Справа № 826/10103/13-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
у 1-й інстанції: Санін В.Б.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року
Справа: № 826/10103/13-а

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В.,
Кобаля М.І.,

за участю секретаря Бабенка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в приміщенні суду,
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 25 листопада 2013 року у справі
за адміністративним позовом ОСОБА_3 до
управління Держземагенства в
Бориспільському районі Київської
області, Бориспільської міської ради,
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору:
ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання
протиправними та скасування рішень,
визнання протиправними дій та
зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 ( далі - позивач ) звернувся до
суду з адміністративним позовом до
управління Держземагенства в
Бориспільському районі Київської
області ( далі - відповідач-1 ),
Бориспільської міської ради ( далі -
відповідач-2 ), треті особи, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору: ОСОБА_2, ОСОБА_4, в якому з
урахуванням змінених позовних вимог,
просив:

- визнати протиправним та
скасувати рішення відповідача-2 від
28.08.2012 р. № 2424-28-VI в частині надання
дозволу ОСОБА_2 на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд у
АДРЕСА_1

- визнати протиправним та
скасувати рішення відповідача-2 від
29.01.2013 р. № 2908-34-VI в частині надання
дозволу ОСОБА_2 для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
земельної ділянки, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1

- визнати протиправними дії
відповідача-2 щодо облаштування
проїзду загального користування між
будинками АДРЕСА_1

- визнати протиправною державну
реєстрацію управлінням
Держземагенства в Бориспільському
районі Київської області земельної
ділянки з кадастровим номером
:09:019:0030;

- зобов'язати відповідача-1
протягом 14 днів з дня набрання чинності
рішенням суду: виключити з Державного
земельного кадастру відомості про
земельну ділянку з кадастровим номером
:09:019:0030, закрити поземельну книгу
на вказану земельну ділянку та
скасувати її кадастровий номер.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 25
листопада 2013 року адміністративний
позов було задоволено частково, а саме:
визнані протиправними та скасовані
рішення відповідача-2 від 28.08.2012 р. №
2424-28-VI в частині надання дозволу ОСОБА_2
на розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд у
АДРЕСА_1 та від 29.01.2013 р. № 2908-34-VI в
частині надання дозволу ОСОБА_2 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд земельної ділянки,
яка розташована за адресою: Київська
обл., АДРЕСА_1

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
зазначену постанову суду та ухвалити
нову, якою закрити провадження у
справі, так як, на думку апелянта,
оскаржуване рішення суду прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами наведеної
правової норми перегляд оскаржуваного
рішення суду першої інстанції
здійснюється апеляційним судом лише в
частині задоволення позовних вимог та
в межах доводів апеляційної скарги
ОСОБА_2

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши повноту встановлення
судом першої інстанції фактичних
обставин справи та правильність
застосування ним норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3 є власником 4/9 частин жилого
будинку за адресою: АДРЕСА_2 і
прибудинкових будівель: огорожі та
колодязю, що підтверджується
свідоцтвом про право на спадщину від
19.09.2012 р. № 693192 / Т.1, а.с.85 /.

07.08.2012 р. ОСОБА_2 звернувся з клопотанням
до Бориспільської міської ради про
надання йому дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у власність для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд орієнтовною площею 0,10 га по
АДРЕСА_3 у м. Борисполі / Т.1, а.с. 195 /.

До клопотання ним були додані наступні
документи: нотаріально засвідчена
копія землекористувача ОСОБА_5 про
надання згоди на виділення ОСОБА_2
земельної ділянки, якою вона
користується тривалий час, схема
розташування земельної ділянки ОСОБА_5,
кадастровий план і ксерокопія паспорту
та ідентифікаційного коду заявника /
Т.1, а.с. 196-199 /.

28.08.2012 р. Бориспільською міською радою
на підставі клопотання ОСОБА_2 та
доданих до нього документів було
прийнято рішення № 2424-28-VI «Про надання
дозволу на розробку проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок громадянам у власність для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд у м. Борисполі», згідно з яким
ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку
проекту землеустрою на земельну
ділянку розміром 0,0700 га по АДРЕСА_1 / Т.1,
а.с. 194 /.

