Справа № 2а-10197/11/1370
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року
Справа № 876/6593/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Попка Я.С.

суддів
Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

за участю секретаря судового засідання
Сідельник Г.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові апеляційну скаргу
Львівської митниці на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 28 травня 2014
року у справі за заявою ОСОБА_1 про
стягнення заробітної плати за час
затримки виконання судового рішення у
справі за позовом ОСОБА_1 до Державної
митної служби України, Львівської
митниці про визнання нечинним та
скасування наказу в частині припинення
перебування на державній службі в
митних органах, поновленні на роботі та
стягнення заробітку за час вимушеного
прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

16 вересня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із заявою, у якій просить
зобов'язати Львівську митницю чи її
правонаступника нарахувати та
виплатити на його користь
середньомісячний заробіток за час
затримки виконання рішення суду з
01.11.2012 року по 11.06.2013 року.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 28 травня 2014
року заяву задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність
Державної митної служби України, яка
полягає у затримці виконання постанови
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 01.11.2012 року
у справі № 2а-10197/11/1370 в частині
поновлення ОСОБА_1 на посаді провідного
інспектора оперативного відділу
служби боротьби з контрабандою та
порушеннями митних правил Львівської
митниці. Стягнено з Львівської митниці
Міндоходів на користь ОСОБА_1
середньомісячний заробіток за час
затримки виконання постанови суду за
період з 01.11.2012 року по 01.06.2013 року у
розмірі 19 045,78 грн. У задоволенні іншої
частини вимог заяви відмовлено.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
21.11.2013 року залишено без змін постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 01.11.2012 року,
якою визнано протиправним та скасовано
наказ Державної митної служби України
№ 1821-к від 29.08.2011 року «По особовому
складу Львівської митниці» в частині
припинення перебування на державній
службі в митних органах України ОСОБА_1,
провідного інспектора оперативного
відділу служби боротьби з контрабандою
та порушення митних правил Львівської
митниці. Поновлено ОСОБА_1 на посаді
провідного інспектора оперативного
відділу служби боротьби з контрабандою
та порушеннями митних правил
Львівської митниці з 29.08.2011 року.
Стягнуто з Львівської митниці на
користь ОСОБА_1 середню заробітну плату
за час вимушеного прогулу в розмірі 18678,
71 грн.

Однак судове рішення від 01.11.2012 року по
справі № 2а-10197/11/1370 про поновлення
ОСОБА_1 на посаді, яке підлягає до
негайного виконання, відповідачами
добровільно не виконано. Лише 01.06.2013
року Державна митна служба України
прийняла наказ № 869-к «По особовому
складу митних органів» про скасування
пункту 1 наказу Державної митної служби
України від 29.08.2011 року № 1821-к «По
особовому складу Львівської митниці» в
частині припинення 29.08.2011 року
перебування на державній службі в
митних органах ОСОБА_1, провідному
інспектору оперативного відділу
служби боротьби з контрабандою та
порушеннями митних правил Львівської
митниці та поновлено ОСОБА_1 на посаді з
29.08.2011 року. Фактично позивач
поновлений на посаді 01.06.2013 року, тобто,
очевидною є затримка у виконанні
рішення суду.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов висновку, що Державна митна
служба України допустила протиправну
затримку виконання судового рішення,
що підлягало до негайного виконання та
в такий спосіб порушила правопорядок і
охоронювані КЗпП України права ОСОБА_1
Порушені такими протиправними діями
працедавця права поновленого судом
ОСОБА_1, повинні бути відновлені у
передбачений ст.236 КЗпП України спосіб -
шляхом стягнення на його користь
середнього заробітку за час затримки
виконання судового рішення (за
виключенням суми допомоги по
непрацездатності, виплаченої за цей
період).

Судом першої інстанції взято до уваги
довідку Львівської митниці Міндоходів
згідно якої за період з 01.11.2012 року по
01.06.2013 року заявнику сума до виплати
становить 19 045,78 грн.

