Справа № 826/8841/14
Суддя: Костенко Д.А.
Дата ухвалення: 2014-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва, 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 вересня 2014 року м.
Київ №826/8841/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Костенка Д.А., за
участю секретаря судового засідання
Левченко І.В., розглянувши у письмовому
провадженні справу за позовом
Приватного підприємства
"Васильківтрансавто" до Управління
Укртрансінспек-ції у Київській області
про визнання протиправною і скасування
постанови від 21.05.2014 №026801,

в с т а н о в и в:

Позовні вимоги обґрунтовано
відсутністю факту порушення позивачем
вимог законо-давства про автомобільний
транспорт на момент проведення 08.04.2014
Управлінням Укр-трансінспеції у
Львівській області перевірки,
повторністю накладення відповідачем
штрафу за одне й те саме порушення
20.12.2013, а також правомірністю відмови в
пільговому пере-везенні пасажира, з
огляду на відсутність відповідного
договору і компенсаційних виплат.

Під час розгляду справи представник
позивача підтримав позов з цих підстав.

Відповідач, належним чином
повідомлений про дату, час і місце
судового засідання, заперечень чи
інших матеріалів всупереч ч. 4 ст. 71 КАС
до суду не надав, явку свого
пред-ставника до судового засідання
17.07.2014 не забезпечив, причин чого суду
не повідомив, у зв'язку з чим та згідно з
ч. 4 ст. 128 КАС суд продовжив розгляд
справи за його відсутності.

Ухвалою від 17.07.2014 суд витребував від
відповідача належним чином засвідчені
копії усіх документів, що стали
підставою для винесення оскаржуваної
постанови. Відпові-дач витребуваних
документів до суду не надав, причин
чого не пояснив.

Клопотання заступника начальника
Управління Укртрансінспекції у
Київській області Сазонова Г.А. у листі
від 22.07.2014 №4040/06/28-14 про перенесення
судового засідання у зв'язку з
перебуванням у відпустці головного
спеціаліста-юрисконсульта Громової
О.С., суд залишив без задоволення з
мотивів його необґрунтованості,
оскільки перебування у відпустці
юрисконсульта не зупиняє діяльність
Управління і не перешкоджало прибуттю
до судового засідання іншого
повноважного представника або
направлення до суду відповідних
доку-ментів, у разі їх наявності.

Згідно з ч.ч. 4, 6 ст. 128 КАС суд продовжив
розгляд справи без відповідача у
письмовому провадженні, в ході якого
від відповідача не надходило інших
заяв чи мате-ріалів. Згідно з ч. 6 ст. 71
КАС суд вирішив справу на підставі
наявних доказів.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
суд дійшов висновку про наявність
підстав для задоволення позову,
виходячи з такого.

Як зазначає в позовній заяві позивач та
згідно з поясненнями представника
позивача в судовому засіданні, 08.04.2014, о
19:00 год., у м. Львів, Автовокзал
(платформа №2) праців-никами Управління
Укртрансінспекції у Львівській
області проведена перевірка належного
позивачу автобусу марки Неоплан
(реєстраційний номер НОМЕР_3), що під
керуванням водіїв ОСОБА_3 та ОСОБА_4
виконував міжміський міжобласний рейс
№894 Труска-вець-Київ-А/П Бориспіль, за
результатами якої працівниками
Управління Укртрансінспекції у
Львівській області складено
відповідний акт і направлено його
відповідачу. Також позивач у позовній
заяві та його представник в судовому
засіданні зазначають, що на підставі
мате-ріалів вищевказаної перевірки
відповідачем винесено постанову від
21.05.2014 №026801 про застосування до
позивача
адміністративно-господарського штрафу
в сумі 170 грн.

У справі наявна копія постанови
Управління Укртрансінспекції у
Київській області від 21.05.2014 №026801 про
застосування
адміністративно-господарського
штрафу, згідно з якою з позивача
стягнуто штраф у сумі 170 грн. за
порушення 08.04.2014 у м. Львові на
Автовокзалі (платформа №2),
відповідальність за яке передбачена
абз. 2 ч. 1 ст. 60 Закону України від 05.04.2001
№2344-III "Про автомобільний транспорт"
(далі - Закон №2344).

Таким чином, на підставі пояснень
представника позивача і наявних у
справі матеріа-лів судом встановлено,
що оскаржуваною постановою від 21.05.2014
№026801 на позивача накладено штраф у
сумі 170 грн. внаслідок допущеного 08.04.2014
у м. Львові (Автовокзал (платформа №2))
водіями автобусу марки Неоплан
(реєстраційний номер НОМЕР_3) ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, що виконував міжміський
міжобласний рейс №894
Трускавець-Київ-А/П Бориспіль,
порушення абз. 2 ч. 1 ст. 60 Закону №2344.

