Справа № 9101/129782/2012
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

17 липня 2014 рокусправа № 0870/3889/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Туркіної Л.П.
(доповідач)

суддів - Дурасової Ю.В., Іванова С.М.,

при секретарі - Комар Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Пологівської
об'єднаної Державної податкової
інспекції ГУ Міндоходів у Запорізькій
області

на постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 31.05.2012 р.

у справі № 0870/3889/12

за позовом Комунального підприємства
«Соцкомуненергія» Запорізької
обласної ради (далі - позивач)

до відповідача Пологівської об'єднаної
Державної податкової інспекції ГУ
Міндоходів у Запорізькій області (далі
- відповідач)

про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з адміністративним
позовом до відповідача, в якому просив
скасувати податкове
повідомлення-рішення № /0 від
12.04.2012 року, яким визначені податкові
зобов'язання з ПДВ за основним платежем
14 169 грн. та штрафними фінансовими
санкціями 3 542,25 грн.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 31.05.2012 р.
позовні вимоги задоволені в повному
обсязі. Скасовано прийняте
відповідачем податкове повідомлення
рішення форми «Р» від 12.04.2012 № /0.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що надані позивачем первинні
бухгалтерські документи підтверджують
отримання КП «Соцкомуненергія»
Запорізької обласної ради товару, його
транспортування, та свідчать про
реальність укладеного договору, на
виконання якого позивач здійснив
оплату, що спростовує висновки
перевірки про нікчемність укладеної
угоди, як такої, що не була спрямована
на настання реальних наслідків.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, у якій посилається
на порушення судом норм матеріального
права, а також на неповне з'ясування
обставин справи, просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі..

В обґрунтування апеляційної скарги
позивач зазначає, що діяльність
позивача була спрямована на формування
податкового кредиту з метою заниження
бази оподаткування по податку на
додану вартість, в основу
обґрунтування даного висновку
відповідач вказує на відсутність
трудових та матеріальних ресурсів,
виробничої бази, складських приміщень,
що унеможливлює здійснення
господарської діяльності контрагента
позивача - ПП «Зеніт Енерго».

Письмових заперечень на апеляційну
скаргу не надійшло.

У судовому засіданні представник
позивача - Кравченко С.І. проти
апеляційної скарги заперечив, просив
залишити рішення суду без змін, як
законне та обґрунтоване.

Представник відповідача - Шахрай О.В.
підтримав доводи апеляційної скарги,
просив скасувати рішення суду першої
інстанції та відмовити у задоволенні
позовних вимоги в повному обсязі

Вислухавши пояснення представників
сторін та дослідивши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції було
встановлено та знайшло своє
підтвердження під час розгляду
апеляційної скарги, що у період з 27.03.2012
року по 29.03.2012 року посадовою особою
відповідача проведено позапланову
виїзну перевірку позивача з питань
дотримання вимог податкового та іншого
законодавства при здійсненні
господарських відносин з ПП
«Зеніт-Енерго» за червень-грудень 2011
року з питань правильності визначення
податкових зобов'язань по податку на
додану вартість.

За результатами даної перевірки
складено перевірки Акт № 13/23-33256368 від
29.03.2012 року.

Перевіркою з боку позивача встановлені
порушення, зокрема, пп. 198.1, 198.2 ст. 198
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість в періоді, що
перевірявся, на загальну суму 14 169
грн., в тому числі за листопад 2011 року у
сумі 5 000 грн., за грудень 2011 року на
суму 9 169 грн. (а.с. 21).

Зазначені висновки про заниження
податку на додану вартість
обґрунтовані недійсністю укладеної
між позивачем та ПП «Зеніт-Енерго»
угоди поставки товару.

На підставі складеного Акту перевірки
відповідачем було прийнято податкове
повідомлення-рішення форми «Р» від
12.04.2012 року № /0, яким збільшено
грошове зобов'язання з податку на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг) на
загальну суму 17 811, 25 грн., з яких за
основним платежем в розмірі 14 169 грн.
та штрафні (фінансові) санкції - 6 542,25
грн.

Податковим органом зазначено, що
дослідження Акту перевірки
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції № 60/1520/37383706 від
30.01.2011 «Про результати документальної
позапланової невиїзної перевірки
приватного підприємства «Зеніт
Енерго» з питань правильності
нарахування податкових зобов'язань та
податкового кредиту за лютий та
червень 2011 року» дає можливість дійти
висновку, що відсутність трудових та
матеріальних ресурсів, складських
приміщень, транспортних засобів
унеможливлює здійснення господарської
діяльності ПП «Зеніт Енерго».
Відповідач також дійшов висновку, що ПП
«Зеніт Енерго» господарських операцій
з позивачем не здійснювало, отже як
наслідок діяльність позивача у
листопаді та грудні 2011 року була
спрямована на формування податкового
кредиту з метою заниження бази
оподаткування по податку на додану
вартість, що дає можливість
стверджувати про нікчемність
укладених в цьому періоді правочинів.

Колегія суддів вважає висновки
відповідача такими, що не підтверджені
належним чином та погоджується з
висновком суду першої інстанції
стосовно необхідності задоволення
позову, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підтвердження виконання умов договору
купівлі-продажу топлива котельного від
11.06.2011 року № 110601,укладеного між
позивачем та ПП «Зеніт Енерго»,
позивачем надано видаткову накладну №
РН 0000433 від 14.06.2011 року на суму 85 012 грн.
(а.с. 23), рахунок-фактуру № СФ-0000424 від
14.06.2011 року на суму 85 012 грн., в т.ч.
ПДВ - 14 168,67 грн., податкову накладну №
30 від 14.06.2011 року на загальну суму 85012
грн., з яких 14 168,67 грн. - ПДВ (а.с. 23-25).

