Справа № 810/5001/14
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2014 року
справа №810/5001/14

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Брагіна О.Є.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1

до Києво-Святошинської
районної державної адміністрації
Київської області,

третя особа- ОСОБА_3,

про визнання протиправним та
скасування розпорядження,

в с
т а н о в и в:

позивачка звернулась до суду з
вимогами про визнання незаконними та
скасування розпоряджень відповідача
від 06.11.2012 р. №3002 та 20.12.2012 р. №3559. Як на
підставу звернення до суду вказує на
порушення своїх прав як потенційного
землевласника з огляду на наявність
розпорядження від 05.09.2012 р. №1940, яким їй
було надано дозвіл на розробку проекту
землеустрою для відведення земельної
ділянки у власність з метою ведення
індивідуального садівництва в
адміністративних межах Шпитьківської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області та
розробленого проекту землеустрою.
Порушення своїх прав вбачає у відмові
відповідача погодити розроблений
проект.

У призначений для розгляду справи час
позивачка та її представник,
повідомлені судом належним чином про
дату та місце розгляду справи, у судове
засідання не з?явилися, за відсутності
заяви про розгляд справи без їх участі.

Уповноважений представник відповідача
проти позову заперечував, надавши
письмові пояснення, у яких вказав
наступне:

відповідно до частини 3 статті 118 ЗКУ
громадяни - працівники державних та
комунальних сільськогосподарських
підприємств, установ та організацій, а
також пенсіонери з їх числа,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельних ділянок, які
перебувають у постійному користуванні
цих підприємств, установ та
організацій, звертаються з клопотанням
про приватизацію цих земель до
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування,
який передає земельні ділянки
державної чи комунальної власності у
власність відповідно до повноважень,
визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно із ч. 4 ст. 118 ЗКУ відповідний
орган місцевого самоврядування або
орган виконавчої влади в місячний
термін розглядає клопотання і надає
дозвіл підприємствам, установам та
організаціям на розробку проекту
приватизації земель.

Як визначено частиною 5 цієї статті,
передача земельних ділянок у власність
громадянам - працівникам державних та
комунальних сільськогосподарських
підприємств, установ та організацій, а
також пенсіонерам з їх числа
провадиться після затвердження
проекту приватизації земель у порядку,
встановленому цим Кодексом.

Вказані вище законодавчі норми
регулюють процедуру приватизації
земель державних та комунальних
сільськогосподарських підприємств,
які перебувають у їх постійному
користуванні.

Інший порядок безоплатного набуття
права власності (приватизації) на
земельні ділянки визначений частиною 6
статті 118 ЗКУ згідно з якою громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для ведення фермерського господарства,
ведення особистого селянського
господарства, ведення садівництва,
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибної ділянки),
індивідуального дачного будівництва,
будівництва індивідуальних гаражів у
межах норм безоплатної приватизації,
подають клопотання до відповідного
органу виконавчої влади або органу
місцевого самоврядування, який передає
земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства).

У контексті вищезазначеного,
відповідач звернув увагу на те, що
12.11.2009 р. на підставі розпорядження №1595
внаслідок добровільної відмови ДП
«Чайка» від права постійного
користування земельною ділянкою в
адміністративних межах Шпитьківської
сільської ради Києво-Святошинського
району, таке право землекористування
було припинене, а земельна ділянка
площею 35 га була віднесена до земель
запасу (державної власності).

Отже, розпорядження
Києво-Святошинської
райдержадміністрації №1940 від 05.09.2012 р.
«Про надання дозволу гр. ОСОБА_1 на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення у власність земельної
ділянки для ведення індивідуального
садівництва в адміністративних межах
Шпитьківської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області» передбачало право позивачки
на відведення земельної ділянки із
земель державної власності (запасу) в
порядку повної процедури приватизації
на підставі частини 6 статті 118, статті
121 Земельного кодексу України і не
стосувалося права на набуття земельної
ділянки Державного підприємства
«Чайка» у порядку частини 3 статті 118 КУ
втраченого ОСОБА_1 після припинення
вищевказаним підприємством права
постійного землекористування.

