 (Протокол
ратифіковано Законом N 475/97-ВР від 17.07.97)
передбачено, що кожна фізична або
юридична особа має право мирно
володіти своїм майном і ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права є некоректним, бо предметом спору
є накладення штрафних санкцій за
невиконання рішення суду, а не
стягнення боргу за таким, тим більше
позивач не звільняється від виконання
рішення в повному обсязі.

Враховуючи наведене, позов є
підставним і його слід задовольнити.

З огляду на викладене суд апеляційної
інстанції вважає, що постанову суду
першої інстанції слід скасувати, бо
висновки суду не відповідають
обставинам справи, а позовні вимоги
задовольнити.

Керуючись ст. 160, ст. 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст.
202, ст.205, ст.207, ст. 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради - задовольнити, постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 30 вересня
2011 року у справі № 2а-10244/11/1370 -
скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов
Сихівського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради
задовольнити.

Визнати протиправними дії державного
виконавця підрозділу примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області щодо накладення на боржника
штрафу у виконавчому провадженні.

Скасувати постанови підрозділу
примусового виконання рішень відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області ВП № 26627217 від 31.05.2011 року про
накладення штрафу та ВП 26627217 від 06.06.2011
року про накладення штрафу.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
М.А. Пліш

Судді
І.В. Глушко

Н.В. Ільчишин