Справа № 209/1470/12
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2014 року
м. Київ К/800/10967/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Калашнікової О.В., Васильченко Н.В.,
Леонтович К.Г., провівши попередній
розгляд адміністративної справи за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 30 січня 2014
року у справі № 209/1470/12 за позовом
ОСОБА_4 до Козятинської міської ради
Вінницької області, треті особи:
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про скасування
рішень та визнання недійсними
державних актів на право власності на
земельні ділянки, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до
Козятинської міської ради Вінницької
області, в якому просила: визнати
незаконним та скасувати рішення 2-ї
сесії 6 скликання Козятинської міської
ради Вінницької обл. від 13.12.2010 року №
27-VI, згідно з яким було затверджено гр.
ОСОБА_9 межу земельної ділянки площею 261
кв. м. по АДРЕСА_1 по існуючим межам
згідно кадастрового плану земельної
ділянки; визнати незаконним та
скасувати рішення 15-ї сесії 6 скликання
Козятинської міської ради Вінницької
області від 10.02.2012 року № 417-VI в частині
надання ОСОБА_9 безоплатно у власність
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд і
гаражного будівництва розташованої по
АДРЕСА_1 в м. Козятині Вінницької
області площею 261 кв. м. та визнати
недійсним державний акт на земельну
ділянку площею 261 кв. м. по АДРЕСА_1;
визнати недійсним та скасувати
державний акт на право власності на
земельну ділянку розміром 229 кв.м.,
виданий позивачу Козятинською міською
радою Вінницької області 05.04.2004 року на
підставі рішення 10 сесії 24 скликання
від 15.08.2003 року серії №ВН №023750.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
позивач, являючись до приватизації
державного житлового фонду,
квартиронаймачем квартири та належної
до неї 1/3 частини сараю, на підставі
рішення Козятинської міської ради
Вінницької області № 178 від 12.11.1993 року
отримала свідоцтво про право власності
на житло загальною площею 53 км.м., що
становить 54/100 частки будинку, однак на
момент приватизації позивач не знала,
що сарай має бути вказаний у свідоцтві,
що свідоцтво є єдиним
правовстановлюючим документом, а не
перший технічний паспорт, який
виготовляла Козятинська міська рада
Вінницької області перед
приватизацією житла у 1992 році у якому
вказаний сарай, що підлягав
приватизації згідно Закону України
"Про приватизацію". Також зазначила, що
Козятинська міська рада Вінницької
області своїм рішенням № 27-6 від 13.12.2010
року без її відома та без погодження
меж, без її підписів затвердила межі,
разом з її сараєм, з ділянкою для його
обслуговування, з будівельним
відступом на межі з хлібозаводом, з
єдиним загальним проїздом з АДРЕСА_4,
чим позбавила її доступу до проїзду, до
користування, володіння та
розпорядження сараєм, проходу до
туалету спільного користування. Крім
того, позивач зазначила, що у жовтні 2004
року за рішенням Козятинської міської
ради Вінницької області від 05.10.2004 року
вона отримала державний акт серії ВН №
023750 на земельну ділянку 229 кв.м., однак
на той час вона не була обізнаною про
право власності і на ділянку, на якій
розміщений належний до квартири сарай
та що проїзди загального користування
не можуть передаватись у приватну
власність окремо, а з наданням їй права
власності на квартиру з належним до неї
сараєм вона водночас мала набути право
користування землею під квартирою, під
сараєм та право на користування
проходом, проїздом до них. Вона мала
право на отримання ділянки, розмір якої
мав відповідати 54/100 частки будівлі № 23.
Через невірно проведену приватизацію
ділянки виник земельний спір, який
міська рада відмовилась вирішувати та
через вказані порушення законодавства
Козятинською міською радою Вінницької
області сталось так, що її сарай
опинився на чужій земельній ділянці
разом з проходом та проїздом до нього,
разом з частиною ділянки для його
обслуговування.

Постановою Козятинського
міськрайонного суду Вінницької
області від 20 листопада 2013 року
позовні вимоги задоволено частково:
визнано незаконним та скасовано
рішення 2-ї сесії 6 скликання
Козятинської міської ради Вінницької
області від 13.12.2010 року № 27-VI, яким було
затверджено гр. ОСОБА_9 межу земельної
ділянки площею 261 кв. м. по АДРЕСА_1 по
існуючим межам згідно кадастрового
плану земельної ділянки; визнано
незаконним та скасовано рішення 15-ї
сесії 6 скликання Козятинської міської
ради Вінницької області від 10.02.2012 року
№ 417-VI в частині надання ОСОБА_10
безоплатно у власність земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд і
гаражного будівництва розташованої по
АДРЕСА_1 в м. Козятині, Вінницької
області площею 261 кв. м.; в задоволенні
решти вимог відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 30 січня 2014
року рішення суду першої інстанції
скасовано, у задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з оскаржуваним судовим
рішенням, ОСОБА_4 звернулась до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, у якій просить його
скасувати та ухвалити нове рішення в
частині визнання недійсним державних
актів на земельну ділянку, державні
акти серія ВН №02378, серія ВН02350 з одним
кадастровим номером в частині передані
у власність ОСОБА_4, ОСОБА_8, земельної
ділянки площею 229 кв. м. та державного
акта серія ЯМ 3310621 виданий ОСОБА_10 на
ділянку площею 251 кв.м.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, на підставі
рішення Козятинської міської ради
Вінницької області № 178 від 12.11.1993 року
позивачу видане свідоцтво про право
власності на житло загальною площею 53
км.м., що становить 54/100 частки будинку.

