Справа № 872/13727/13
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

03 червня 2014 року

справа № 804/5918/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дадим Ю.М.

суддів: Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Верхньодніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 травня 2013 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства "ТУТ" до Верхньодніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Не погодившись з постановою суду, Верхньодніпровська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (правонаступник - Верхньодніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби) подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах оскарження та доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що в період з 20 березня 2013 року по 22 березня 2013 року відповідачем проведено позапланову невиїзну документальну перевірку ПП "ТУТ" по взаємовідносинам з ТОВ "Ангстрем Континенталь" за жовтень 2012 року, за результатами якої Верхньодніпровською об'єднаною державною податковою інспекцією Дніпропетровської області ДПС складено акт перевірки №239/222-32406476 від 22 березня 2013 року.

В акті перевірки встановлено порушення ПП "ТУТ": абз."а" пп.14.1.13, пп 14.1.36 п.14.1 ст.14, пп.135.5.4 п.135.5 ст.135, пп138.1.1 п.138.1, пп 138.2, п. 138.4 ст.138 Податкового Кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток у сумі 8 547,00 грн. в тому числі за 4 квартал 2012 року - 3 885,00 грн.; порушення п.198.1, п. 198.2, п.198.6 ст.198 Податкового Кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього в сумі 3 700,00 грн. в тому числі за жовтень 2012 року на суму 3 700,00 грн..

На підставі акту перевірки від 22 березня 2013 року №239/222-32406476, відповідачем 10 квітня 2013 року були прийняті та направлені позивачу податкові повідомлення-рішення:

Правомірність та обґрунтованість податкових повідомлень-рішень, прийнятих на підставі акту перевірки, є предметом спору, переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги позивача у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення Верхньодніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби не відповідають ч. 3 ст. 2 КАС України, в зв'язку з чим позовні вимоги ПП "ТУТ" підлягають задоволенню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України (далі - ПК України) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно до ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" від 16.07.99 №996-XIV (далі - Закон України №996-XIV) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Статтею 1 Закону України №996-XIV передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Враховуючи викладене, для підтвердження даних податкового обліку необхідно брати до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до ст. 1 Закону України №996-XIV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до ст. 134 ПК України об'єктом оподаткування податком на прибуток є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу; дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно зі статтею 160 цього Кодексу, з джерелом походження з України.

Згідно пп. 138.1.1. п. 138.1, п. 138.2 ПК України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно п.п. 198.1., 198.2. ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, вказаними нормами права визначено підстави за яких платник податків має право на віднесення понесених витрат, у зв’язку з придбавання товарів (робіт, послуг), до складу витрат операційної діяльності та сплачених сум ПДВ, у вартості товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту підприємства. До таких підстав віднесено: наявність господарської операції, наслідком якої є поставка товарів (робіт, послуг), понесення витрат, у зв’язку з господарською діяльністю платника, сплата (нарахування) податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними.

Так, судом встановлено та матерілами справи підтверджено, що 25.09.2012 року між позивачем ПП "ТУТ" та ТОВ "Ангстрем Континенталь" був укладений договір №2509/5, предметом якого є перевезення піддонів і щитів прижимних з площадки ПП "ТУТ" до заводу "Вільногірське скло".

В матеріалах справи відсутні докази визнання недійсним вказаного договору, укладеного позивачем з вищезазначеним контрагентом. Факт укладення такого договору і його виконання обома сторонами підтверджується фактичними обставинами справи, зокрема первинними документами, які фіксують здійснення господарської операції на виконання умов договору.

На виконання умов вищевказаного договору в жовтні 2012 року ТОВ "Ангстрем Континенталь" на адресу ПП "ТУТ" надало послуги, згідно акту №5451 від 31.10.2012 року здачі-приймання робіт (надання послуг) та видало податкову накладну №377 від 31.10.2012 року на суму 22 200,00 грн., у тому числі ПДВ на суму 3 700,00 грн.

Розрахунки за отримані послуги відбулись згідно платіжного доручення №6 від 10 січня 2013 року на суму 22 200,00 грн.

Сума ПДВ у розмірі 3 700,00 грн. по господарській операції з ТОВ "Ангстрем Континенталь" відображена ПП "ТУТ" у складі податкового кредиту жовтня 2012 року, а вартість витрат у розмірі 18 500,00 грн. віднесено до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування в 2012 році.