16.01.2013 р. ОСОБА_2 звернувся до
відповідача-2 із заявою про
затвердження проекту землеустрою та
передання безоплатно у власність
ОСОБА_2 земельної ділянки для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд площею 0,0500 га по АДРЕСА_1 у м.
Борисполі та доданим до неї проектом
землеустрою / Т.1, а.с. 203 /.

29.01.2013 року Бориспільською міською
радою підставі зазначених документів
було прийнято рішення «Про
затвердження проектів землеустрою та
передачу безоплатно у власність
земельних ділянок громадянам для
будівництва та обслуговування жилих
будинків, господарських будівель і
споруд (присадибні ділянки) у м.
Борисполі (землі житлової та
громадської забудови)», згідно з яким
ОСОБА_2 було передано безоплатно у
власність земельну ділянку за
кадастровим номером :09:019:0030,
площею 0,0500 га, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1 / Т.1, а.с. 202 /.

Спірні правовідносини регулюються
Конституцією України, Земельним
кодексом України ( далі - ЗК України ) та
Законом України «Про державний
земельний кадастр» ( далі - Закон № 3613-VI
).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У ст. 12 ЗК України закріплено, що до
повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить: а) розпорядження землями
територіальних громад; б) передача
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та
юридичних осіб відповідно до цього
Кодексу; в) надання земельних ділянок у
користування із земель комунальної
власності відповідно до цього Кодексу;
г) вилучення земельних ділянок із
земель комунальної власності
відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп
земельних ділянок для суспільних
потреб відповідних територіальних
громад сіл, селищ, міст; д) організація
землеустрою; е) координація діяльності
місцевих органів земельних ресурсів; є)
здійснення контролю за використанням
та охороною земель комунальної
власності, додержанням земельного та
екологічного законодавства; ж)
обмеження, тимчасова заборона
(зупинення) використання земель
громадянами і юридичними особами у
разі порушення ними вимог земельного
законодавства; з) підготовка висновків
щодо вилучення (викупу) та надання
земельних ділянок відповідно до цього
Кодексу; и) встановлення та зміна меж
районів у містах з районним поділом; і)
інформування населення щодо вилучення
(викупу), надання земельних ділянок; ї)
внесення пропозицій до районної ради
щодо встановлення і зміни меж сіл,
селищ, міст; й) вирішення земельних
спорів; к) вирішення інших питань у
галузі земельних відносин відповідно
до закону.

Згідно зі ст. 40 ЗК України, громадянам
України за рішенням органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування можуть передаватися
безоплатно у власність або надаватися
в оренду земельні ділянки для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
гаражного будівництва в межах норм,
визначених цим Кодексом. Понад норму
безоплатної передачі громадяни можуть
набувати у власність земельні ділянки
для зазначених потреб за
цивільно-правовими угодами.

У п. 2, 3 Прикінцевих та перехідних
положень Закону № 3613-VI закріплено,
Земельні ділянки, право власності
(користування) на які виникло до 2004
року, вважаються сформованими
незалежно від присвоєння їм
кадастрового номера.

У разі якщо відомості про зазначені
земельні ділянки не внесені до
Державного реєстру земель, їх державна
реєстрація здійснюється на підставі
технічної документації із землеустрою
щодо встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) за заявою їх власників
(користувачів земельної ділянки
державної чи комунальної власності).

Внесення інших змін до відомостей про
ці земельні ділянки здійснюється
після державної реєстрації земельних
ділянок.

Установити, що у разі якщо на земельній
ділянці, право власності (користування)
на яку не зареєстровано, розташований
житловий будинок, право власності на
який зареєстровано, кадастровий номер
на таку земельну ділянку присвоюється
за заявою власників такого будинку на
підставі технічної документації із
землеустрою щодо встановлення
(відновлення) меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості). Забороняється
вимагати для присвоєння земельній
ділянці кадастрового номера інші
документи. Такий кадастровий номер є
чинним з моменту його присвоєння.

Відповідно до ст. 107 ЗК України, основою
для відновлення меж є дані
земельно-кадастрової документації.

