Справа № 362/3207/14-а
Суддя: Мєзєнцев Є.І.
Дата ухвалення: 2014-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
362/3207/14-а Головуючий у
1-й інстанції: Лебідь-Гавенко Г.М.
Суддя-доповідач: Мєзєнцев
У Х В А Л А

Іменем України

08 грудня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Мєзєнцева Є.І.,
суддів - Старової Н.Е., Чаку Є.В., при
секретарі - Войтковській Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 24 вересня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Васильківської міської ради Київської
області про визнання неправомірною
відмову у наданні публічної інформації
та про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з
адміністративним позовом до
Васильківської міської ради Київської
області про визнання неправомірною
відмови виконавчого комітету
Васильківської міської ради Київської
області у наданні інформації на запит
від 22 травня 2014 року та зобов'язання
виконавчого комітету Васильківської
міської ради протягом п'яти
календарних днів з моменту набрання
рішенням законної сили надати вичерпну
інформацію про наявність вільних
земельних ділянок (з наданням
графічних матеріалів, що дають
можливість визначити місцезнаходження
земельної ділянки), із земель запасу та
резервів на території м. Василькова,
що мають цільове призначення для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, які у відповідності до ст. 121 ЗК
України, можуть бути передані у
власність.

Постановою Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 24 вересня 2014 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи, просить скасувати вказане
судове рішення і прийняти нове, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Перевіривши повноту встановлення
судом першої інстанції фактичних
обставин справи та правильність
застосування ним норм матеріального і
процесуального права, суд дійшов
наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що
23 травня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
виконавчого комітету Васильківської
міської ради Київської області із
інформаційним запитом щодо надання
публічної інформації про наявність
вільних земельних ділянок (з наданням
графічних матеріалів, що дають
можливість визначити місцезнаходження
земельної ділянки), із земель запасу та
резерві на території м. Василькова та
Васильківського району, що мають
цільове призначення для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, які у
відповідності до ст. 121 Земельного
кодексу України, можуть бути передані у
власність. При цьому, просила відповідь
на цей запит надіслати у встановлений
законом строк, у письмовому вигляді, на
поштову адресу (а.с. 4, 5).

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про
доступ до публічної інформації»,
розпорядник інформації має надати
відповідь на запит на інформацію не
пізніше п'яти робочих днів з дня
отримання запиту.

28 травня 2014 року Васильківська міська
рада Київської області за вих. № 339/09-36
надала позивачу відповідь, в якій
зазначила, що станом на 13 лютого 2014 року
у відділі містобудування та
архітектури Васильківської міської
ради не створено служби містобудівного
кадастру, і тому надання вказаної у
зверненні позивачки інформації
відділом містобудування та
архітектури на час надання відповіді
неможливе (а.с. 6-8).

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 2, ч. 1
ст. 3, ч. 1 ст. 5, ч. 1 ст. 13 Закону України
«Про доступ до публічної інформації»,
метою цього Закону є забезпечення
прозорості та відкритості суб'єктів
владних повноважень і створення
механізмів реалізації права кожного на
доступ до публічної інформації, що
забезпечується шляхом надання
інформації за запитами на інформацію.
Кожен має право на інформацію, що
передбачає можливість вільного
одержання, використання, поширення,
зберігання та захисту інформації,
необхідної для реалізації своїх прав,
свобод і законних інтересів. Публічна
інформація - це відображена та
задокументована будь-якими засобами та
на будь-яких носіях інформація, що була
отримана або створена в процесі
виконання суб'єктами владних
повноважень своїх обов'язків,
передбачених чинним законодавством,
або яка знаходиться у володінні
суб'єктів владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом, право на доступ
до якої гарантується в тому числі
обов'язком розпорядників інформації
надавати та оприлюднювати інформацію,
крім випадків, передбачених законом.
Запит на інформацію - це прохання особи
до розпорядника інформації надати
публічну інформацію, що знаходиться у
його володінні.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України
«Про доступ до публічної інформації»,
розпорядник інформації має право
відмовити в задоволенні запиту в таких
випадках: 1) розпорядник інформації не
володіє і не зобов'язаний відповідно до
його компетенції, передбаченої
законодавством, володіти інформацією,
щодо якої зроблено запит; 2) інформація,
що запитується, належить до категорії
інформації з обмеженим доступом
відповідно до частини другої статті 6
цього Закону; 3) особа, яка подала запит
на інформацію, не оплатила передбачені
статтею 21 цього Закону фактичні
витрати, пов'язані з копіюванням або
друком; 4) не дотримано вимог до запиту
на інформацію, передбачених частиною
п'ятою статті 19 цього Закону.