Отже, за період затримки виконання
судового рішення (рішення Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 01.11.2012 року було виконано 01.06.2013
року) з 01.11.2012 року по 01.06.2013 року на
користь ОСОБА_1 слід стягнути середній
заробіток у розмірі 19 045,78 грн.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, вважаючи її
прийнятою з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
Львівська митниця оскаржила її,
подавши апеляційну скаргу, в якій
просять скасувати постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 28 травня 2014
року та прийняти нове рішення, яким
відмовити в задоволенні заяви.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги апелянт вказує на те, що
заявником подано заява в порядку ст.236
КзПП України, проте, Кодексом
адміністративного судочинства України
встановлює вимоги до такої заяви та
порядок її подання до суду. Як
вбачається зі змісту заяви позивача,
вона подана та у ній сформовано вимоги
в порядку ст. 267 КАС України. Нормами ст.
267 КАС України визначено, що
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності, вчинених суб'єктом
владних повноважень - відповідачем на
виконання постанови суду можна
розглядати лише при невиконанні
судового рішення у ході виконавчого
провадження.

Вказує на те, що позивач у своїй заяві
від 16.09.2013 р. не просить визнати
протиправними рішення, дії чи
бездіяльність вчинених суб'єктом
владних повноважень - відповідачами на
виконання такої постанови суду або
порушення прав позивача, підтверджених
такою постановою суду. Таким чином така
заява не відповідає вимогам ст. 267 КАС
України, що відповідно до абз. 8 ч.9 ст.267
КАС України є підставою для її
повернення заявнику.

Судом першої інстанції в оскаржуваному
рішенні не взято до уваги процесуальні
строки, встановлені п. 9 ст. 267 КАС
України.

Окрім того, апелянт стверджує, що
позивач дізнався або повинен був
дізнатися про те, що йому не виплачено
середній заробіток за час затримки
виконання рішення суду 11.06.2013р. Тому
безпідставним є твердження ОСОБА_1, з
чим погодився суд першої інстанції, що
йому лише 15.08.2013р. (відповідно до наказу
Львівської митниці Міндоходів №774-к)
стало відомо про те, що не було
проведено нарахування та не виплачено
середньомісячного заробітку за час
затримки виконання рішення суду.

Разом з тим, апелянт звертає увагу на
те, що в оскаржуваній постанові суд
першої інстанції прийшов до хибного
висновку про те, що позивач просив
задовольнити вимоги щодо визнання
протиправною бездіяльність ДМСУ та
неправомірно задовольнив вимоги у цій
частині.

Таким чином суд першої інстанції не
дослідив належним чином докази у
справі стосовно того, коли позивач
дізнався чи повинен був дізнатися про
те, що йому не виплачено кошти за час
затримки виконання рішення суду,
проігнорував норми ч.9 ст. 267 КАС України
щодо строків подання заяви про
визнання протиправними рішень, дій чи
бездіяльності, вчинених суб'єктом
владних повноважень, а тому прийшов до
хибного висновку, що заява ОСОБА_1
підлягає задоволенню.

Заслухавши суддю-доповідача та
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи та доводи апелянта у
їх сукупності, апеляційний суд
приходить до переконання, що подана
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 від 16.09.2013
року, суд першої інстанції виходив із
того, що вона подана у відповідності до
приписів ст. 267 КАС України.

Постанова Львівського апеляційного
адміністративного суду від 1 листопада
2012 року, якою було визнано протиправним
та скасовано наказ Державної митної
служби України № 1821-к від 29.08.2011 року
«По особовому складу Львівської
митниці» в частині припинення
перебування на державній службі в
митних органах України ОСОБА_1 та
поновлено його на посаді провідного
інспектора оперативного відділу
служби боротьби з контрабандою та
порушеннями митних правил Львівської
митниці з 29.08.2011 року вступила у законну
силу з моменту проголошення.

При цьому ОСОБА_1 був поновлений на
посаді провідного інспектора
оперативного відділу служби боротьби з
контрабандою та порушення митних
правил Львівської митниці з 29.08.2011 року
лише наказом Державної митної служби
України від 01.06.2013 року № 869-к, що
свідчить про очевидну затримку у
виконання вказаного судового рішення.

Порушені такими протиправними діями
працедавця права ОСОБА_1 повинні бути
відновлені у передбачений ст. 236 КЗпП
України спосіб шляхом стягнення на
його користь середнього заробітку за
час затримки виконання судового
рішення (за виключенням суми допомоги
по непрацездатності, виплаченої за цей
період). При цьому судом було взято до
уваги довідку Львівської митниці
Міндоходів, з якої слідує, що за період
з 01.11.2012 року по 01.06.2013 року заявнику
сума до виплати становить 19045,78 грн.

