Справа № 818/2687/14
Суддя: П'янова Я.В.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 р.Справа № 818/2687/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: П'янової Я.В.

Суддів: Зеленського В.В. , Чалого І.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в м. Шостці та Шосткинському
районі Сумської області на постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 14.10.2014р. по справі № 818/2687/14

за позовом Управління Пенсійного
фонду України в м. Шостці та
Шосткинському районі Сумської області

до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.
Шостка Сумської області

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Управління Пенсійного фонду
України в м. Шостці та Шосткинському
районі Сумської області (далі по тексту
- позивач), звернувся до Сумського
окружного адміністративного суду з
позовом до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Шостка
Сумської області (далі по тексту -
відповідач), в якому просив суд
стягнути суму витрат, що підлягає
відшкодуванню з відповідача на користь
позивача за період з серпня 2013 року по
лютий 2014 року, включно на суму 1 352 грн. 37
коп.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 14.10.2014 року
у задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду
першої інстанції, подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, просив скасувати
постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 14.10.2014 року
та задовольнити позовні вимоги.

Згідно з ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
справа розглядається в порядку
письмового провадження за наявними в
справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
обставин справи, перевіривши в межах
апеляційної скарги рішення суду першої
інстанції та доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено судом апеляційної
інстанції, що відповідно до актів
щомісячної звірки за період з серпня 2013
року по лютий 2014 року відповідачем не
було прийняті до заліку витрати на
виплату та доставку щомісячної
адресної допомоги та допомоги на
поховання на загальну суму 1352,37 грн.

Дана обставина підтверджуються
копіями актів щомісячної звірки витрат
по особових справах потерпілих, яким
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за серпень 2013 року - лютий
2014 року, копіями списків осіб, яким
виплачено пенсії та копіями таблиць
розбіжностей.

Приймаючи рішення про відмову у
задоволенні адміністративного позову
суд першої інстанції виходив з
безпідставності вимоги позивача про
зобов'язання відповідача прийняти до
заліку та відшкодувати суми витрат на
виплату державної адресної допомоги за
серпень 2013 року - лютий 2014 року.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції на
підставі такого.

Згідно з пп. "г", "д" п.1 ч.1 ст.21 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» , у
разі настання страхового випадку
страховик, яким є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків,
зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні, пенсію по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, а також пенсію у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

В той же час, ч. 16 ст. 34 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" передбачено, що
виплата пенсії по інвалідності
внаслідок трудового каліцтва чи
професійного захворювання
здійснюється відповідно до
законодавства про пенсійне
забезпечення. У випадку, якщо після
призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг згідно ст. 24
зазначеного Закону між Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків і страховиками з інших видів
соціального страхування виникають
спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого
звернувся застрахований. При цьому
страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Посилаючись на вказані норми ст. 21
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", Постанову № 265,
Постанову № 198 та положення Порядку,
зважаючи, що обов'язок відшкодування
шкоди, заподіяної працівникові,
внаслідок ушкодження здоров'я при
настанні страхового випадку, зокрема,
виплати йому пенсій по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсій у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, покладено на Фонд
соціального страхування, позивач
вважає, що саме відповідач повинен
відшкодовувати органу Пенсійного
фонду суми витрат на виплату та
доставку щомісячної державної
адресної допомоги та підвищення до
пенсії.

Разом з тим, колегія суддів не
погоджується з даною позицією позивача
та вважає, що позивач по справі
помилково поєднує обов'язок
відповідача щодо відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові, внаслідок
ушкодження його здоров'я при настанні
страхового випадку з обов'язком нести
витрати на виплату та доставку
державної адресної допомоги, а також
підвищення до пенсії особам, яким
призначено пенсії по інвалідності.

Норми Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", що є спеціальними
нормами, які регулюють відносини
державного соціального страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності,
зокрема стаття 21 вказаного Закону, не
передбачає таких витрат Фонду як
виплата особам, яким призначено пенсії
по інвалідності, щомісячної державної
адресної допомоги та підвищення до
пенсії.

В той же час, пунктом 2 Прикінцевих
положень Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" передбачено, що до
приведення законодавства України у
відповідність із цим Законом
законодавчі та інші нормативні правові
акти застосовуються в частині, що не
суперечать цьому Закону.

Також, колегія суддів зазначає, що
Порядок, на який посилається позивач,
не врегульовує спірних відносин, які
виникли у даному випадку, оскільки
встановлене ним правило підписання
актів звірки розрахунків розраховано
на відсутність спору.

Згаданий Порядок (п.2) визначає механізм
відшкодування на централізованому
рівні Фондом соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України
Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, які призначені особам, що
застраховані згідно із Законом України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності (крім осіб, зазначених у
пункті 2 статті 8 цього Закону), у тому
числі добровільно застраховані, та
потерпілим особам, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків.

Тобто, остаточне питання відшкодування
сум вирішується на центральному рівні,
не між сторонами по справі, а
підписання акту звірки є правом сторін.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у
серпні - лютому 2014 року між позивачем та
відповідачем були підписані акти
щомісячної звірки витрат по особовим
справам потерпілих, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

У зв'язку з виникненням неузгодженості
у розрахунках позивача до актів та
списків осіб, яким виплачено пенсії з
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за вищевказаний період
відповідачем було складено таблицю
розбіжностей.

