Справа № 608/1186/14а.2а-608/46/14
Суддя: Кухтей Р.В.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

04 грудня 2014 року Справа №
876/7930/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді:
Кухтея Р.В.

суддів:
Клюби В.В., Яворського І.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Чортківському районі
Тернопільської області на постанову
Чортківського районного суду
Тернопільської області від 22 липня 2014
року за позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Чортківському районі Тернопільської
області про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії,-

в с т а н о в и в :

В травні 2014 року ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним
позовом, в якому просив визнати
протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України (далі - УПФУ ) в
Чортківському районі Тернопільської
області, які полягали у відмові
призначити раніше призначену пенсію та
зобов'язати провести поновлення
виплати раніше призначеної пенсії,
починаючи з 07.10.2009 р. з урахуванням усіх
перерахунків та індексацій відповідно
до ст.42 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Постановою Чортківського районного
суду Тернопільської області від 22.07.2014
р. позов було задоволено повністю.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції, її оскаржило УПФУ в
Чортківському районі Тернопільської
області. Апеляційну скаргу мотивує тим,
що з 1996 року позивач постійно проживає
в США, а тому виплата їй пенсії не може
бути поновлена, оскільки відсутня
міжнародна угода між Україною та США
щодо виплати пенсій пенсіонерам, які
постійно проживають за кордоном. Крім
цього, апелянт вказує на те, що з 01.03.2001
р. функції призначення пенсії були
передані від управління праці та
соціального захисту населення органам
Пенсійного фонду України і на той час
пенсійна справа позивача не була
передана, так як вона не перебувала на
обліку. За призначенням пенсії в УПФУ в
Чортківському районі в установленому
законом порядку позивач не зверталася.
Також апелянт посилається на
відсутність в матеріалах справи
документів, які би підтверджували, що
позивач є громадянкою України. Крім
того, положення ст.92 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» не
конституційними не визнавалися, тому в
контексті ст.61 Закону України «Про
Конституційний суд», в управління
існують усі правові підстави для
відмови у поновленні виплати пенсії.
Тому просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову, якою
відмовити у задоволені позову.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не з'явилися, хоча
були належним чином повідомлені про
дату, час і місце судового засідання,
сторони подали клопотання про розгляд
справи за їх відсутності, тому
відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України,
колегія суддів вважає можливим
здійснювати розгляд справи у
письмовому провадженні за наявними у
ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційну скаргу слід задовольнити
частково, а оскаржувану постанову суду
першої інстанції скасувати та прийняти
нову, якою позовні вимоги задовольнити
частково, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
та видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 є
громадянкою України та виїхала на
постійне місце проживання до США, у
зв'язку із чим їй було припинено
виплату пенсії за віком.

20.03.2014 р. представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2
звернувся до УПФУ в Чортківському
районі Тернопільської області із
заявою про поновлення виплати пенсії.

Листом №1169/03 від 25.03.2014 р. УПФУ в
Чортківському районі Тернопільської
області повідомило позивача про те, що
законодавством України не передбачено
виплати пенсії громадянам України, які
виїхали на постійне місце проживання
до держав, з якими не укладено
міжнародних договорів в галузі
пенсійного забезпечення.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що рішенням
Конституційним Судом України від 07.10.2009
р. № 1-32/2009 визнані неконституційними
положення пункту 2 частини першої
статті 49, друге речення статті 51 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», якими
визначалося, що під час перебування за
кордоном пенсія виплачується у тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України; вказане рішення є
безумовною підставою для поновлення
позивачу виплати пенсії з 07.10.2009 р.
Проте, незважаючи на таке правове
положення, відповідач неправомірно не
поновив виплату позивачу раніше
призначеної пенсії за вислугу років.

Такі висновки суду першої інстанції
відповідають фактичним обставинам
справи.

Зі змісту ч.3 ст.23 Загальної Декларації
прав людини, п.4 ч.1 Європейської
Соціальної хартії та ч.3 ст.46
Конституції України випливає, що кожна
особа похилого віку має право на
справедливу і задовільну винагороду,
соціальний захист, за роки важкої праці
та шкідливих робіт, - яка є основним
джерелом існування для них самих та
їхніх сімей.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.2 ст.3 Конституції
України права і свободи людини та їх
гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави.
Держава відповідає перед людиною за
свою діяльність. Утвердження і
забезпечення прав і свобод людини є
головним обов'язком держави.

