Справа № 808/6265/13-а
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 листопада 2014 рокусправа № 808/6265/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Богданенка І.Ю.,

суддів: Уханенка С.А. Дадим
Ю.М. ,

за участю секретаря судового
засідання: Сколишева О.О.,

за участю представників:

позивача: - Вишнякової І.О.
(довіреність від 14 листопада 2014 року),

відповідача: - Карленко Н.Т.
(довіреність від 16 січня 2014 року),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Мелітопольської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 17 грудня 2013
року

у справі № 808/6265/13-а

за позовом публічного акціонерного
товариства Мелітопольське
виробничо-торговельне швейне
підприємство «Елегант»

до Мелітопольської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2013 року публічне акціонерне
товариство Мелітопольське
виробничо-торговельне швейне
підприємство «Елегант» звернулося в
Запорізький окружний адміністративний
суд з позовом до Мелітопольської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області про
визнання нечинними та скасування
податкових повідомлень-рішень від 01
липня 2013 року №№, , ,
.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 17 грудня 2013
року позовні вимоги задоволені.

Мелітопольська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області, не погодившись з постановою
суду першої інстанції, подала
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на порушення судом норм матеріального
і процесуального права, просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову, якою відмовити у
задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні представник
Мелітопольської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області наполягає на доводах та
вимогах апеляційної скарги.

Представник публічного акціонерного
товариства Мелітопольське
виробничо-торговельне швейне
підприємство «Елегант» заперечує
проти задоволення апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши
доводи апеляційної скарги та
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
податковим органом проведена планова
виїзна перевірка публічного
акціонерного товариства
Мелітопольське виробничо-торговельне
швейне підприємство «Елегант» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01 липня 2010 року по 31 грудня 2012
року, за результатами якої складено акт
перевірки №550/22/00309186 від 06 червня 2013
року.

Перевіркою, зокрема, встановлені
порушення товариством:

- пункту 3.1 статті 3, підпункту 4.1.1 пункту
4.1 статті 4 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
підпунктів 14.1.27, 14.1.36 пункту 14.1 статті 14,
пункту 138.8 статті 138 Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижено податок на прибуток на
загальну суму 326457 гривень;

- пункту 206.16 статті 206, пункту 187.8 статті
187, пункту 190.1 статті 190, пунктів 200.1, 200.2
статті 200 Податкового Кодексу України,
в результаті чого, занижено податок на
додану вартість, що підлягає сплаті до
бюджету на загальну суму 46072 гривень та
завищено суму податку на додану
вартість, що підлягала бюджетному
відшкодуванню у сумі 31601 гривень;

- підпункту 8.1.2 пункту 8.1 статті 8,
підпункту 19.2 статті 19 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
та підпунктів 168.1.2, 168.1.4, 168.1.5 пункту 168.1
статті 168 Податкового кодексу України,
в результаті чого не своєчасно
перераховано податок з доходів
фізичних осіб у розмірі 702909,36 гривень.

На підставі матеріалів перевірки,
податковим органом винесені податкові
повідомлення - рішення від 01 липня 2013
року:

- №, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток на
392258,50 гривень, у тому числі 326457 гривень -
за основним платежем, 65801,50 гривень - за
штрафними (фінансовими) санкціями (т. 1
а.с. 14);

- №, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у 57590 гривень, у тому числі: 46072
гривень - за основним платежем, 11518
гривень - за штрафними (фінансовими)
санкціями (т.1 а.с. 18);

- №, яким зменшено суму податку на
додану вартість, що підлягає
бюджетному відшкодуванню у розмірі 31601
гривень (т. 1 а.с. 228);

- №, яким визначено штрафну
санкцію з податку з доходів фізичних
осіб у сумі 141833,59 гривень (т. 1 а.с.16).

Приймаючи податкове повідомлення
рішення №, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток на 392258,50 гривень, у тому числі
326457 гривень - за основним платежем, 65801,50
гривень - за штрафними (фінансовими)
санкціями, податковий орган виходив з
того, що позивачем занижено податок на
прибуток.

За доводами податкового органу
позивачем на порушення підпункту 135.5.4
пункту 135.5 статті 135 Податкового
кодексу України занижено дохід від
продажу товарів (робіт, послуг), шляхом
не включення до складу валового доходу,
доходу від вартості товарів безоплатно
наданих позивачу.

Публічним акціонерним товариством
Мелітопольське виробничо-торговельне
швейне підприємство «Елегант» у
рахунок зовнішньоекономічних
договорів з переробки давальницької
сировини отримано тканину для
виготовлення одягу. Перевіркою
встановлено, що позивачем не вивезено
частину отриманої тканини, а саме
відходи (міжлекальні випади) на
загальну суму 388364 гривень за IV квартал
2011 року та 2012 рік.