Відповідно до вказаних списків осіб,
яким виплачено пенсії з інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, не були прийняті
відповідачем до заліку 2 особи: ОСОБА_2
(за період з серпня 2013 року по лютий 2014
року) та ОСОБА_3 (вересень 2013 року)

Стосовно стягнення сум витрат по
основному розміру пенсії по
інвалідності ОСОБА_2, за період з серпня
2013 року по лютий 2014 року в розмірі 1050,00
грн. (150,00 грн. (основний розмір пенсії по
інвалі дності внаслідок нещасного
випадку на виробництві, якій підлягає
відшкодуванню Пен сійному фонду
України) х 7 (кількість місяців), колегія
суддів зазначає, що отримане ОСОБА_2
каліцтво не пов'язане з
виробництвом, що підтверджено
рішеннями судів апеляційної та
касаційної інстанцій (рішення
апеляційного суду Сумської області від
08 серпня 2013 року, ухвала Вищого
спеціалізованого суду України від
20.11.2013 року у справі № 1819/2896/12), якими
встановлено відсутність причинного
зв'язку інвалідності ОСОБА_2, як такої,
що виникла внаслідок трудового
каліцтва. Нещасний випадок, який стався
з ОСОБА_2 у 2005 році не є страховим
випадком, а каліцтво отримане ним, не
пов'язане з виробництвом, а тому
підстав для відшкодування витрат по
основному розміру пенсії по
інвалідності ОСОБА_2 у відповідача не
має.

Вищезазначені рішення набрали
законної сили, копії рішень судів
апеляційної та касаційної інстанцій у
справі № 1819/2896/12 надава лись
Шосткінській міжрайонній
медико-соціальній експертній комісії і
позивачу.

Також, колегія суддів зазначає, що
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1., з 08.04.2008 року по
06.09.2013 року перебував на обліку та
отримував страхові виплати у
відповідача.

Нещасний випадок з ним стався 17.12.2007
року під час роботи у Філії ТОВ
«Альтіс-Спецбуд» (акт форми Н-1 №1 про
нещасний випадок, пов'язаний з
виробництвом від 24 січня 2008 року).

Згідно висновку Шосткинської
міжрайонної медико-соціальної
експертної комісії (довідка серії АС
№045119 від 08.04.2008), ОСОБА_3 було
встановлено II групу інвалідності та 80%
втрати професійної працездатності.

Також, стосовно ОСОБА_3 відповідачем в
акті за вересень 2013 року не враховано
суму витрат на виплату допомоги на
поховання у розмірі 302,37 грн. (300,00 грн.
сума допомоги на поховання + 2,37 грн.
витрати виплати і доставки пенсії),
оскільки смерть потерпілого не
пов'язана із страховим випадком.

Відповідно до приписів Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", який визначає правову
основу, економічний механізм та
організаційну структуру
загальнообов'язкового державного
соціально го страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, що призвели
до втрати працездатності або загибелі
застрахованій на виробництві осіб, та
зазначеного вище Порядку,
затвердженого на виконанні частини 8
статті 34 цього Закону, Фонд
зобов'язаний відшкодовувати виплачені
іншими страховиками суми допомоги на
поховання лише тих осіб, які померли
вії нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання, тобто
за умови наявності причинного зв'язку
їх смерті з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я.

Причинний зв'язок смерті потерпілого з
одержаним каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я має
підтверджуватися висновками
відповідних медичних закладів.
Відповідно до пункту 11 Положення про
медико-соціальну експертизу,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 03.12.2009 року за
№1317 медико-соціальні експертні міські,
районні, міжрайонні комісії визначають
причи ни смерті інваліда або особи,
ступінь втрати працездатності якої
визначенні комісією у відсотках, на
підставі свідоцтва про смерть у разі,
коли законодавством передбачається
надання, пільг членам сім'ї померлого.

Положення пункту 4 Порядку
відшкодуванні Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві ті професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій з інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який по
мер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання яким зобов'язано
відповідача відшкодовувати позивачу
витрати на допомогу на похованні сім'ї
потерпілого або особі, яка здійснила
поховання особи, котра отримувала пен
сію по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, суперечить
положенням Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Так, зокрема, стаття 21 зазначеного
Закону пов'язує виникнення такого
обов'язку у Фонду зі смертю працівника,
а не з отриманням потерпілим, який не
працював, зазначеної вище пенсії.

Враховуючи те, що докази, які
підтверджують причинний зв'язок смерті
ОСОБА_3 з одержаним каліцтвом, не були
надані, а тому у відповідача відсутні
правові підстави для відшкоду вання
понесених позивачем витрат з виплати
допомоги на поховання зазначеної
особи.

Крім того, колегія суддів враховує
висновок, викладений в постанові
Верховного суду України від
30.10.2012 року, згідно з яким суд дійшов
висновку, що Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України зобов'язаний
відшкодовувати виплачені іншими
страховиками суми допомоги на
поховання лише тих осіб, які померли
від нещасного випадку на виробництві
або професійного захворю вання, тобто
за умови наявності причинного зв'язку
їх смерті з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
відповідач діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
чинним законодавством.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що вимоги позивача про
стягнення суми витрат, що підлягає
відшкодуванню з відповідача на користь
позивача за період з серпня 2013 року по
лютий 2014 року, включно на суму 1 352 грн. 37
коп., є безпідставними та
необґрунтованими, а тому погоджується
з висновком суду першої інстанції про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
Сумського окружного адміністративного
суду від 14.10.2014 року відповідає
вимогам ст. 159 КАС України, а тому
відсутні підстави для її скасування та
задоволення апеляційних вимог
позивача по справі.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п.1 ч.1 ст.
198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Шостці та
Шосткинському районі Сумської області
залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 14.10.2014р. по
справі № 818/2687/14
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)П’янова
Я.В.Судді(підпис) (підпис) Зеленський
В.В. Чалий І.С.