Згідно договору купівлі-продажу від
30.04.1998 року власником АДРЕСА_1 був
ОСОБА_10, що становить 9/50 частки будинку.
Однак, ІНФОРМАЦІЯ_1 року він помер, а
його дружина ОСОБА_7, отримавши
спадщину, вступила до участі у справі в
якості третьої особи.

На підставі рішення 10 сесії 24 скликання
Козятинської міської ради Вінницької
області від 15.08.2003 року видано
державний акт на земельну ділянку
позивачу розміром 229 кв.м.

У жовтні 2004 року за рішенням
Козятинської міської ради Вінницької
області від 05.10.2004 року позивач
отримала Державний акт на земельну
ділянку ВН№023750 розміром 229 кв. м.

Згідно договору дарування від 02.10.2009
року третя особа ОСОБА_6 є власником
квартири АДРЕСА_2.

Рішенням 2-ї сесії 6 скликання
Козятинської міської ради Вінницької
області від 13.12.2010 року №27-VI було
затверджено акт засідання постійної
комісії з питань регулювання земельних
відносин, будівництва, приватизації,
охорони довкілля від 27.10.2010 року по
обстеженню меж між землекористуванням
ОСОБА_10 та суміжними землевласниками
ОСОБА_4 та ОСОБА_8, а також затверджено
ОСОБА_10 межу земельної ділянки площею
261 кв. м. по АДРЕСА_1 по існуючим межам
згідно кадастрового плану земельної
ділянки.

На підставі рішення 15 сесії 6 скликання
від 10.02.2012 року Козятинська міська рада
Вінницької області передала у
власність земельну ділянку площею 261
кв.м. ОСОБА_10 за адресою: м. Козятин,
АДРЕСА_1. Козятинська міська рада
Вінницької області, діючи як суб'єкт
владних повноважень, затвердила план
меж земельної ділянки комунальної
власності площею 261 кв.м. своїм рішенням
№ 27-VI від 13.12.2010 року та передала у
приватну власність дану ділянку.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
акт погодження (встановлення) та
закріплення меж земельної ділянки по
АДРЕСА_2, на підставі якого було
прийнято рішення Козятинської міської
ради Вінницької області від 13.12.2010 року
є неправомірним.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що
оскаржувані рішення є правомірними та
не порушують прав позивача.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції виходячи з
наступного.

Згідно з пунктом 34 частини першої
статті 26 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні", вирішення
відповідно до закону питань земельних
відносин є виключною компетенцією
пленарних засідань сільських,
селищних, міських рад.

Згідно з статтею 118 Земельного кодексу
України, громадянин, зацікавлений у
приватизації земельної ділянки, яка
перебуває у його користуванні, подає
заяву до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки.
Рішення органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування щодо
приватизації земельних ділянок
приймається у місячний строк на
підставі технічних матеріалів та
документів, що підтверджують розмір
земельної ділянки.

Механізм розроблення проектів
землеустрою з відведення земельних
ділянок визначений Порядком
розроблення проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України № 677 від 26.05.2004 року,
згідно з пунктом 2 якого проект
відведення земельної ділянки не
розробляється у разі, коли: земельна
ділянка, межі якої визначено в натурі
(на місцевості), надається у
користування або безоплатно
передається у власність без зміни її
цільового призначення; земельна
ділянка набувається у власність шляхом
купівлі-продажу, дарування, міни, на
підставі інших цивільно-правових угод,
успадкування, без зміни її меж та
цільового призначення; земельна
ділянка придбана на конкурентних
засадах (за результатами земельних
торгів).

Відповідно до статті 55 Закону України
"Про землеустрій" встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) проводиться відповідно до
топографо-геодезичних і
картографічних матеріалів.
Встановлення меж земельної ділянки
здійснюється на основі технічної
документації із землеустрою, якою
визначається місцеположення
поворотних точок меж земельної ділянки
в натурі (на місцевості). Межі земельної
ділянки в натурі (на місцевості)
закріплюються межовими знаками
встановленого зразка.