Згідно ч. 5 ст. 24 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
спеціально уповноважені органи з
питань містобудування та архітектури і
центральний орган виконавчої влади з
питань земельних ресурсів та його
територіальні органи забезпечують
відкритість, доступність та повноту
інформації про наявність на території
відповідної
адміністративно-територіальної
одиниці земель державної та
комунальної власності, не наданих у
користування, що можуть бути
використані під забудову, про
наявність обмежень і обтяжень
земельних ділянок, містобудівні умови
та обмеження в містобудівному і
державному земельному кадастрах; до
моменту внесення відповідної
інформації до містобудівного та
державного земельного кадастрів
виконавчий орган сільської, селищної,
міської ради, Київська та
Севастопольська міські державні
адміністрації або відповідний
місцевий орган виконавчої влади
зобов'язані надавати за запитами
фізичних та юридичних осіб письмову
інформацію про наявність земельних
ділянок, що можуть бути використані під
забудову.

У відповідності до п. 31 ч. 1 ст. 26 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», міським радам надані
виключні повноваження визначати
органи щодо управління майном, яке
належить до комунальної власності
відповідної територіальної громади, а
також межі цих повноважень та умови їх
здійснення.

За ч. 3 ст. 2, ст. 79 Земельного кодексу
України, землі України та земельні
ділянки визначаються в якості різних
самостійних об'єктів земельних
відносин. Земельній ділянці мають бути
притаманні певні ознаки - визначене
місце розташування, межі, цільове
призначення та певний обсяг прав щодо
неї. Механізм формування земельної
ділянки як певного об'єкту цивільних
прав, який полягає у визначенні її
площі, меж та внесення інформації про
неї до Державного земельного кадастру,
визначено законодавцем у ст.79-1
Земельного кодексу України.

Відповідно до ч. 5 ст. 24 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» спеціально уповноважені
органи з питань містобудування та
архітектури і центральний орган
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів та його територіальні органи
мають забезпечувати відкритість,
доступність та повноту інформації про
наявність на території відповідної
територіальної одиниці земель
державної чи комунальної власності, не
наданих у користування, що можуть бути
використані під забудову, про
наявність обмежень і обтяжень
земельних ділянок, містобудівні умови
та обмеження у містобудівному та
земельному кадастрах. До моменту
внесення відповідної інформації до
згаданих кадастрів, виконавчі органи
сільських, селищних та міських рад,
Київська та Севастопольська міські
державні адміністрації, або відповідні
органи виконавчої влади, зобов'язаний
надавати за запитами фізичних та
юридичних осіб письмову інформацію про
наявність земельних ділянок, що можуть
бути використані під забудову.

Таким чином, з аналізу зазначених норм
вбачається, що відповідач має
забезпечувати відкритість,
доступність та повноту інформації про
наявність на території відповідної
територіальної одиниці земель
державної чи комунальної власності та
надавати на запити певних осіб
відповідну інформацію, яка міститься у
них.

Відповідно до ст. 83 Земельного кодексу
України, землі, які належать на праві
власності територіальним громадам сіл,
селищ, міст, є комунальною власністю.

Положення Закону України «Про основи
містобудування» містять поняття
містобудівної діяльності та
містобудування, як цілеспрямовану
діяльність державних органів, органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій, громадян,
об'єднань громадян по створенню та
підтриманню повноцінного життєвого
середовища, яка включає прогнозування
розвитку населених пунктів і
територій, планування, забудову та інше
використання територій, проектування,
будівництво об'єктів містобудування,
спорудження інших об'єктів,
реконструкцію історичних населених
пунктів при збереженні традиційного
характеру середовища, реставрацію та
реабілітацію об'єктів культурної
спадщини, створення інженерної та
транспортної інфраструктури. Одними із
головних напрямів містобудівної
діяльності є планування, забудова та
інше використання територій, а також
розробка і реалізація містобудівної
документації та інвестиційних програм
розвитку населених пунктів і
територій.

