Справа № 816/3980/14
Суддя: Зеленський В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 р.Справа № 816/3980/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Зеленського В.В.

Суддів: П'янової Я.В. , Чалого І.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в м.Світловодську та
Світловодському районі
Кіровоградської області на постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 17.10.2014р.
по справі № 816/3980/14

за позовом Управління Пенсійного
фонду України в м.Світловодську та
Світловодському районі
Кіровоградської області

до Управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Кіровоградській області, третя
особа Публічне акціонерне
товариство "Завод "Лтава"

про визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити певні дії,
скасування постанови,

ВСТАНОВИЛА:

08.10.2014 року позивач, Управління
Пенсійного фонду України в м.
Світловодську та Світловодському
районі Кіровоградської області,
звернувся до суду з позовом до
Управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Кіровоградській області, третя особа -
Публічне акціонерне товариство "Завод
"Лтава", в якому просив скасувати
постанову про накладення штрафу від
22.09.2014 року в сумі 1360,00 грн. при
здійсненні виконавчого провадження.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 17.10.14 року
по справі № 816/3980/14 у задоволенні
адміністративного позову управління
пенсійного фонду України в м.
Світловодську та Світловодському
районі до управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Кіровоградській
області, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - ПАТ "Завод Лтава"
про визнання дій неправомірними та
скасування постанови відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду
першої інстанції, подав апеляційну
скаргу, в якій просив суд апеляційної
інстанції скасувати постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 17.10.14 року
по справі №816/3980/14 як безпідставну та
прийняти нову постанову, якою визнати
дії старшого державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Кіровоградській області щодо
винесення постанови про накладення
штрафу в подвійному розмірі від 22.09.2014
року при виконанні виконавчого
провадження № 44124262 неправомірними та
скасувати постанову про накладення
штрафу від 22.09.2014 року в розмірі 1360,00
грн. при здійсненні виконавчого
провадження № 44124262.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначив, що постанову винесено
з порушенням норм процесуального та
матеріального права.

Колегія суддів відповідно ст. 197
Кодексу адміністративного судочинства
України вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши в межах
апеляційної скарги рішення суду першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 23 листопада
2012 року у справі 2а-1670/181/12 зобов'язано
УПФУ в м. Світловодську та
Світловодському районі здійснити
перерахунок розміру сум по
відшкодування витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій ПАТ "Завод
Лтава", включених до розрахунків
фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій.

Для примусового виконання вказаного
рішення 12 червня 2014 року Полтавським
окружним адміністративним судом
видано виконавчий лист № 2а-1670/181/12.

23 липня 2014 року старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Кіровоградській
області Красною А.О. винесено постанову
про відкриття виконавчого провадження
ВП № 44124262, надано семиденний строк на
самостійне виконання постанови.

29 липня 2014 року Управлінням пенсійного
фонду України в м. Світловодську та
Світловодському районі
Кіровоградської області до відділу
примусового виконання рішень УДВС
Головного управління юстиції у
Кіровоградській області направлено
клопотання про відкладення проведення
виконавчих дій, яке останній
обґрунтовував зверненням у порядку
статті 170 КАС України до Полтавського
окружного адміністративного суду за
роз'ясненням судового рішення.

04 серпня 2014 року старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Кіровоградській
області Красною А.О винесено постанову
про відкладення провадження
виконавчих дій ВП № 44124262 до 15 серпня 2014
року.

10 вересня 2014 року державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Кіровоградській області винесено
постанову про накладення штрафу у
розмірі 680 грн. ВП № 44124262 та направлено
вимогу щодо виконання рішення суду,
якою зобов'язано позивача протягом
п'яти днів з моменту отримання вимоги
виконати рішення суду.

22 вересня 2014 року старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Кіровоградській
області Красною А.О. винесено постанову
про накладення штрафу в розмірі 1360 грн.
ВП № 44124262.

Не погодившись із вищезазначеною
постановою відповідача, позивач для
захисту своїх прав звернувся до суду з
адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що державний
виконавець Управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Кіровоградській
області при винесенні спірної
постанови та вимоги діяв на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Законом України "Про
виконавче провадження" .