У позовній заяві Іванюк стверджує, що
при прийнятті розпорядження №3002 від
06.11.2012 р. Києво-Святошинська
райдержадміністрація діяла
необгрунтовано, оскільки не врахувала
раніше виданого розпорядження №1940 від
05.09.2012 р. щодо надання тієї ж земельної
ділянки позивачу. З приводу цього
відповідач зазначив, що відповідно до
статті 79-1 ЗКУ формування земельної
ділянки полягає у визначенні земельної
ділянки як об'єкта цивільних прав.
Формування земельної ділянки
передбачає визначення її площі, меж та
внесення інформації про неї до
Державного земельного кадастру.
Формування земельних ділянок
здійснюється в порядку відведення
земельних ділянок із земель державної
та комунальної власності. Сформовані
земельні ділянки підлягають державній
реєстрації у Державному земельному
кадастрі. Земельна ділянка вважається
сформованою з моменту присвоєння їй
кадастрового номера. Формування
земельних ділянок (крім випадків,
визначених у частинах шостій - сьомій
цієї статті) здійснюється за проектами
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок. Винесення в натуру (на
місцевість) меж сформованої земельної
ділянки до її державної реєстрації
здійснюється за документацією із
землеустрою, яка стала підставою для її
формування.

Як вбачається з матеріалів справи,
договір про створення (передачу)
проектно-технічної документації щодо
розробки проекту землеустрою на спірну
ділянку був укладений між позивачкою і
ДП «Київський науково- дослідний та
проектний інститут землеустрою» 29.01.2013
р., тобто після прийняття оскаржуваного
розпорядження №3002 від 06.11.2012 р. «Про
надання дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки безоплатно у власність для
ведення садівництва громадянину
ОСОБА_3 в адміністративних межах
Шпитьківської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області за межами населеного пункту».

Єдина інформаційна база про земельні
ділянки, щодо яких надаються дозволи на
розробку документації із землеустрою,
у райдержадміністрації відсутня,
внаслідок чого до формування земельної
ділянки як об'єкта цивільних прав
(зокрема, до присвоєння їй кадастрового
номера), що здійснюється лише за
наслідками затвердження проекту
землеустрою з відведення земельної
ділянки в натурі (на місцевості), у
відповідача були відсутні технічні
можливості встановити точні
ідентифікаційні ознаки земельної
ділянки, щодо яких надані дозволи на
розробку проектів відведення.

Розпорядження №1940 від 05.09.2012 р. про
надання гр. ОСОБА_1 дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення у
власність земельної ділянки для
ведення садівництва, не є
правовстановлюючим документом на
земельну ділянку, внаслідок чого в силу
відсутності законодавчих норм, які б
гарантували громадянам, якими одержано
дозвіл на розробку проекту відведення,
переважне перед іншими особами право
на одержання цієї земельної ділянки у
власність, такого права не передбачає.

На момент прийняття оскаржуваного
розпорядження Києво-Святошинської
райдержадміністрації №3559 від 20.12.2012 р.
«Про затвердження проекта та передачу
у власність 23-м громадянам земельних
ділянок для ведення індивідуального
садівництва в адміністративних межах
Шпитьківської сільської ради»
документація із землеустрою щодо
відведення цієї земельної ділянки від
позивачки до райдержадміністрації не
надходила.

За таких обставин, посилання позивачки
на незаконність спірного
розпорядження №3002 від 06.11.2012 р. є
необґрунтованим, оскільки ОСОБА_1 на
момент його прийняття не подавала
документи (документацію із
землеустрою), необхідні для надання
дозволу на передачу спірної земельної
ділянки у власність, у зв'язку з чим
правових підстав для надання цій особі
переваги в набутті саме цієї ділянки із
земель запасу перед іншими особами у
райдержадміністрації не було.

Враховуючи вищезазначене, згідно норм
чинного законодавства
райдержадміністрація не мала права
відмовити гр. ОСОБА_3 у наданні згоди на
розробку проекту землеустрою щодо
виділення земельної ділянки
безоплатно у власність для садівництва
з підстав, не передбачених ч. 7 ст. 118
Земельного кодексу України, у зв'язку з
чим при прийнятті розпорядження №3002
від 06.11.2012 р. «Про надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки ОСОБА_3 в
адміністративних межах Шпитьківської
сільської ради» Києво-Святошинська
райдержадміністрація діяла на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та законами України, з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження було надано, та
обґрунтовано.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАСУ суд здійснив
розгляд даної справи в порядку
письмового провадження.