Проведеною перевіркою відображеного
показника за II-IV квартали 2011 року, ІІІ-IV
квартали 2012 року на підставі
журналів-ордерів та відомостей до них,
накладних з придбання матеріалів,
товарів, актів виконаних робіт (послуг),
згрупованих у відомості аналітичного
обліку розрахунків з постачальниками
та підрядниками (до балансового
рахунку 63), у відомості аналітичного
обліку розрахунків з різними
дебіторами (до балансового рахунку 37),
встановлено його завищення на 619217
гривень внаслідок завищення
собівартості реалізованої готової
продукції на вартість запасів, що
використані не у господарській
діяльності.

Згідно податкової звітності, позивачем
віднесено до валових витрат
собівартість реалізованої готової
продукції (рядок 05.1.1 додатку СВ
декларації з податку на прибуток
підприємства) у сумі, що перевищує
дохід від продажу цієї готової
продукції у сумі 619 217 грн.

Відповідно до пункту 3.1 пункту 3 статті 3
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» об'єктом
оподаткування є прибуток, який
визначається шляхом зменшення суми
скоригованого валового доходу
звітного періоду, визначеного згідно з
пунктом 4.3 цього Закону на: суму валових
витрат платника податку, визначених
статтею 5 цього Закону; суму
амортизаційних відрахувань,
нарахованих згідно із статтями 8 і 9
цього Закону.

Згідно з підпунктом 4.1.1 пункту 4.1 статті
4 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» валовий доход -
загальна сума доходу платника податку
від усіх видів діяльності, отриманого
(нарахованого) протягом звітного
періоду в грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах як на території
України, її континентальному шельфі,
виключній (морській) економічній зоні,
так і за її межами.

Валовий доход включає: загальні доходи
від продажу товарів (робіт, послуг), у
тому числі допоміжних та обслуговуючих
виробництв, що не мають статусу
юридичної особи, а також доходи від
продажу цінних паперів, деривативів,
іпотечних сертифікатів участі,
іпотечних сертифікатів з фіксованою
дохідністю, сертифікатів фондів
операцій з нерухомістю (за винятком
операцій з їх первинного випуску
(розміщення), операцій з їх кінцевого
погашення (ліквідації) та операцій з
консолідованим іпотечним боргом
відповідно до закону).

За позицією податкового органу,
позивачем до валового доходу повинні
бути віднесені суми від продажу товару,
а саме відходи (між лекальні випади),
які залишаються після виготовлення
готової продукції (виготовлення одягу).
При декларуванні податку на прибуток,
позивачем зазначені суми включені до
складу валових витрат.

Згідно з пунктом 138.4 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
що формують собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, крім нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до пункту 138.7 статті 138
Податкового кодексу України фактична
вартість остаточно забракованої
продукції не включається до складу
витрат платника податку, крім втрат від
браку, які складаються з вартості
остаточно забракованої з
технологічних причин продукції
(виробів, вузлів, напівфабрикатів) та
витрат на виправлення такого технічно
неминучого браку, в разі реалізації
такої продукції.

Платник податку має право самостійно
визначати допустимі норми технічно
неминучого браку в наказі по
підприємству за умови обґрунтування
його розміру. Такі самостійно
встановлені платником податку норми
діють до встановлення таких норм
центральними органами виконавчої
влади у відповідній сфері.

Сировина, з якої виготовляється одяг є
давальницькою, міжлекальні випади є
відходами, які залишаються після
виготовлення одягу.

Відповідно до наказу Міністерства
фінансів України №657 від 31 травня 2012
року «Про виконання митних
формальностей відповідно до
заявленого митного режиму» переробник
- підприємство-резидент, яке за
дорученням заявника режиму переробки
на митній території та з дозволу
митного органу виконує окремі операції
або повний цикл переробки товарів на
митній території України.

Відходи, що утворились унаслідок
переробки товарів, поміщених у режим
переробки на митній території України,
та підлягають видаленню відповідно до
законодавства України з дозволу
митного органу, перебувають під митним
контролем до моменту подання власником
цих відходів або вповноваженою ним
особою документів, які підтверджують
видалення відходів (договорів, актів
приймання-передавання, актів видалення
тощо) шляхом виконання операцій,
зазначених у позиціях D 1-D 15 розділу А
додатка 1 до Положення про контроль за
транскордонними перевезеннями
небезпечних відходів та їх
утилізацією/видаленням, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 13 липня 2000 року № 1120 (зі змінами).
Документи, які підтверджують знищення
(утилізацію) відходів, долучаються до
відповідної МД, за якою було здійснено
випуск товарів у митний режим
переробки на митній території.