Таким чином суд першої інстанції
дійшов висновку про необхідність
відмови у задоволенні
адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Згідно до статті 1 Закону України "Про
виконавче провадження" від 21.04.1999 року
№ 606-XIV (далі - Закон України №606-XIV),
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 11
Закону України №606-XIV державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною другою статті 27 Закону № 606
передбачено, що державний виконавець
протягом трьох робочих днів з дня
надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 23
липня 2014 року відповідачем винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження ВП № 44124262 та надано
семиденний строк на самостійне
виконання постанови.

Відповідно до частини 1 статті 89 Закону
№ 606 у разі невиконання без поважних
причин у встановлений державним
виконавцем строк рішення, що зобов'язує
боржника виконати певні дії, та рішення
про поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

За невиконання у встановлений строк
рішення суду без поважних причин
постановою державного виконавця від 10
вересня 2014 року накладено на УПФУ в м.
Світловодську та Світловодському
районі штраф у розмірі 680,00 грн.

Згідно частини другої статті 89 Закону
№ 606 у разі повторного невиконання
рішення боржником без поважних причин
державний виконавець у тому ж порядку
накладає на нього штраф у подвійному
розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

22 вересня 2014 року постановою
державного виконавця накладено на
позивача штраф у розмірі 1360 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи,
викладені в апеляційній скарзі, з
огляду на наступне.

Відповідно до частини 5 статті 124
Конституції України судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України. Аналогічне правило
міститься і в частині 1 статті 255
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Таким чином, судовий акт, який
набрав законної сили, підлягає
обов'язковому та безумовному виконанню
особою, на яку покладено такий
обов'язок.

Це означає, що особа, якій
належить виконати судовий акт, повинна
здійснити достатні дії для організації
процесу його виконання, незалежно від
будь-яких умов, оскільки інше
суперечило б запровадженому статтею 8
Конституції України принципу
верховенства права.

Складовою принципу верховенства є
вимога юридичної визначеності,
відповідно до якої остаточне рішення
суду не може піддаватись сумніву:
"Принцип верховенства права, один з
основоположних принципів
демократичного суспільства, який є
невід'ємним аспектом всіх статей
Конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод, зобов'язує
державу та будь-який державний орган
виконувати судові розпорядження чи
рішення, ухвалені проти держави
(органу)" (параграф 87 рішення
Європейського Суду з прав людини:
"Гасан і Чеус проти Болгарії").

Зі змісту ухвали Полтавського
окружного адміністративного суду від 21
серпня 2014 року про відмову у
задоволенні заяви УПФУ в м.
Світловодську та Світловодському
районі про роз'яснення судового
рішення вбачається, що в поданій заяві
управління вказувало на перебування в
нього на обліку лише 1 колишнього
працівника ПАТ "Завод Лтава" ОСОБА_2, а
відтак твердження про не зазначення у
постанові Полтавського окружного
адміністративного суду від 23 листопада
2012 року осіб, які б перебували на обліку
в УПФУ в м. Світловодську та
Світловодському районі та відносно
якої порушено порядок відшкодування
витрат на виплату та доставку
пільгових пенсій, що є перешкодою для
його виконання, колегія суддів вважає
безпідставними.

На підставі відомостей, що внесені до
інформаційної програми "Діловодство
спеціалізованого суду" вбачається, що
УПФУ в м. Світловодську та
Світловодському районі належним чином
повідомлялося про розгляд 21 серпня 2014
року заяви про роз'яснення судового
рішення та надіслало заяву про розгляд
справи за відсутності його
представника.

Колегія суддів зазначає, що до суду із
запитом про результати розгляду заяви
УПФУ в м. Світловодську та
Світловодському районі звернулося
лише через 17 днів - 08 вересня 2014 року,
доказів вжиття заходів щодо отримання
інформації про результати розгляду
заяви в телефонному режимі, за
допомогою факсимільного зв'язку чи
шляхом направлення запиту відразу
після судового засідання матеріали
справи не містять, а тому є
невмотивованими твердження апелянта
про необізнаність щодо результатів
розгляду його заяви про роз'яснення
судового рішення.