За приписами ст.21 Основного закону усі
люди є вільні і рівні у своїй гідності
та правах. Права і свободи людини є
невідчужуваними та непорушними.

Таким чином, право особи на
забезпечення її у старості є
невідчужуваним і непорушним,
гарантується Конституцією України та
реалізовано, зокрема, через норми
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Пунктом 2 ч.1 ст.49 цього Закону (в
редакції до 07.10.2009 р.) було передбачено,
що виплата пенсії за рішенням
територіальних органів Пенсійного
фонду або за рішенням суду
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

Реченням другим ст.51 цього Закону (в
редакції до 07.10.2009 р.) було передбачено,
що під час перебування за кордоном
пенсія виплачується в тому разі, якщо
це передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

Рішенням №25-рп/2009 положення
вищезазначених правових норм Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
визнані такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними).

Згідно ч.2 ст.152 Конституції України, ч.2
ст.73 Закону України «Про
Конституційний Суд України» та
резолютивної частини Рішення №25-рп/2009,
у разі якщо акти або їх окремі
положення визнаються такими, що не
відповідають Конституції України
(неконституційними), вони оголошуються
нечинними і втрачають чинність від дня
прийняття Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Закони, інші правові акти або їх окремі
положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Частинами 2 і 3 ст.67 Закону України «Про
Конституційний Суд України»
передбачено, що рішення і висновки
Конституційного Суду України разом з
окремою думкою суддів Конституційного
Суду України протягом наступного
робочого дня після їх підписання
оприлюднюються на офіційному веб-сайті
Конституційного Суду України і
направляються Президенту України,
Верховній Раді України та Кабінету
Міністрів України.

Рішення і висновки Конституційного
Суду України разом з окремою думкою
суддів Конституційного Суду України
публікуються у «Віснику
Конституційного Суду України» та в
інших офіційних виданнях України.

Крім того, за правилами ч.2 ст.49 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
поновлення виплати пенсії
здійснюється за рішенням
територіального органу Пенсійного
фонду протягом 10 днів після з'ясування
обставин та наявності умов для
відновлення її виплати. Виплата пенсії
поновлюється в порядку, передбаченому
ч.3 ст.35 та ст.46 цього Закону.

Таким чином, норма вказаної статті
пов'язує час поновлення пенсії з
настанням обставин для відновлення її
виплати, якими у даному випадку є
Рішення №25-рп/2009.

Відповідно до останнього,
конституційне право на соціальний
захист включає і право громадян на
забезпечення їх у старості. Пенсія за
віком, за вислугу років та інші її види,
що призначаються у зв'язку з трудовою
діяльністю, заслужені попередньою
працею і є однією з форм соціального
захисту. Цим визначається зміст і
характер обов'язку держави стосовно
тих громадян, які набули право на
одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні
право на соціальний захист кожного
громадянина, без будь-яких винятків,
держава реалізує положення ст.24
Конституції України, відповідно до
яких громадяни мають рівні
конституційні права і не може бути
обмежень за ознаками раси, кольору
шкіри, політичних, релігійних та інших
переконань, статі, етнічного та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками.

Крім того, Україна гарантує піклування
та захист своїм громадянам, які
перебувають за її межами (ч.3 ст.25
Конституції України).

Виходячи із правової, соціальної
природи пенсій право громадянина на
одержання призначеної йому пенсії не
може пов'язуватися з такою умовою, як
постійне проживання в Україні, а
держава відповідно до конституційних
принципів зобов'язана гарантувати це
право незалежно від того, де проживає
особа, якій призначена пенсія, - в
Україні чи за її межами.

Колегія суддів зазначає, що проживаючи
в США, як громадянин України, ОСОБА_1 має
такі ж самі конституційні права, як й
інші громадяни цієї держави, оскільки
Конституція України та пенсійне
законодавство України не допускають
обмеження права на соціальний захист,
зокрема права на отримання пенсії за
ознакою місця проживання. Відсутність
механізму законодавчого врегулювання
порядку виплати пенсій громадянам, які
обрали постійним місцем проживання
країну, з якою не укладено відповідного
договору, не може бути підставою для
невиконання державою взятих на себе
зобов'язань щодо забезпечення права
особи на соціальний захист.

Колегія суддів вважає безпідставним
доводи апелянта в тій частині, що
положення ст.92 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», оскільки цією
нормою врегульовано ті ж
правовідносини, які визнанні
Конституційним судом
неконституційними.