Даючи оцінку рішенню суду першої
інстанції та доводам апелянта, що
викладені у поданій апеляційній
скарзі, апеляційний суд виходить із
такого.

Порядок і умови вирішення питання про
оплату вимушеного прогулу при затримці
виконання судового рішення про
поновлення на роботі працівника
визначено статтею 236 КЗпП України. Ця
норма передбачає обов'язок власника, а
у сфері публічно-правових
правовідносинах - суб'єкта владних
повноважень, виплатити працівникові
середній заробіток або різницю в
заробітку за весь час затримки
виконання рішення суду про поновлення
на роботі незаконно звільненого або
переведеного на іншу роботу
працівника. В цьому випадку орган, який
розглядав спір, виносить ухвалу про
виплату вказаного відшкодування.

На переконання апеляційного суду,
виходячи із поданої ОСОБА_1 заяви від
16.09.2013 року у суду першої інстанції не
було жодних правових підстав
розглядати її як таку, що подана у
порядку ст. 267 КАС України, та приймати
за результатами її розгляду судове
рішення у формі оскаржуваної постанови
від 28.05.2014 року, яка підлягає
безумовному скасуванню як така, що
прийнята безпідставно.

Вирішуючи подану ОСОБА_1 заяву від
16.09.2013 року по суті, суд апеляційної
інстанції виходить із таких міркувань.

Вимогами ч. 5 ст. 124 Конституції України
встановлено, що судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС
України, постанови суду про поновлення
на посаді у відносинах публічної
служби виконуються негайно.

В силу положень ч. 2 ст. 257 КАС України
судове рішення, яке набрало законної
сили або яке належить виконати негайно,
є підставою для його виконання.

Таким чином, на переконання
апеляційного суду, постанова
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 01.11.2012 року
про поновлення позивача на посаді
підлягала негайному виконанню
незалежно від наявності або
відсутності виконавчого провадження.

Відповідно до вимог статті 235 КЗпП
України, у разі звільнення без законної
підстави працівник повинен бути
поновлений на попередні роботі
органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижче оплачуваної роботи,
але не більш як за один рік. Якщо заява
про поновлення на роботі розглядається
більше одного року, не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

За правилами ст. 236 КЗпП України у разі
затримки власником або уповноваженим
ним органом виконання рішення органу,
який розглядав трудовий спір про
поновлення на роботі незаконно
звільненого або переведеного на іншу
роботу працівника, цей орган виносить
ухвалу про виплату йому середнього
заробітку або різниці в заробітку за
час затримки.

Таким чином, підставою для виплати
незаконно звільненому працівнику
середнього заробітку є затримка
власником або уповноваженим ним
органом виконання рішення про
поновлення на роботі.

З наведеного випливає, що оскільки лише
наказом Державної митної служби
України від 01.06.2013 року № 869-к. ОСОБА_1
було поновлено на роботі на виконання
судового рішення, то це свідчить про
порушення наведених норм, оскільки
постанову суду в частині поновлення
позивача на посаді негайно виконана не
була.

Судом першої інстанції безспірно
встановлено на підставі проведеного
працівниками Львівської митниці
розрахунку, що належний ОСОБА_1
середній заробіток за період з 01.11.2012
року по 01.06.2013 року становить 23 862,41 грн.
(а.с.232 т.2)

Відтак, на переконання апеляційного
суду, слід зробити висновок про
наявність правових підстав для
часткового задоволення вимог ОСОБА_1 та
стягнення на його користь вказаної
суми середнього заробітку за час
затримки виконання рішення суду про
поновлення на роботі.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205,
206, 254 КАС України суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Львівської митниці
Міндоходів задовольнити частково.

Скасувати постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 28
травня 2014 року у справі №2а-10197/11/1370 та
прийняти ухвалу, якою заяву ОСОБА_1
задовольнити частково.

Стягнути з Львівської митниці
Міндоходів на користь ОСОБА_1 23 862
(двадцять три тисячі вісімсот
шістдесят дві) грн. 41 коп. (без
урахування податків, зборів та
обов'язкових платежів) середнього
заробітку за час затримки виконання
судового рішення.

В задоволенні решти вимог заяви
відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів з дня
складання у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
Я.С. Попко

Судді
Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник

Повний текст ухвали виготовлено та
підписано 09.12.2014 року.