Дослідивши подані документи та
матеріали, вивчивши доводи
відповідача, встановивши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
суд приходить до висновку про
необхідність відмови у його
задоволенні, з урахуванням таког:

12.11.2009 р., на підставі розпорядження №1595
Києво-Святошинської
райдержадміністрації Київської
області, внаслідок добровільної
відмови ДП «Чайка» від права
постійного користування земельною
ділянкою в адміністративних межах
Шпитьківської сільської ради
Києво-Святошинського району, було
припинено право землекористувача ДП
"Чайка", а земельна ділянка площею 35 га, -
віднесена до земель запасу (державної
власності).

05.09.2012 р., розпорядженням
Києво-Святошинської
райдержадміністрації Київської
області №1940 надано дозвіл ОСОБА_1 на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення їй у власність земельної
ділянки площею 0,10 га для ведення
індивідуального садівництва в
адміністративних межах Шпитьківської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області.

Пунктом 6 вказаного розпорядження
зазнчено, що підготовка проекту
землеустрою не дає права до
використання земельної ділянки до
встановлення її меж в натурі (на
місцевості) та одержання документів, що
посвідчують право на неї та державної
реєстрації.

06.11.2012 р., відповідачем було прийнято
розпорядження №3002 «Про надання
дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки безоплатно у власність для
ведення індивідуального садівництва
гр. ОСОБА_3.".

20.12.2012 р., розпорядженням №3559
Київо-Святошинської РДА «Про
затвердження проекту та передачу у
власність 23-м громадянам земельних
ділянок для ведення індивідуального
садівництва в адміністративних межах
Шпитьківської сільської ради» було
затверджено проект землеустрою щодо
відведення у власність 23 громадянам
земельних ділянок загальною площею 2,3000
га для ведення індивідуального
садівництва в адміністративних межах
Шпитьківської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області та, пунктом 2 спірного
розпорядження передано безоплатно у
власність 23 громадянам (згідно)
додатку земельні ділянки площею 2,3000 га
для ведення індивідуального
садівництва в межах Шпитьківської
сільської ради та зобов?язано
виготовити цим громадянам державні
акти на право власності на земельні
ділянки.

Матеріалами справи підтверджено, що
договір про створення (передачу)
проектно-технічної документації щодо
розробки проекту землеустрою на спірну
ділянку ОСОБА_1 був укладений 29.01.2013 р.,
тобто після винесення спірних
розпоряджень відповідча.

Як вбачається із наявних документів,
оскаржуване розпорядження від 06.11.2012 р.
№3002 «Про надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
безоплатно у власність для ведення
індивідуального садівництва гр. ОСОБА_3
на момент розгляду справи повністю
виконано, про що свідчить наступне
розпорядження №3559 від 20.12.2012 р., згідно
із пунктом 1 якого було затверджено
проект землеустрою про відведення у
власність 23 громадянам, включаючи і
ОСОБА_3, земельної ділянки площею 2,3000 га
для ведення індивідуального
садівництва в адміністративних межах
Шпитьківської сільської ради.

Про факт виконання розпорядження 06.11.2012
р. №3002 свідчить і лист управління
Держземагентства у
Києво-Святошинському районі Київської
області від 24.02.2014 р. №01-21/1720 (а.с.26).

Крім того, станом на день розгляду
справи виконано і розпорядження №3559
від 20.12.2012 р., оскільки передано у
власність 23 громадянам земельні
ділянки площею 2,3000 га для ведення
індивідуального садівництва в
адміністративних межах Шпитьківськох
сільської ради та виготовлені
свідоцтва про право власності на них,
земельні ділянки зареєстровані в
установленому законом порядку.

Таким чином, на момент звернення
позивачки до суду оспорювані
розпорядження повністю виконані, тобто
вичерпали свою дію фактом виконання.

Надаючи правової оцінки відносинам, що
склалися між сторонам, суд зважає на
таке:

відповідно до приписів ст. 1 Закону
України «Про місцеві державні
адміністрації» №586-ХІV від 09 квітня 1999
року (далі - Закон №586-ХІV) виконавчу
владу в областях і районах, містах
Києві та Севастополі здійснюють
місцеві державні адміністрації.
Місцева державна адміністрація є
місцевим органом виконавчої влади і
входить до системи органів виконавчої
влади. Місцева державна адміністрація
в межах своїх повноважень здійснює
виконавчу владу на території
відповідної
адміністративно-територіальної
одиниці, а також реалізує повноваження,
делеговані їй відповідною радою.