Проте, помилковим є висновок суду
першої інстанції, що виплата пенсії
ОСОБА_1 підлягає поновленню з моменту
набрання чинності рішенням
Конституційного Суду України від 07.10.2009
р. № 25 рп/2009, тобто з 07.10.2009 р.

Так, постановою правління Пенсійного
фонду України, який є центральним
органом виконавчої влади, 25.11.2005 р. за №
22-1 затверджений Порядок подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 27.12.2005 р.
за № 1566/11846.

Цим Порядком передбачено, що заява про
призначення (поновлення) пенсії
подається заявником особисто або через
представника, який діє на підставі
виданої йому довіреності, посвідченої
нотаріально, безпосередньо до органу,
що призначає пенсію, за місцем
проживання (реєстрації). Днем звернення
за пенсією вважається день приймання
органом, що призначає пенсію, заяви про
призначення, перерахунок, відновлення
або переведення з одного виду пенсії на
інший. Якщо заява пересилається поштою
(крім випадків призначення (поновлення)
пенсій), днем звернення за пенсією
вважається дата, що зазначена на
поштовому штемпелі місця відправлення
заяви (п.5 Порядку).

Зважаючи на відсутність іншого
нормативно-правового акту, що регулює
порядок відновлення виплати пенсії
особам, які виїхали на постійне місце
проживання за межі України,
застосуванню підлягають приписи
діючого Порядку № 22-1, відповідно до
яких для поновлення виплати пенсії
особа має подати заяву особисто або
через представника, який діє на
підставі довіреності, посвідченої
нотаріально.

Поновлення виплати раніше призначеної
пенсії здійснюється за документами, що
є у пенсійній справі та відповідають
вимогам законодавства, що діяло на
момент призначення цього виду пенсії
(п.15 Порядку).

Не пізніше 10 днів після надходження
заяви з необхідними для призначення,
перерахунку, переведення з одного виду
пенсії на інший та поновлення раніше
призначеної пенсії документами орган,
що призначає пенсію, розглядає подані
документи та приймає рішення щодо
призначення, перерахунку, переведення
з одного виду пенсії на інший та
поновлення раніше призначеної пенсії
(п.39 Порядку).

Підставою для поновлення пенсії,
відповідно до зазначених вище норм
законодавства, є заява особи про це до
пенсійного органу.

Виходячи з наведеного, поновлення
призначеної пенсії позивачу підлягає
не з дати ухвалення вищенаведеного
рішення Конституційного Суду України,
а з дати звернення до відповідача про
поновлення раніше призначеної пенсії.

За таких обставин, колегія суддів
апеляційної інстанції приходить до
висновку про підставність позовних
вимог представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про
визнання протиправними дій УПФУ в
Чортківському районі Тернопільської
області щодо відмови у поновленні йому
виплати раніше призначеної пенсії за
віком та зобов'язання призначити таку з
20.03.2014 р.

Апеляційний суд також вважає за
необхідне звернути увагу на те, що
пенсія є періодичним платежем, виплата
якої, за загальним правилом, не
обмежена у часі. Отже, не можна
обмежувати орган, відповідальний за
здійснення її нарахування і виплату,
певним часовим проміжком. Тобто, органи
Пенсійного фонду України зобов'язані
проводити нарахування та виплату
пенсії відповідній особі до втрати нею
такого права.

Згідно ст.159 КАС України судове рішення
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст.202 цього Кодексу
підставами для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
першої інстанції вважає встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

З огляду на викладене, оскільки
постанова суду першої інстанції
прийнята з неповним з'ясуванням судом
обставин, що мають значення для справи
та порушенням норм процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, тому апеляційну
скаргу слуд задовольнити частково, а
оскаржувану постанову скасувати та
прийняти нову, якою задовольнити
позовні вимоги частково.

Керуючись ст.ст.160, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254
КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Чортківському районі Тернопільської
області задовольнити частково.

Постанову Чортківського районного
суду Тернопільської області від 22
липня 2014 року по справі №608/1186/14-а
скасувати та прийняти нову, якою позов
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним дії Управління
Пенсійного фонду України в
Чортківському районі Тернопільської
області щодо відмови у поновленні
ОСОБА_1 нарахування та виплати раніше
призначеної їй пенсії за віком.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Чортківському районі
Тернопільської області поновити
нарахування та виплату ОСОБА_1 раніше
призначеної їй пенсії за віком з 20
березня 2014 року.

В задоволенні решти позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена у касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до адміністративного
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили.

Головуючий :
Р.В.Кухтей

Судді :
В.В. Клюба

І.О. Яворський