У разі неможливості виявлення дійсних
меж їх встановлення здійснюється за
фактичним використанням земельної
ділянки. Якщо фактичне використання
ділянки неможливо встановити, то
кожному виділяється однакова за
розміром частина спірної ділянки.

У випадках, коли в такий спосіб
визначення меж не узгоджується з
виявленими обставинами, зокрема з
встановленими розмірами земельних
ділянок, то межі визначаються з
урахуванням цих обставин.

У ч. 5 ст. 116 ЗК України, земельні ділянки,
які перебувають у власності чи
користуванні громадян або юридичних
осіб, передаються у власність чи
користування за рішенням органів
виконавчої влади чи органів місцевого
самоврядування лише після припинення
права власності чи користування ними в
порядку, визначеному законом.

Згідно з ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України,
громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства). У разі якщо
земельна ділянка державної власності
розташована за межами населених
пунктів і не входить до складу певного
району, заява подається до Ради
міністрів Автономної Республіки Крим.
Верховній Раді Автономної Республіки
Крим, Раді міністрів Автономної
Республіки Крим, органам виконавчої
влади або органам місцевого
самоврядування, які передають земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, забороняється вимагати
додаткові матеріали та документи, не
передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування, який
передає земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу, розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки розробляється за
замовленням громадян суб'єктами
господарювання, що є виконавцями робіт
із землеустрою згідно із законом, у
строки, що обумовлюються угодою сторін.

Ч. 1 ст. 120 ЗК України передбачено, що у
разі набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, що
перебувають у власності, користуванні
іншої особи, припиняється право
власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.

У ст. 152 ЗК України закріплено, що
держава забезпечує громадянам та
юридичним особам рівні умови захисту
прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом: а) визнання прав; б) відновлення
стану земельної ділянки, який існував
до порушення прав, і запобігання
вчиненню дій, що порушують права або
створюють небезпеку порушення прав; в)
визнання угоди недійсною; г) визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування; ґ) відшкодування
заподіяних збитків; д) застосування
інших, передбачених законом, способів.

Отже, з викладених правових норм
вбачається, що законодавством
регламентовано повноваження органів
місцевого самоврядування щодо надання
громадянам у власність земельних
ділянок із земель комунальної
власності.

Разом з тим, реалізація зазначеної
компетенції повинна здійснюватися
суб'єктом влади з урахуванням не тільки
інтересів особи, яка звернулася з
відповідним клопотанням про надання
дозволу на розробку проекту
землеустрою для виділення їй земельної
ділянки, а й з дотриманням прав
суміжних землекористувачів та в чіткій
відповідності з вимогами
законодавства, зокрема, ст.ст. 107, 118 ЗК
України і п. 2, 3 Прикінцевих та
перехідних положень Закону № 3613-VI.

Водночас, колегія суддів звертає увагу
на те, що спірна земельна ділянка була
виділена відповідачем-2 ОСОБА_2 за
рахунок частини земельної ділянки, на
якій розташований жилий будинок та
прибудинкові споруди ( колодязь та
огорожа ), належні ОСОБА_3 на праві
власності, без його згоди.

При цьому, дослідження матеріалів
справи надає однозначні підстави
стверджувати, що відповідач-2 до
прийняття оскаржуваних рішень був
обізнаний щодо цих обставин, а також
щодо існування між позивачем і ОСОБА_2
земельного спору з приводу
самовільного зміщення огорожі та
захоплення таким чином частини
земельної ділянки, на якій знаходиться
колодязь ОСОБА_3

Так, зокрема, 16.05.2012 р. позивачем в
порядку ст. 107 ЗК України була подана
заява Голові Бориспільської міської
ради з вимогою про відновлення межі
присадибної ділянки будинків АДРЕСА_4 в
якій повідомлялось про захоплення
мешканцями сусіднього будинку за № 85
частини земельної ділянки, яка
перебуває під спорудами належними
ОСОБА_3 - колодязем та хвірткою, шляхом
самовільного зміщення стовпців,
розмежовуючих земельні ділянки між
двома домоволодіннями / Т.1. а.с. 22-29 /.

