Справа № 348/2760/13-а 2а/348/137/13
Суддя: Костів М.В.
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року
Справа № 876/15685/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді
Костіва М.В.,

суддів
Шавеля Р.М., Савицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Надвірнянському районі
Івано-Франківської області на
постанову Надвірнянського районного
суду Івано-Франківської області від
10.12.2013 року в справі №348/2760/13-а за
позовом управління Пенсійного фонду
України в Надвірнянському районі
Івано-Франківської області до ОСОБА_1
про стягнення переплати пенсії,

встановив:

У вересні 2013 року управління
Пенсійного фонду України в
Надвірнянському районі
Івано-Франківської області звернулось
до суду з позовом до ОСОБА_1 про
стягнення переплати пенсії в сумі 1430
грн. 50 коп.

Постановою Надвірнянського
районного суду Івано-Франківської
області від 10.12.2013 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим
судовим рішенням, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нове рішення про задоволення
позовних вимог. Свої вимоги
обґрунтовує тим, що судом першої
інстанції було порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. Зокрема, апелянт вказує на те,
що стаж роботи батька позивача не
підтверджений, а тому позивач повинна
повернути суму зайво виплаченої пенсії
у зв'язку з втратою годувальника за
червень 2013 року.

На підставі ч.1 ст.197 КАС України
справа слухається в порядку письмового
провадження на підставі наявних у
справі матеріалів.

Колегія суддів, заслухавши суддю -
доповідача, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив та
матеріалами справи підтверджується, що
08.05.2013 р. ОСОБА_1 звернулася із заявою
про виділення частки пенсії по втраті
годувальника відповідно до ст. 36 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Відповідно до записів у трудовій
книжці годувальника серії НОМЕР_1 від
02.03.1996 року, ОСОБА_2 працював з 02.03.1996
року по 26.12.2000 року в Індивідуальному
приватному підприємстві Попова фірма
«Паоле». Управлінню Пенсійного
фонду України в Надвірнянському районі
Івано-Франківської області було надано
довідку про заробітну плату від 02.08.2006
року №03 Індивідуального приватного
підприємства Попова фірма «Паоле» на
ОСОБА_2 за період з березня 1996 року по
грудень 2000 року.

22.05.2013 року управлінням
Пенсійного фонду України в
Надвірнянському районі направлено
запит до Державної установи Управління
Пенсійного фонду Російської федерації
в м. Сургут про проведення перевірки
довідки про заробітну плату і стаж
роботи ОСОБА_2 У відповідь на запит
надіслано лист про те, що ІПП Попова
фірма «Паоле» ліквідована 06.02.2002 року,
документи по особовому складу в
архівний відділ Адміністрацій м.
Сургута не здавались. ІПП Попова фірма
«Паоле» зареєстровано платником
страхових внесків з 16.02.1994 року. За
період з 02.03.1996 року по 26.12.2000 року не
проводило сплату страхових внесків в
Пенсійний фонд Російської Федерації.
Знято з обліку 06.02.2002 року.

Враховуючи те, що довідка про
заробітну плату видавалась в 02.08.2006
року № 03 після ліквідації фірми та з
02.03.1996 року по 26.12.2000 року остання не
проводила сплату страхових внесків у
Пенсійний фонд Російської Федерації,
позивач припинив виплату пенсії по
втраті годувальника ОСОБА_3 у липні 2013
року.

У вересні 2013 року управління
Пенсійного фонду України в
Надвірнянському районі
Івано-Франківської області направило
відповідачу листа №4877/03 від 06.09.2013 року,
в якому повідомлялося про припинення
виплати пенсії у зв'язку з втратою
годувальника та пропонувалося
сплатити зайво виплачену пенсію за
червень 2013 року.

Зазначаючи, що вказана переплата
суми пенсії з вини пенсіонера є прямим
нанесенням матеріальної шкоди державі,
управління Пенсійного фонду України в
Надвірнянському районі
Івано-Франківської області,
посилаючись на ст. 50 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», ст.102 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»,
звернулось до адміністративного суду з
позовом про стягнення зі ОСОБА_1 суми
надміру виплачених коштів.

Суд першої інстанції, відмовляючи
в задоволені позовних вимог, виходив з
того, що судом не встановлено, а
позивачем не доведено будь-яких даних
про зловживання з боку відповідача
своїм правом або подання нею
недостовірних даних при призначенні
пенсії, тому відсутні визначені ст. 50
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» обставини для стягнення
переплати пенсії.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції та вважає їх помилковими з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст.2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 КАС України
справа адміністративної юрисдикції -
це переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

В свою чергу, під владними
управлінськими функціями, що
здійснюються на основі законодавства,
зокрема, на виконання делегованих
повноважень, слід розуміти будь-які
владні повноваження у рамках
діяльності держави чи місцевого
самоврядування, що не належать до
законодавчих повноважень чи
повноважень здійснювати правосуддя.

Згідно з ч.2 ст.4 КАС України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на всі публічно-правові
спори, крім спорів, для яких законом
встановлений інший порядок судового
вирішення.