На підтвердження постачання товару
автомобільним транспортом позивач
надав товарно-транспортну накладну від
14.06.2011 року № 03/14-06 підприємства
перевізника (ПП ОСОБА_4), (а.с. 24).

Як зазначається у акті перевірки,
оплата за товар здійснена шляхом
перерахування коштів на розрахунковий
рахунок ПП «Зеніт Енерго».
Заборгованість по даній господарській
операції у позивача перед ПП «Зеніт
Енерго» відсутня, що не заперечується в
Акті перевірки відповідачем.

Оприбуткування пального та його
використання для виготовлення
теплової енергії, що передається
населенню, підтверджується актами
списання № СпТ-000224 від 31.10.2011, №
СпТ-000225 від 31.10.2011, № СпТ-000237 від 30.10.2011,
№ СпТ-000238 від 30.10.2011, № СпТ-000239 від
30.10.2011, № СпТ-000240 від 30.10.2011 (а.с. 38-43).

Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 3 Закону України № 996-ІV від
16.07.1999 «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» (зі
змінами та доповненнями) (далі - Закон №
996-ІV) передбачено, що бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону № 996-ІV,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Статтею 1 Закону № 996-ХІV визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена також п.п.1.2 п.1,
п.п.2.1 п.2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.1995
за № 168/704 (далі - Положення),
первинні документи - це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Апеляційна скарга не містить жодних
зауважень щодо змісту конкретних
первинних документів на предмет їх
відповідності вимогам закону.

За таких обставин слід дійти висновку,
що під час здійснення перевірки та
судового розгляду справи позивач надав
належні та допустимі докази на
підтвердження факту здійснення
господарських операцій.

Актом перевірки не спростовується той
факт, що ПП «Зеніт Енерго» на момент
здійснення фінансово-господарських
операцій з позивачем було
зареєстроване у встановленому порядку
як платник ПДВ, який мав право
виписувати та надавати податкові
накладні.

Крім того, на день розгляду справи не
існує судових рішень, вироків суду, які
б були підтвердженням фіктивної
діяльності ПП «Зеніт Енерго», визнання
недійсними його установчих документів,
та/або злочинної діяльності (скоєння
злочинів) посадових осіб цих
підприємств.

У відповідності п. 198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає, зокрема, у
разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

При цьому п. 198.2 ст. 198 цього Кодексу
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

У відповідності до п. 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту,
згідно з пунктом 198.6. цієї статті, суми
податку, сплаченого (нарахованого) у
зв'язку з придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Виходячи з викладеного, слід
погодитись з висновком суду першої
інстанції стосовно того, що позивач
належним чином визначив показники
податкової звітності з податку на
додану вартість за операціями з ПП
«Зеніт Енерго».

Посилання відповідача на акт перевірки
ПП «Зеніт Енерго» від 11.11.2011 року
№ 37/1702- не приймаються судом
виходячи з такого.

Поняття недійсного правочину та його
визначення міститься у Цивільному
кодексі України, норми якого згідно ст.
2 ЦК України на податкові
правовідносини не поширюються.

Крім того, слід зазначити, що податкове
законодавство не пов'язує показники
податкового обліку осіб з обставинами
щодо дійсності правочинів, які
вчиняються платниками податків.

Що стосується доводів відповідача про
відсутність господарських операцій
між позивачем та ПП «Зеніт Енерго»,
слід зазначити наступне.

Як зазначено вище, на день розгляду
справи не існує судових рішень, вироків
суду, які б були підтвердженням
фіктивної діяльності ПП «Зеніт
Енерго», визнання недійсними його
установчих документів та/або злочинної
діяльності (скоєння злочинів)
посадових осіб названого підприємства
та позивача.

Податкове законодавство України не
ставить в залежність право покупця на
податковий кредит від проведення
перевірок податкового обліку (стану)
інших осіб і фактичної сплати
контрагентами податку до бюджету.
Питання податкового кредиту
поширюється тільки на окремо взятого
платника податків і не ставить цей факт
у залежність від розрахунку з бюджетом
третіх осіб, а також наявності та
змісту правових взаємовідносин цих
осіб між собою.

Отже колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції
стосовного того, що під час судового
розгляду відповідач не надав
беззаперечних доказів щодо
відсутності господарських операцій
між позивачем та ПП «Зеніт Енерго».

Відповідно до ч. 2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Виходячи з заявлених позовних вимог,
системного аналізу положень чинного
законодавства України та матеріалів
справи, суд дійшов висновку, що
відповідачем не доведено законність
дій щодо призначення та проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки позивача та законність і
обґрунтованість прийнятого спірного
податкового повідомлення-рішення, тому
позовні вимоги слід задовольнити у
повному обсязі.

Таким чином доводи апеляційної скарги
не спростовують законності та
обґрунтованості постанови суду першої
інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Виходячи з зазначеного, апеляційну
скаргу Пологівської об'єднаної
Державної податкової інспекції ГУ
Міндоходів у Запорізькій області слід
залишити без задоволення, постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду від 31.05.2012 р. -
без змін.

Керуючись ст. ст. 198, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Пологівської
об'єднаної Державної податкової
інспекції ГУ Міндоходів у Запорізькій
області залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 31.05.2012 р. у
справі № 0870/3889/12 - без змін.

Ухвалу суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду набирає законної
сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення
подається протягом двадцяти днів після
набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції,
крім випадків, передбачених цим
Кодексом, а в разі складення рішення в
повному обсязі відповідно до статті 160
цього Кодексу - з дня складення
судового рішення в повному обсязі.

Головуючий:
Л.П. Туркіна

Суддя:
Ю.В. Дурасова

Суддя:
С.М. Іванов