Підприємством під час перевірки надані
документи, які підтверджують, що такі
відходи від переробки давальницької
сировини знищені (утилізовані), про що
повідомлено митному органу протягом
періоду з 4 кварталу 2010 року по 4 квартал
2012 року та підтверджується матеріалами
справи, а саме: договором з комунальним
підприємством «Мелітополькомунтранс»
(2010-2012 роки); накладними; актами
видалення; листами-повідомленнями
митного органу про видалення
міжлекальних випадів, утворених після
розкрою; звітами про виконання заказів
по кількості виробів та розрахунки
кількості текстильних випадів та
макулатури; актами про кількість
відходів та інші документи, актами
переробки або знищення відходів
тканини на виробництво одягу.

Таким чином, підприємством повністю
виконано законодавче оформлення щодо
вивезення отриманих відходів сировини.

Специфіка калькулювання витрат на
собівартість швейної продукції має
статтю прямих матеріальних витрат за
мінусом повернених відходів. Крім
цього при виконанні послуг пошиття
одягу в процесі виробництва є
технологічні втрати, які згідно пункту
138.7 статті 138 Податкового кодексу
України, формують витрати
підприємства, а не доходи від
реалізації товарів.

Обставинами справи встановлено, що
випадків безоплатної реалізації
продукції податковим органом не
зафіксовано під час перевірки, отже
донарахування доходів за перевірені
періоди є безпідставним.

Щодо доводів податкового органу про
завищення собівартості реалізованої
готової продукції на вартість запасів,
що використані не у господарській
діяльності, в результаті чого завищено
витрати, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування.

Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником.

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України,
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Підприємство може мати як прибуток так
і збиток від господарської діяльності.

Під час перевірки знайшли
підтвердження всі витрати, які
формують собівартість продукції
(заробітну плату робітників,
амортизацію, витрати на матеріали,
послуги сторонніх організацій).

Згідно з підпунктом 138.4 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
що формують собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг визнаються в тому податковому
періоду у якому були визнані доходи від
реалізації таких товарів, виконаних
робіт, наданих послуг. Обмеження, щодо
включення документально підтверджених
витрат дана норма не має.

Також перевіркою не встановлені
порушення щодо задекларованих сум
витрат по матеріалам, оплаті праці або
послуг сторонніх організацій та
оформлення первинних бухгалтерських
документів, таких як: накладні з
придбання матеріалів, актів виконаних
робіт та послуг, розрахункові
відомості по зарплаті, банківські
виписки, податкові накладні та інші
документи.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
щодо недоведеності відповідачем
заниження позивачем податку на
прибуток на загальну суму 326 457 грн. та
визнав протиправним і скасував
податкове повідомлення - рішення
№.

З приводу встановлених податковим
органом порушень пункту 206.16 статті 206,
пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті
190, пунктів 200.1, 200.2 статті 200 Податкового
Кодексу України, суд апеляційної
інстанції зазначає наступне.

Перевіркою встановлено заниження
задекларованих публічним акціонерним
товариством Мелітопольське
виробничо-торговельне швейне
підприємство «Елегант» показників 1
(колонка Б) Декларацій з податку на
додану вартість «податкові
зобов'язання по операціях на митній
території України, що оподатковуються
за ставкою 20 відсотків, крім імпорту
товарів».

Як підтверджується матеріалами справи
та встановленими обставинами,
публічним акціонерним товариством
Мелітопольське виробничо-торговельне
швейне підприємство «Елегант» у
рахунок зовнішньоекономічних
договорів з переробки давальницької
сировини отримано тканину для
виготовлення одягу.

За результатами перевірки встановлено,
що публічним акціонерним товариством
Мелітопольське виробничо-торговельне
швейне підприємство «Елегант» не
вивезено частину отриманої тканини, а
саме відходи (міжлекальні випади) на
загальну суму 388364 гривень в результаті
чого, занижено зобов'язання з податку
на додану вартість у сумі 77673 гривень,
шляхом не віднесення до об'єкту
оподаткування податком на додану
вартість операції з нецільового
використання товарів звільнених або
умовно звільнених від оподаткування.

Податковий орган зазначає, що згідно з
пунктом 206.16 статті 206 Податкового
Кодексу України у разі втрати товарів,
що перебувають під митним контролем у
митних режимах, в яких надано
звільнення або умовне звільнення від
оподаткування, нецільового
використання цих товарів або в разі
невиконання у строки, встановлені
Митним кодексом України, заходів щодо
завершення таких митних режимів особа,
відповідальна за дотримання митного
режиму, зобов'язана сплатити суму
податкового зобов'язання, на яку було
надане таке звільнення або умовне
звільнення, та пеню, нараховану
відповідно до статті 129 цього Кодексу,
розраховану з дня надання звільнення
або умовного звільнення від
оподаткування.