На виконання Конституції України,
законів України, актів Президента
України, Кабінету Міністрів України,
міністерств та інших центральних
органів виконавчої влади, власних і
делегованих повноважень голова
місцевої державної адміністрації, в
межах своїх повноважень, видає
розпорядження, а керівники управлінь,
відділів та інших структурних
підрозділів - накази.

Проекти розпоряджень голови місцевої
державної адміністрації вносяться
управліннями, відділами та іншими
структурними підрозділами місцевої
державної адміністрації, проекти
розпоряджень голови обласної,
Київської і Севастопольської міської
державної адміністрації - також
відповідними районними державними
адміністраціями.

Розпорядження голів місцевих
державних адміністрацій, прийняті в
межах їх компетенції, є обов'язковими
для виконання на відповідній території
всіма органами, підприємствами,
установами та організаціями,
посадовими особами та громадянами.
Голови місцевих державних
адміністрацій видають розпорядження
одноосібною і несуть за них
відповідальність згідно із
законодавством.

Акти місцевих державних адміністрацій
ненормативного характеру, прийняті в
межах їх повноважень, набирають
чинності з моменту їх прийняття, якщо
самими актами не встановлено пізніший
термін введення їх у дію. Ці акти
доводяться до їх виконавців, а за
потреби - оприлюднюються.

Акти місцевих державних адміністрацій,
що суперечать Конституції України,
законам України, рішенням
Конституційного Суду України, актам
Президента України та Кабінету
Міністрів України або інтересам
територіальних громад чи окремих
громадян, можуть бути оскаржені до
органу виконавчої влади вищого рівня
або до суду.

Розпорядження голови державної
адміністрації, що суперечать
Конституції України, законам України,
рішенням Конституційного Суду України,
іншим актам законодавства або є
недоцільними, неекономними,
неефективними за очікуваними чи
фактичними результатами, скасовуються
Президентом України, Кабінетом
Міністрів України, головою місцевої
державної адміністрації вищого рівня
або в судовому порядку.

Згідно із ст.121 ЗК України кожен
громадянин України має право на
безоплатне отримання земельної
ділянки із земель державної чи
комунальної власності.

Земельний кодекс України встановлює,
що передача земельних ділянок
безоплатно у власність громадян у
межах визначених Кодексом норм,
провадиться один раз по кожному виду
використання.

Порядок відведення земельних ділянок
визначений ЗКУ та включає в себе такі
етапи: процедуру звернення
зацікавленої особи із відповідною
заявою про надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
відповідним органом влади; прийняття
органом, уповноваженим вирішувати
питання щодо відведення земельної
ділянки рішення про дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність; замовлення у землевпорядній
організації проекту землеустрою;
складання документації із землеустрою;
при потребі, закріплення земельної
ділянки межовими знаками
встановленого зразка; оформлення
рішення про затвердження проекту
землеустрою та передачу земельної
ділянки у власність; звернення до
державного кадастрового реєстратора у
територіальному (районному, міському)
органі Держземагентства України із
заявою про державну реєстрацію
земельної ділянки.

Правовий статус місцевих державних
адміністрацій в галузі земельних
відносин регламентується
Конституцією, ЗК, Законом "Про місцеве
самоврядування в Україні" та іншими
нормативними актами.

Місцеві державні адміністрації на
відповідній території забезпечують:
виконання Конституції та законів
України, актів Президента України,
Кабінету Міністрів України, інших
органів виконавчої влади; законність і
правопорядок; додержання прав і свобод
громадян; виконання державних і
регіональних програм
соціально-економічного та культурного
розвитку, програм охорони довкілля, а в
місцях компактного проживання
корінних народів і національних меншин
також програм їх
національно-культурного розвитку;
підготовку та виконання відповідних
обласних і районних бюджетів; звіт про
виконання відповідних бюджетів та
програм; взаємодію з органами
місцевого самоврядування; реалізацію
інших наданих державою, а також
делегованих відповідними радами
повноважень.