Частина 1 та 2 статті 17 КАС України
визначають, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
правовідносини, що виникають у зв'язку
із здійсненням суб'єктом владних
повноважень владних управлінських
функцій, а також у зв'язку з публічним
формуванням суб'єкта владних
повноважень шляхом виборів або
референдуму; на публічно-правові
спори, зокрема: спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності; спори з приводу
прийняття громадян на публічну службу,
її проходження, звільнення з публічної
служби; спори між суб'єктами владних
повноважень з приводу реалізації
їхньої компетенції у сфері управління,
у тому числі делегованих повноважень;
спори, що виникають з приводу
укладання, виконання, припинення,
скасування чи визнання нечинними
адміністративних договорів; спори за
зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
Конституцією та законами України;
спори щодо правовідносин, пов'язаних з
виборчим процесом чи процесом
референдуму.

При визначенні юрисдикції справи
необхідно виходити з характеру спірних
правовідносин, прав та інтересів, за
захистом яких звернувся позивач;
суб'єктного складу сторін, предмету
спірних правовідносин.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 50
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» суми пенсій, виплачені
надміру внаслідок зловживань з боку
пенсіонера або подання
страхувальником недостовірних даних,
можуть бути повернуті пенсіонером
добровільно або стягуються на підставі
рішень територіальних органів
Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Статтею 102 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» визначено, що
пенсіонери зобов'язані повідомляти
органу, що призначає пенсії, про
обставини, що спричиняють зміну
розміру пенсії або припинення її
виплати. У разі невиконання цього
обов'язку і одержання у зв'язку з цим
зайвих сум пенсії пенсіонери повинні
відшкодувати органу, що призначає
пенсії, заподіяну шкоду.

Приписами ч.ч. 1, 4 ст. 103
зазначеного Закону встановлено, що
суми пенсії, надміру виплачені
пенсіонерові внаслідок зловживань з
його боку (в результаті подання
документів з явно неправильними
відомостями, неподання відомостей про
зміни у складі членів сім'ї тощо),
стягуються на підставі рішень органу,
що призначає пенсії. У разі припинення
виплати пенсії (внаслідок відновлення
здоров'я тощо) до повного погашення
заборгованості решта заборгованості
стягується в судовому порядку.

Разом з тим, згідно з ч. 4 статті 50
КАС України громадяни України,
іноземці чи особи без громадянства, їх
об'єднання, юридичні особи, які не є
суб'єктами владних повноважень, можуть
бути відповідачами лише за
адміністративним позовом суб'єкта
владних повноважень: 1) про тимчасову
заборону (зупинення) окремих видів або
всієї діяльності об'єднання громадян; 2)
про примусовий розпуск (ліквідацію)
об'єднання громадян; 3) про примусове
видворення іноземця чи особи без
громадянства з України; 4) про обмеження
щодо реалізації права на мирні
зібрання (збори, мітинги, походи,
демонстрації тощо); 5) в інших випадках,
встановлених законом.

У відповідності до ч. 2 ст. 21 КАС
України вимоги про відшкодування
шкоди, заподіяної протиправними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень або іншим
порушенням прав, свобод та інтересів
суб'єктів публічно-правових відносин,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір. Інакше вимоги
про відшкодування шкоди вирішуються
судами в порядку цивільного або
господарського судочинства.

Аналіз наведеної норми дає
підстави для однозначного висновку про
те, що адміністративними судами можуть
розглядатися вимоги про відшкодування
шкоди, яка була завдана лише суб'єктом
владних повноважень, а також такі
вимоги мають бути поєднанні з вимогою
про визнання протиправними рішення,
дій чи бездіяльності останнього.

Зазначене кореспондується з
правовою позицією, висловленою
Верховним Судом України у постанові
від 18.06.2013 року по справі № 21-204а13.

Частиною 2 ст. 161 КАС України
встановлено, що при виборі правової
норми, яка підлягає застосуванню до
спірних правовідносин, суд
зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 244-2 КАС
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

В свою чергу, у справах за позовом
УПФУ до фізичної особи (пенсіонера) про
стягнення шкоди, заподіяної державі з
вини пенсіонера, відповідач не є
суб'єктом владних повноважень і такі
позовні вимоги не поєднані із вимогою
про визнання протиправними рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень.

Крім того, спір щодо стягнення
суми надміру сплаченої пенсії
законодавцем не віднесено до
вичерпного переліку підстав,
визначених КАС України, що надають
право суб'єкту владних повноважень на
звернення з адміністративним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166
Цивільного кодексу України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Виходячи із системного аналізу
вищенаведених правових норм, в даному
випадку фактично має місце
цивільно-правовий спір про
відшкодування шкоди, заподіяної з вини
пенсіонера державі в особі Пенсійного
фонду України, який підлягає розгляду
за правилами цивільного
процесуального законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.203 КАС України
постанова або ухвала суду першої
інстанції скасовується в апеляційному
порядку і позовна заява залишається
без розгляду або провадження у справі
закривається з підстав. встановлених
відповідно статтями 155 і 157 цього
кодексу.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 202, 203, 205, 206,
254 КАС України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Надвірнянському районі
Івано-Франківської області
задовольнити частково.

Постанову Надвірнянського
районного суду Івано-Франківської
області від 10.12.2013 року в справі
№348/2760/13-а скасувати та закрити
провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.
Ухвала може бути оскаржена у
касаційному порядку, шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України,
протягом двадцяти днів з дня набрання
ухвалою законної сили.

Головуючий суддя
Костів М.В.

Судді
Шавель Р.М.

Савицька Н.В.