Позивачем були надані суду всі первинні документи, копії яких знаходяться в матеріалах справи, на підтвердження факту здійснення господарської операції з контрагентом ТОВ "Ангстрем Континенталь", сумнівність якої зазначена в акті перевірки.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає за необхідне відзначити, що надані первинні документи відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та мають всі необхідні реквізити (печатки підприємств, підписи уповноважених осіб тощо) як наслідок - вони є такими, які підлягають обов'язковому врахуванню як в бухгалтерському, так і в податковому обліку.

Окрім того, в процесі розгляду справи відповідачем не було надано витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які б містили відповідні записи щодо відсутності контрагента позивача за місцезнаходженням (припинення його юридичної особи) враховуючи передусім період здійснення господарських операцій. Відсутня також інформація, що контрагент позивача не був зареєстрований платниками ПДВ та не мав права видавати податкові накладні.

Отже, враховуючи, що первинні бухгалтерські документи на поставку товарів (надання робіт/послуг) від контрагента, виписані особами, які на час їх видання не втратили статус платника податку на додану вартість, колегія суддів приходить до висновку щодо правомірності включення позивачем до складу податкового кредиту сум ПДВ та відображення у складі витрат.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, підставою для висновку податкового органу про те, що операції між ПП "ТУТ" та ТОВ "Ангстрем Континенталь" не мають реального характеру став акт від 21.12.2012 року №7208/224/33906299 "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ "Ангстрем Континенталь" щодо документального підтвердження господарських відносин з платниками податків ТОВ "Інфотерм" за червень 2011 року, ТОВ "Форест" за червень 2011 року, ТОВ "Пасіфік" за вересень 2011 року, ПП СВ "Гермес" за березень 2011 року, БПП "Сура" за березень, листопад 2011 року, їх реальності та повноти відображення в обліку", яким зазначено відсутність ТОВ "Ангстрем Континенталь" за юридичною адресою, що в свою чергу обумовлює відсутність первинних та бухгалтерських документів: договорів, накладних, товаро-транспортних накладних, податкових накладних, реєстрів отриманих та виданих податкових накладних, банківських виписок та будь-яких інших первинних бухгалтерських документів, регістрів бухгалтерського обліку, що засвідчують здійснення господарської діяльності.

Судом першої інстанції було вірно вказано на те, що зазначений акт від 21 грудня 2012 року №7208/224/33906299 не є доказом нереальності операцій між ПП "ТУТ" та ТОВ "Ангстрем Континенталь", оскільки окрім інформації щодо відсутності ТОВ "Ангстрем Континенталь" за юридичною адресою, а відповідно і ненадання документів з зазначеної причини, цей акт не містить. При цьому, відсутність ТОВ "Ангстем Континенталь" за юридичною адресою не може бути безумовним доказом відсутності реального здійснення господарської діяльності з зазначеним підприємством. Окрім того, перевірці підлягала діяльність ТОВ "Ангстрем Континенталь" і його контрагентів, а не діяльність безпосередньо ПП "ТУТ", реальність укладених правочинів якого, підлягає встановленню передусім на підставі наявних у нього первинних документів.

З урахуванням встановлених обставин, які підтверджують рух активів в процесі здійснення господарської операції, зв'язок між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, понесенням інших витрат і господарською діяльністю позивача та дослідженими доказами по справі, колегія суддів вважає помилковим висновок податкового органу, що позивачем укладено нереальні правочини з зазначеним контрагентом.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів робить висновок про те, що господарські операції з надання послуг від ТОВ "Ангстрем Континенталь" є реальними, направленими на настання правових наслідків, які обумовлені ними та підтверджені належним чином складеними первинними документами. Тобто, ПП "ТУТ" має право на відображення цих господарських операцій у податковому обліку зокрема при визначенні об'єкту оподаткування податком на додану вартість та на включення до витрат при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно до п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції викладене достатньо повно, обґрунтовано та мотивовано з посиланням на конкретні пункти законів України, які регулюють спірні правовідносини, що свідчить про відсутність підстав для його скасування.

З огляду на встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи та обрану правову позицію, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ч.1 ст.198, ст.200, ст. 205, ст.206, ч.2 ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Верхньодніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 травня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ю.М. Дадим

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: С.А. Уханенко