Справа № 2а-355/10/1319
Суддя: Савицька Н.В.
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року м. Львів
№ 876/1322/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді:
Савицької Н.В.

суддів:
Костіва М.В., Шавеля Р.М.

розглянувши в письмовому провадженні
апеляційну скаргу Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради на постанову Сихівського
районного суду м. Львова від 31.03.2010 року
у справі за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради про визнання дій
протиправними та зобов'язання до
вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

27.02.2010 року позивач ОСОБА_1 з
врахуванням уточнених позовних вимог
звернулась в суд із позовом до
Сихівського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради про
визнати дій протиправними та
зобов'язання нарахувати та виплатити
допомогу на оздоровлення у розмірі 4
мінімальних заробітних плат за період
2004-2009 років відповідно до вимог ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Постановою Сихівського районного суду
м. Львова від 31.03.2010 року позов
задоволено. Суд зобов'язав відповідача
нарахувати та виплатити позивачу суму
недоплаченої разової щорічної
допомоги на оздоровлення за 2009 рік у
відповідності до ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати
на час виплати такої допомоги в
неповному розмірі.

Не погодившись із даним рішення,
апелянт Сихівський відділ соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради подав
апеляційну скаргу в якій посилається
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права.

Апелянт просить суд, постанову
Сихівського районного суду м. Львова
від 31.03.2010 року скасувати та прийняти
нову якою відмовити в позові.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання на виклик суду не
з'явились хоча, належним чином були
повідомлені про час та місце розгляду
справи, що не перешкоджає розгляду
справи у їх відсутності відповідно до
ч.4 ст.196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи скарги, законність
і обґрунтованість постанови суду,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення виходячи з наступних
підстав.

Постановляючи оскаржувану постанову,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідач протиправно ненараховував
та невиплачував позивачу допомогу на
оздоровлення відповідно до ст.48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Такі висновки суду першої інстанції, на
переконання колегії суддів,
відповідають нормам матеріального та
процесуального права та фактичним
обставинам справи і є правильними
виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач є особою, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи 1
категорії, інвалідом 3 групи
захворювання яке пов'язане з
наслідками аварії на Чорнобильській
АЕС, що підтверджується матеріалами
справи.

Відповідно до ст. 48 «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» щорічна допомога на
оздоровлення інвалідам ІІІ групи,
виплачується в розмірі 4 мінімальні
заробітні плати.

Згідно з ч.5, ч. 7 статті 48 цього Закону
щорічна допомога на оздоровлення
виплачується громадянам за місцем їх
проживання органами соціального
захисту населення; розмір мінімальної
заробітної плати визначається на
момент виплати.

Постановами Кабінету Міністрів
України від 26 липня 1996 року № 836 «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та від 12 липня 2005 року № 562
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
встановлено, що розмір щорічної
допомоги на оздоровлення громадянам,
інвалідам ІІІ групи, становить 90 грн.
відповідно, що не відповідав розміру,
встановленому Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що при визначенні розміру
виплат застосуванню підлягають
положення статті 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а не
постанови Кабінету Міністрів України
№ 836 і № 562, які істотно звужують обсяг
встановлених законом прав.

Посилання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування передбачених
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» розмірів щорічної
грошової допомоги на оздоровлення як
на причину невиконання покладених на
нього зобов'язань до уваги не
приймаються оскільки, реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

Оскільки Законом України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік» не
внесено змін та не було зупинено дію
статті 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», то це дає підстави для
застосування зазначеної норми при
виплаті позивачу допомоги на
оздоровлення за 2009 рік.

За таких обставин колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, щ про наявність підстав для
задоволення позову оскільки,
відповідач протиправно виплатив
позивачу кошти на оздоровлення за 2009
рік у розмірі встановленому постановою
Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 р.
№ 562. При виплаті позивачу допомоги на
оздоровлення за 2009 рік необхідно
застосовувати положення ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У відповідності до вимог ст. 159 КАС
України, судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Із урахуванням викладеного колегія
суддів вважає, що постанова суду першої
інстанції є законною, доводи
апеляційної скарги зроблених судом
першої інстанції висновків не
спростовують і при ухваленні
оскарженого судового рішення порушень
норм матеріального та процесуального
права ним допущено не було тому,
відсутні підстави для скасування чи
зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 160, ст.195, ст.198, ст.205, ст.206,
ст.254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради залишити без задоволення,
а постанову Сихівського районного суду
м. Львова від 31.03.2010 р. - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
Н.В. Савицька

Судді:
М.В. Костів

Р.М. Шавель