Відповідно до ст. 2, ст. 20, ст. 49 Закону
України «Про землеустрій»
призначенням землеустрою в тому числі
є встановлення і закріплення на
місцевості меж земельних ділянок
власників і землекористувачів;
прогнозування, планування і
організацію раціонального
використання та охорони земель на
національному, регіональному,
фокальному і господарському рівнях;
отримання інформації щодо кількості та
якості земель, їхнього стану та інших
даних, необхідних для ведення
державного земельного кадастру,
моніторингу земель, здійснення
державного контролю за використанням
та охороною земель. Землеустрій
проводиться в обов'язковому порядку на
землях усіх категорій незалежно від
форми власності в разі; розробки
документації із землеустрою щодо
організації раціонального
використання та охорони земель;
встановлення та зміни меж об'єктів
землеустрою (зокрема, земельних
ділянок), у тому числі визначення та
встановлення в натурі (на місцевості)
державного кордону України; надання,
вилучення (викупу), відчуження
земельних ділянок; організації нових і
впорядкування існуючих об'єктів
землеустрою. Проекти землеустрою щодо
формування земель комунальної
власності територіальних громад і
проекти розмежування земель державної
та комунальної власності визначають: а)
місце розташування і розміри земельних
ділянок, що знаходяться в державній
власності за категоріями земель; б)
місце розташування і розміри земельних
ділянок комунальної власності
територіальної громади за категоріями
земель; в) місце розташування і розміри
земельних ділянок, що знаходяться у
власності юридичних та фізичних осіб
за категоріями земель; г) правове,
організаційне і фінансове
забезпечення, строки реалізації
ефективність розмежування земель
державної та комунальної власності.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 55
вищевказаного Закону, встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) проводиться відповідно до
топографо-геодезичних і
картографічних матеріалів;
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) здійснюється на
основі технічної документації із
землеустрою, якою визначається
місцеположення поворотних точок меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості).

Таким чином, законодавство визначає
необхідність розробки містобудівної
документації для населених пунктів,
але не містить імперативного припису,
відповідно до якого весь обсяг
містобудівної документації та,
зокрема, детальні плани територій
мають бути розроблені впродовж певного
часу чи до визначеного моменту.

Також, для утворення земельних ділянок,
як сформованих об'єктів землеустрою та
об'єктів нерухомого майна, слід
розробити певний обсяг землевпорядної
документації, відповідно до якої
визначити місця розташування
земельних ділянок, їх розміри та межі,
цільове призначення, а також інші
ознаки, за допомогою яких їх можна
ідентифікувати як об'єкти
правовідносин.

Оскільки, чинним законодавством
України передбачено надання
інформації, що перебуває у володінні
суб'єкта запиту на момент звернення,
враховуючи, що запит позивачки містить
вимогу вчинити певні дії по підбору,
обробці та наданню інформації, а не
стосується відомостей, що вже
зафіксовані в офіційному документі,
створеному в процесі здійснення
відповідачем своєї діяльності, що,
відповідно, потребує значного часу на
виготовлення, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про
відсутність підстав для визнання
відповіді відповідача неправомірною
та як наслідок зобов'язання останнього
вчинити певні дії.

Доводи апеляційної скарги зазначених
вище висновків суду попередньої
інстанції не спростовують і не дають
підстав для висновку, що судом першої
інстанції при розгляді справи
неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права.

За правилами ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись статтями 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову
Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 24 вересня 2014 року
- без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку,
встановленому статтею 254 КАС України та
може бути оскаржена безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції в порядку і строки,
встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя

Є.І. Мєзєнцев

суддя

Н.Е.Старова

суддя

Є.В.Чаку

Головуючий суддя
Мєзєнцев Є.І.

Судді:
Старова Н.Е.

Чаку Є.В.