Більш того, суд апеляційної інстанції
зазначає, що позивач не однократно
звертався з аналогічними заявами не
тільки до Бориспільської міської ради,
а й до відділу Держкомзему в м.
Борисполі / Т.1, а.с. 43 / та комунального
підприємства «Бориспільське бюро
технічної інвентаризації» ( далі - БТІ ),
яким було проведено технічну
інвентаризацію домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_2, під час якої виявлено,
що на межі між ділянкою під зазначеним
домоволодінням та домоволодінням № 85
встановлено огорожу, внаслідок чого
спірний колодязь, зареєстрований за
домоволодінням № 83, територіально
розташований на земельній ділянці № 85 /
Т.1, а.с. 84 /. У зв'язку з виявленням
зазначеного порушення БТІ було
направило Бориспільській міській раді
відповідне повідомлення від 25.06.2012 р. /
Т.1, а.с. 32 /.

Зазначене також підтверджується
фото-таблицею, наявною в матеріалах
справи / Т.1, а.с. 24 / та поясненнями
представника апелянта, наданими в ході
апеляційного провадження, яка
зазначила, що вона не може спростувати
наявності спірного колодязю на
земельній ділянці, наданій
відповідачем-2 у власність ОСОБА_7

Разом з тим, не зважаючи на звернення
позивача та повідомлення від БТІ,
Бориспільською міською радою при
прийнятті оскаржуваних рішень не було
здійснено безпосереднього виїзду на
спірні земельні ділянки, не вирішено
земельний спір у порядку ст. 107 ЗК
України та не вчинено жодних дій задля
отримання згоди ОСОБА_3 на надання
ОСОБА_2 у власність земельної ділянки,
що перебуває під колодязем,
зареєстрованим за домоволодінням, в
якому 4/9 частини належить позивачу, чим
порушено приписи ч. 1 ст. 120 та ст. 152 ЗК
України і не дотримано вимоги ч. 6 ст. 118
ЗК України в частині необхідності
отримання згоди землекористувача в
разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває в користуванні інших осіб.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
відповідач приймаючи оскаржувані
рішення від 28.08.2012 р. № 2424-28-VI в частині
надання дозволу ОСОБА_2 на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у власність для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд у АДРЕСА_1 та від 29.01.2013 р. № 2908-34-
VI в частині надання дозволу ОСОБА_2 для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд земельної ділянки, яка
розташована за адресою: Київська обл.,
АДРЕСА_1 діяв всупереч Конституції
України, зокрема, ст. 19, і вказаних норм
земельного законодавства.

Доводи апелянта стосовно того, що даний
спір є спором про право на земельну
ділянку та має розглядатися в порядку
цивільного судочинства, колегія суддів
вважає безпідставними, оскільки,
відповідачем у справі є суб'єкт владних
повноважень, а спірні правовідносини
виникли з приводу реалізації ним
владних управлінських функцій, що в
сукупності свідчить про
публічно-правовий характер даного
спору, який у відповідності з приписами
ст.ст. 3, 17 КАС України, належить до
юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічний правовий підхід міститься
у п. 1-4 Постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України від
20.05.2013 р. № 8 «Про окремі питання
юрисдикції адміністративних судів».

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції стосовно наявності
достатніх та необхідних підстав для
визнання протиправними та скасування
оскаржуваних рішень Бориспільської
міської ради від 28.08.2012 р. № 2424-28-VI, №
2908-34-VI і приходить до висновку, що судом
першої інстанції було повно
встановлено фактичні обставини справи,
правильно визначено норми
матеріального та процесуального права,
які підлягають застосуванню, із
дотриманням вимог ст. 159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

З огляду на це, судова колегія
вважає за необхідне апеляційну скаргу
ОСОБА_2 залишити без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 25 листопада 2013 року -
без змін.

Керуючись ст.ст. 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 25
листопада 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня складання її в повному
обсязі шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст рішення
виготовлений 11 грудня 2014 року.

Головуючий суддя
Епель О.В.

Судді:
Карпушова О.В.

Кобаль М.І.