Також колегія суддів зазначає, що
відсутність представника позивача під
час розгляду заяви про роз'яснення
судового рішення від 23 листопада 2012
року та необізнаність про рішення суду,
прийняте за результатами розгляду
заяви про роз'яснення, не може бути
визнано поважною причиною невиконання
судового рішення з огляду на те, що за
своїм характером є або бездіяльністю,
або юридично неспроможною дією і не
вказує на належне ставлення боржника
до процесу організації виконання
судового рішення.

Посилання позивача на направлення
державному виконавцю повідомлення від
08 вересня 2014 року про неможливість
виконати рішення суду з посиланням на
відсутність інформації щодо наслідків
розгляду заяви про роз'яснення
судового рішення, як на доказ
неправомірності дій державного
виконавця щодо винесення постанови про
накладення штрафу, колегія суддів
відхиляє з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 35 Закону № 606 за
наявності обставин, що перешкоджають
провадженню виконавчих дій, або у разі
несвоєчасного одержання сторонами
документів виконавчого провадження,
внаслідок чого вони були позбавлені
можливості скористатися правами,
наданими їм цим Законом, державний
виконавець може відкласти виконавчі
дії за заявою стягувача чи боржника або
з власної ініціативи на строк до десяти
робочих днів. Про відкладання
провадження виконавчих дій державний
виконавець виносить відповідну
постанову, про що повідомляє сторонам.

На виконання приписів вказаної норми,
при отриманні заяви управління від 29
липня 2014 року 04 серпня 2014 року
державним виконавцем винесено
постанову про відкладення провадження
виконавчих дій до 15 серпня 2014 року.

Колегія суддів зазначає, що доводи про
направлення 08 вересня 2014 року
факсимільної копії заяви про
відкладення провадження виконавчих
дій матеріалами справи не
підтверджуються, оскільки у журналі
реєстрації передачі документів
засобами факсимільного зв'язку
міститься запис про направлення 08
вересня 2014 року до відповідача
відповіді на ПАТ "Завод Лтава", зміст
якого унеможливлює встановити, яка
саме відповідь направлена та по якому
виконавчому провадженню. Запис про
направлення відповідачу саме заяви про
відкладення виконавчих дій у журналі
відсутній.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем 08 вересня 2014 року направлено
на адресу управління простим листом,
без повідомлення про направлення та
вручення поштових відправлень заяви
про відкладення провадження
виконавчих дій, яке отримано
управлінням 15 вересня 2014 року. При
цьому, суд зазначає, що відкладення
провадження виконавчих дій, в силу
статті 35 Закону України "Про виконавче
провадження", є правом державного
виконавця, та здійснюється за
наявності обставин, що перешкоджають
провадженню виконавчих дій, або у разі
несвоєчасного одержання сторонами
документів виконавчого провадження.

Таким чином наведені позивачем
обставини не впливають на обов'язок
боржника щодо обов'язкового виконання
рішення суду, яке набрало законної
сили, в порядку, визначеному
спеціальним законом.

Відповідно до статті 5 Закону № 606
вимоги державного виконавця щодо
виконання рішень обов'язкові для всіх
органів, організацій, посадових осіб,
фізичних і юридичних осіб на території
України.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції, що державний
виконавець Управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Кіровоградській
області при винесенні спірної
постанови та вимоги діяв на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Законом України "Про
виконавче провадження", а тому позовні
вимоги не обґрунтовані та задоволенню
не підлягають.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
Полтавського окружного
адміністративного суду від 17.10.14 року
по справі № 816/3980/14 відповідає вимогам
ст. 159 КАС України, а тому відсутні
підстави для її скасування та
задоволення апеляційних вимог
апелянта - позивача у справі.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч.
1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
м.Світловодську та Світловодському
районі Кіровоградської області
залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 17.10.2014р.
по справі № 816/3980/14 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Зеленський В.В.Судді
П’янова Я.В. Чалий І.С.