Спірні відносини виникли у сфері
автомобільних перевезень та
стосуються право-мірності рішення про
застосування
адміністративно-господарського
штрафу.

Відповідно до ст. 37 Закону №2344 пільгові
перевезення пасажирів, які відповідно
до законодавства користуються такими
правами, забезпечують автомобільні
перевізники, які здійснюють
перевезення пасажирів на автобусних
маршрутах загального користування.

Автомобільному перевізнику, який
здійснює перевезення пасажирів на
автобусних маршрутах загального
користування, забороняється
відмовлятися від пільгового
переве-зення, крім випадків,
передбачених законом.

Безпідставна відмова від пільгового
перевезення тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Види та обсяги пільгових перевезень
установлюються замовленням, у якому
визна-чається порядок компенсації
автомобільним перевізникам, які
здійснюють перевезення паса-жирів на
маршрутах загального користування,
збитків від цих перевезень.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 60 Закону №2344 за
порушення законодавства про
автомо-більний транспорт, зокрема, за
безпідставну відмову від пільгового
перевезення пасажира, до
автомобільного перевізника
застосовується штраф у розмірі десяти
неоподатковуваних міні-мумів доходів
громадян.

Таким чином, саме безпідставність
відмови автомобільного перевізника
від пільгового перевезення пасажира є
підставою для накладення на такого
автомобільного перевізника
адміністративно-господарського штрафу
в сумі 170 грн., а тому з'ясування причин
відмови автомобільного перевізника
має суттєве значення для розгляду
уповноваженим органом справи про
порушення і встановлення наявності
підстав для накладення штрафу.

Стверджуючи про безпідставність
накладення штрафу, позивач посилається
на право-мірність відмови і пільговому
перевезенні громадянина з огляду на
відсутність відповідного замовлення
на пільгове перевезення пасажирів та
компенсаційних виплат.

Такі доводи позивача відповідають
положенням ч. 4 ст. 37 Закону №2344, що
наведе-на судом вище, і ч. 2 ст. 29 цього
Закону, згідно з якою органи виконавчої
влади та органи місцевого
самоврядування зобов'язані надати
перевізникам, які здійснюють пільгові
переве-зення пасажирів та перевезення
пасажирів за регульованими тарифами,
компенсацію відпо-відно до закону.

Крім цього, суд зазначає, що згідно із
ст. 11 Закону №2344 надання соціально
значу-щих послуг автомобільного
транспорту, до яких відносяться
послуги з перевезення пасажи-рів
автобусними маршрутами загального
користування за визначеними
уповноваженими органами тарифами та на
пільгових умовах, здійснюється
відповідно до законодавства з питань
поставки продукції для державних
потреб.

На момент проведення перевірки і
встановлення порушення (08.04.2014) був
чинним Закон України від 22.12.1995 №493/95-ВP
"Про державне замовлення для
задоволення пріоритетних державних
потреб" (далі - Закон №493/95), яким
встановлені загальні правові та
економічні засади формування,
розміщення і виконання на договірній
(контрактній) основі замовлень держави
на поставку (закупівлю) товарів,
виконання робіт, надання послуг для
задоволення пріоритетних державних
потреб у суб'єктів господарської
діяльності України всіх форм
власності.

Згідно з положеннями ст. 1 цього Закону
державним замовленням є засіб
державного регулювання економіки
шляхом формування на контрактній
(договірній) основі складу та обсягів
товарів, робіт і послуг, необхідних для
забезпечення пріоритетних державних
потреб, розміщення державних
контрактів на її поставку (закупівлю)
серед підприємств, організацій та
інших суб'єктів господарської
діяльності України всіх форм власності
(абз. 2 ч. 1); дер-жавними замовниками є
Верховна Рада України, центральні
органи виконавчої влади, Рада
міністрів Автономної Республіки Крим,
обласні, Київська та Севастопольська
міські держав-ні адміністрації,
державні організації та інші установи -
головні розпорядники коштів
дер-жавного бюджету (абз. 3 ч. 1);
виконавцями державного замовлення в
свою чергу можуть бути суб'єкти
господарювання усіх форм власності
(резиденти або нерезиденти), які
виго-товляють чи поставляють товари
(роботи, послуги) для задоволення
пріоритетних державних потреб (абз. 4 ч.
1).

В абзаці 5 ч. 1 ст. 1 цього Закону
встановлено, що саме державним
контрактом - дого-вором, укладеним
державним замовником від імені держави
з виконавцем державного замовлення,
визначаються економічні і правові
зобов'язання сторін та регулювання
взаємо-відносини замовника і
виконавця.

Водночас, як стверджує позивач, ні
органами виконавчої влади, ні органами
місцевого самоврядування станом на
момент звернення до суду не було
укладено жодного державного контракту
чи договору з позивачем на перевезення
пільгових категорій громадян на
міжобласних автобусних маршрутах
загального користування та не
визначено відповідно і обсягів таких
перевезень, про що неодноразово
повідомлялось відповідача листами від
28.01.2014 №15, від 02.02.2014 №17, копії яких
наявні у матеріалах справи.