Як встановлено судом першої інстанції,
зведені дані щодо задекларованих сум
підтверджують обсяг здійсненних
операцій по реалізації послуг по
виготовленню одягу, але податковим
органом донараховані податкові
зобов'язання на не вивезені відходи
імпортної тканини, що надходила як
давальницька сировина на підприємство
позивача.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Отже, підставою для формування валових
витрат та податкового кредиту
підприємства є наявність первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів.

Враховуючи наведене, донарахування сум
податку на додану вартість є
необґрунтованим, податкові
повідомлення рішення №, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість та №,
яким зменшено суму податку на додану
вартість, що підлягає бюджетному
відшкодуванню прийнято безпідставно.

В цій частині суд апеляційної
інстанції погоджується з правовою
позицією суду першої інстанції.

Разом з цим, щодо встановлених
відповідачем порушень підпунктів 8.1.2
пункту 8.1 статті 8, статті 17, підпункту
19.2 статті 19 Закону України «Про податок
з доходів фізичних осіб» та підпунктів
168.1.2, 168.1.4, 168.1.5 пункту 168.1 статті 168
Податкового кодексу України, внаслідок
несвоєчасного перерахування податку з
доходів фізичних осіб у розмірі, суд
апеляційної інстанції зазначає
наступне.

Відповідно до підпункту 168.1.2 пункту 168
статті 168 Податкового кодексу України
податок сплачується (перераховується)
до бюджету під час виплати
оподатковуваного доходу єдиним
платіжним документом.

Згідно з підпунктом 168.1.5 пункту 1681
статті 168 Податкового кодексу України
якщо оподатковуваний дохід
враховується податковим агентом, але
не виплачується (не надається) платнику
податку, то податок, який підлягає
утриманню з такого нарахованого
доходу, підлягає перерахуванню до
бюджету податковим агентом у строки,
встановлені цим Кодексом для місячного
податкового періоду.

Судом першої інстанції встановлені
випадки несвоєчасної виплати
заробітної плати позивачем.

Перевіркою встановлено несвоєчасне
перерахування позивачем податку з
доходів фізичних осіб у 2010-2012 роках, а
саме червень 2010 року - 3017,81 гривень,
липень 2010 року - 32597,28 гривень, серпень
2010 року - 8112,65 гривень, вересень 2010 року -
34858,63 гривень, жовтень 2010 року - 2313,60
гривень, листопад 2010 року - 13241,70
гривень, грудень 2010 року - 930,28 гривень,
січень 2011 року - 1251,71 гривень, лютий 2011
року - 1491,54 гривень, березень 2011 року -
33173,16 гривень, квітень 2011 року - 1638,57
гривень, травень 2011 року 8669,79 гривень,
червень 2011 року - 9433,63 гривень, липень 2011
рок - 27103,32 гривень, серпень 2011 року -36618,81
гривень, вересень 2011 року - 19074,48
гривень, жовтень 2011 року - 3295,22 гривень,
листопад 2011 року - 13153,19 гривень, грудень
2011 року - 35889,81 гривень, січень 2012 року -
15321,28 гривень, березень 2012 року - 27462,44
гривень, квітень 2012 року - 57322,91 гривень,
травень 2012 року - 58472,31 гривень, червень
2012 року - 68854,75 гривень, липень 2012 року -
54863,13 гривень, серпень 2012 року - 50124,57
гривень, вересень 2012 року - 50875,60
гривень, жовтень 2012 року - 23821,60 гривень,
листопада 2012 року - 9925359 гривень.

Відповідно до підпункту 127.1.1 пункту 127
статті 127 Податкового кодексу України
ненарахування, неутримання та/або
несплата (неперерахування) податків
платником податків, у тому числі
податковим агентом, до або під час
виплати доходу на користь іншого
платника податків тягнуть за собою
накладення штрафу в розмірі 25
відсотків суми податку, що підлягає
нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Таким чином, перевіркою встановлено
несвоєчасне перерахування податку з
доходів фізичних осіб, тобто несплата
податку у строки передбачені
законодавством.

Отже, позовні вимоги в цій частині є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку про те, що судом першої
інстанції ухвалено рішення при
неповному з'ясуванні обставин справи,
що призвело до неправильного вирішення
справи в частині визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення рішення від 01 липня 2013
року № , з порушенням норм
матеріального права, що є підставою для
скасування постанови суду в цій
частині з прийняттям нової постанови
про відмову у задоволенні позову в цій
частині, в іншій частині залишенню без
змін.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Мелітопольської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області -
задовольнити частково.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 17 грудня 2013
року - скасувати в частині визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення рішення від 01
липня 2013 року № , відмовивши у
задоволенні позовних вимог в цій
частині.

В іншій частині постанову Запорізького
окружного адміністративного суду від 17
грудня 2013 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів.

Головуючий:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
С.А. Уханенко

Суддя:
Ю.М. Дадим