До повноважень місцевих державних
адміністрацій у галузі земельних
відносин належить: розпорядження
землями державної власності; участь у
розробленні та забезпеченні виконання
загальнодержавних і регіональних
програм з питань використання та
охорони земель; координація здійснення
землеустрою та державного контролю за
використанням та охороною земель;
підготовка висновків щодо надання або
вилучення (викупу) земельних ділянок;
викуп земельних ділянок для суспільних
потреб; підготовка висновків щодо
встановлення та зміни меж сіл, селищ,
районів, районів у містах та міст;
здійснення контролю за використанням
коштів, що надходять у порядку
відшкодування втрат
сільськогосподарського і
лісогосподарського виробництва,
пов'язаних із вилученням (викупом)
земельних ділянок; координація
діяльності державних органів
земельних ресурсів; вирішення інших
питань у галузі земельних відносин
відповідно до закону.

До делегованих повноважень обласних
державних адміністрацій в галузі
земельних відносин, крім
вищезазначених, також належить:
погодження у випадках, передбачених
законом, з відповідними сільськими,
селищними, міськими радами питань щодо
розподілу коштів за використання
природних ресурсів, які надходять до
фондів охорони навколишнього
природного середовища; підготовка
проектів рішень про віднесення лісів
до відповідних категорій, а також про
поділ лісів за розрядами такс у
випадках і порядку, передбачених
законом; прийняття у встановленому
законом порядку рішень про заборону
викорис тання окремих природних
ресурсів загального користування;
визначення відповідно до
законодавства режиму використання
територій рекреаційних зон;
затвердження для підприємств, установ
та організацій, розташованих на
відповідній території, лімітів викидів
і скидів забруднюючих речовин у
довкілля та лімітів розміщення
відходів у випадках, передбачених
законом.

Із наявних матеріалів справи
вбачається, що спірна земельна ділянка
площею 35 га (34 га ріллі та 1 га пасовищ)
відноситься до земель запасу згідно
розпорядження №1595 від 12.11.2009 р. та є
державною власністю. Повноваження щодо
розпорядження такою земельною
ділянкою, згідно Закону №№586-ХІV)
належить місцевій державній
адміністрації.

У межах наданих повноважень
Києво-Святошинською районною
державною адміністрацією було
прийнято два розпорядження: про
надання ОСОБА_3 дозволу на розроблення
проекту землеустрою №3002 та про
затвердження розробленого проекту
землеустрою із одночасною передачею у
власність 23-м громадянам 0,1000 га землі
для ведення індивідуального
садівництва.

Суд погоджується із правовою позицією
відповідача стосовно того, що після
12.11.2009 р. (передачі спірної земельної
ділянки до земель запасу) позивачці
було надано дозвіл на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність із земель
державної власності (запасу) в порядку
повної процедури приватизації, на
підставі ч.6 ст.118, ст.121 ЗК України і не
стосувалося її права на набуття цієї
земельної ділянки в порядку ч.3 ст.188 ЗК
України по спрощеній процедурі.

Суд також зауважує, що договір про
створення (передачу)
проектно-технічної документації на
розробку проекту землеустрою на спірну
ділянку ОСОБА_1 був укладений лише
29.01.2013 р., тобто після винесення спірних
розпоряджень, які на цей час вже
вичерпали свою дію фактом виконання.

З моменту прийняття розпорядження №1940
від 05.09.2012 р. позивачка не стала
набувачем якогось привілейованого
права на приватизацію спірної
земельної ділянки, а тому
розпорядженням №3002 від 06.11.2012 р.
відповідач надав дозвіл ОСОБА_3 на
розроблення проекту землеустрою для
відведення земельної ділянки для
безплатної передачі у власність.

При цьому, позивачкою не доведено, що
станом на день звернення до суду, в
установленому порядку були встанолені
межі земельної ділянки в натурі та
одержані документи, які посвідчують
право на неї.

В той час, як ОСОБА_3, ОСОБА_4 та інші
громадяни, яким передано у власність
земельні ділянки згідно спірних
розпоряджень є їх власниками та
зареєстрували таке право в
установленому порядку, із визначенням
меж належних їм земельних ділянок.

Таким чином, проаналізувавши наявні у
справі докази, суд приходить до
висновку, що оскільки розпорядження,
оскаржені позивачкою були прийняті
відповідачем у межах наданих
повноважень, є ненормативними
правовими актами місцевого
самоврядування одноразового
застосування, які вичерпують свою дію
фактом їхнього виконання, на час
розгляду справи спірна земельна
ділянка передана у власність з
оформленням документів про право
власності на неї, суд не знаходить
підстав для задоволення заявлених
вимог.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94,
159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адмністративного
позову,-відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Брагіна О.Є.