Суд зауважує, що Закон №2344 не містить
вичерпного переліку випадків, у яких
авто-мобільний перевізник може
відмовитися від пільгового
перевезення пасажира. Однак аналіз
вищевказаних нормативних положень дає
суду підстави для висновку про те, що у
випадку відсутності у автомобільного
перевізника державного контракту на
перевезення пільгових категорій
громадян і відповідного замовлення, то
такий автомобільний перевізник може
від-мовити в пільговому перевезенні
пасажиру. Відмова з цих причин є
обґрунтованою.

Відповідач не надав суду заперечень чи
доказів, які б спростовували наведені
позива-чем доводи і вказані ним
обставини та дали б суду можливість
дійти інших висновків.

Таким чином, враховуючи наявність у
позивача обґрунтованих причин для
відмови в пільговому перевезенні
пасажира, суд дійшов висновку про
безпідставність застосування
адміністративно-господарського
штрафу, у зв'язку з чим оскаржувана
постанова є проти-правною та підлягає
скасування.

Водночас інші наведені позивачем
доводи є необґрунтованими і
відхиляються судом з наступних
мотивів.

Позивач стверджує про повторне
притягнення його до відповідальності
за одне й теж ж порушення. Так, у позивач
у позовній заяві і його представник в
судовому засіданні зазначають про те,
що акт перевірки складений на підставі
звернення ОСОБА_5, якому водій ОСОБА_3
20.12.2013 відмовив у пільговому
перевезенні, а також про те, що по
дано-му зверненню ОСОБА_5 працівниками
Управління Укртрансінспекції у
Львівській об-ласті складено
аналогічний акт від 20.12.2013 №000783, а
відповідачем винесено постанову від
12.02.2014 про застосування до позивача
штрафу в сумі 170 грн., що скасована
постано-вою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24.04.2014 у справі №826/2157/14.

Однак твердження позивача і його
представника в судовому засіданні про
ідентич-ність порушення і повторність
накладення штрафів постановами від
12.02.014 і 21.05.2014, не відповідають
дійсності і спростовуються наявною у
справі копією постано-ви Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24.04.2014 №826/2157/14.

Так, у постанові Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24.04.2014 №826/2157/14, копія якої наявна у
справі, судом встановлено і зазначено,
що 20.12.2013 Управлінням
Укртрансінспекції у Львівській
області проведено рейдову перевірку
додер-жання вимог законодавства про
автомобільний транспорт під час
виконання перевезень пасажирів і
вантажів автомобільним транспортом -
транспортним засобом EOS Е-2337 COACH
(реєстраційний номер НОМЕР_1), за
результатами якої складено акт №000783,
яким встановлено порушення позивачем
ст. 37 Закону №2344, а саме при здійсненні
регулярного пасажирського перевезення
водій ОСОБА_6 безпідставно відмовив у
праві на пільгове перевезення ОСОБА_5

Як вбачається, фактичні обставини
зазначеного в акті від 20.12.2013 №000783
пору-шення, а саме транспортний засіб
(EOS Е-2337 COACH, реєстраційний номер НОМЕР_1)
і водій (ОСОБА_6), не відповідають
фактичним обставинам порушення 08.04.2014
(транспортний засіб: Неоплан,
реєстраційний номер НОМЕР_2; водії:
ОСОБА_3 і ОСОБА_4), що спростовує
твердження позивача про ідентичність
порушення, а відтак і про пов-торність
притягнення позивача до
відповідальності за одне й теж
порушення.

З мотивів помилковості тверджень
позивача про повторність накладення
штрафу за порушення 20.12.2013,
необґрунтованими є твердження
позивача про відсутність факту
порушення під момент проведення
перевірки 08.04.2014.

Враховуючи встановлені судом
обставини і наведені мотиви та
керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 11, 70, 71, 76, 79, 86, 122, 138,
158-163, 167 КАС, суд

п о с т а н о в и в:

1. Задовольнити адміністративний позов
Приватного підприємства
"Васильківтранс-авто".

2. Визнати протиправною і скасувати
постанову Управління
Укртрансінспекції у Київській області
від 21.05.2014 №026801 про застосування
адміністративно-господарського
штрафу.

3. Присудити на користь Приватного
підприємства "Васильківтрансавто"
судовий збір у сумі 182,70 грн.. з
Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку на апеляційне
оскарження. Постанова може бути
оскаржена до Київського апеляційного
адміністративного суду в порядку,
встановленому ст.ст. 185-187 КАС.
Апеляційна скарга подається протягом 10
днів з дня отримання її копії повного
тексту.

Суддя
Д.А. Костенко