Крім того, згідно з пунктом 1.13
Інструкції про порядок складання,
видачі, реєстрації і зберігання
державних актів на право власності на
земельну ділянку і право постійного
користування земельною ділянкою та
договорів оренди землі, затвердженої
наказом Державного комітету України із
земельних ресурсів від 04.05.99 № 43 та
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 04.06.1999 року за № 354/3647, складання
державного акта на право власності на
земельну ділянку та на право
постійного користування земельною
ділянкою при передачі земельної
ділянки, що була раніше надана
громадянам, підприємствам, установам,
організаціям і об'єднанням громадян
всіх видів у постійне користування або
при переоформленні правовстановлюючих
документів на ці земельні ділянки,
проводиться після відновлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) та закріплення їх
довгостроковими межовими знаками
встановленого зразка за затвердженою
відповідною технічною документацією

Як зазначено судом апеляційної
інстанцій, з акту обстеження меж
земельної ділянки від 27.10.2010 року
вбачається, що суміжним землевласником
(землекористувачем) позивачем заявлено
претензії щодо меж земельної ділянки,
яка по факту використання належить
ОСОБА_10. Однак, як було встановлено, на
спірній ділянці ознаки наявності
об'єктів нерухомого майна позивача
відсутні. Право власності на площу та
межі земельної ділянки позивача
посвідчені державним актом на право
власності на земельну ділянку,
виданого у жовтні 2004 року, та погоджені
у протоколі погодження (встановлення)
та закріплення меж земельної ділянки
від 22.05.2003 року.

Крім того, судом апеляційної інстанції
встановлено, що Козятинською
міжрайпрокуратурою було проведено
перевірку щодо обмеження прав на землю
позивача, дотримання законодавства при
виготовленні їй державного акту про
право власності на земельну ділянку, за
результатами якої Козятинським
міжрайпрокурором, радником юстиції О.
В. Путря 19.07.2010 року затверджено
висновок, в якому зазначається, що
напівзруйнований сарай, який раніше
використовувався позивачем,
розміщений на окремій земельній
ділянці, на яку у даної особи відсутні
документи, а наявність зазначеного
сараю під час проведення обмірів
землевпорядною організацією до уваги
прийнятий не був. В той же час
прокуратура звертає увагу на
відсутність підстав притягнення
працівників до відповідальності,
зважаючи на те, що факт мав місце в 2003-2004
роках.

Також, як вірно зазначено судом
апеляційної інстанції, позивач
відповідно до матеріалів справи,
першою з суміжних землекористувачів
отримала Державний акт на земельну
ділянку ВН№023750 розміром 229 кв. м.

Протокол погодження меж від 22.05.2003 року,
підписаний позивачкою, що свідчить про
відсутність спору щодо меж на момент
приватизації нею земельної ділянки.
Проект відведення земельної ділянки
пройшов експертизу, перевірку та
внесений в БД Вінницької регіональної
філії ДП "Центр ДЗК".

Згідно з довідкою Управління
містобудування та архітектури
Козятинської міської ради Вінницької
області №161 від 09.10.2006 року виданої
позивачу в тому, що при газифікації
житлової квартири АДРЕСА_3 згідно
рішення виконавчого комітету Ради
народних депутатів №258 від 21.11.1990 року
було здійснено добудову до вказаної
вище квартири розміром 2,60 х 7,15 і
перенесено сарай.

Рішенням виконкому Козятинської
міської ради Вінницької області №370
від 09.10.2006 року дозволено позивачу та
ОСОБА_8 оформити самовільно побудовану
прибудову до житлової квартири № 1 та
сарай.

На підставі Акту Державної приймальної
комісії про прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкту від
02.10.2006 року, затвердженого рішенням
виконкому Козятинської міської ради
Вінницької області №371 від 09.10.2006 року,
сарай літ. В введений в експлуатацію.

З Акту поточних змін внесених техніком
Чубатою Н. М. 09.10.2006 року вбачається, що
на земельній ділянці виявлено, що
сарай літери Б зменшено в розмірі, а
також самочинно побудований сарай літ.
Б.

Судом апеляційної інстанції зазначено,
що під час перегляду справи в
апеляційному порядку позивачка не
надала суду належних доказів, які б
свідчили про порушення її прав
прийнятими рішеннями, а відтак, з
огляду на встановлені обставини
справи, колегія суддів погоджується з
висновками суду апеляційної інстанції
про те, що в діях Козятинської міської
ради Вінницької області при прийнятті
спірних рішень не вбачається
протиправності, так як відповідач діяв
в межах та у спосіб, передбачений
чинним законодавством.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 220-1, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити..

Постанову Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 30 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, встановленими статтями 237, 238,
239-240 Кодексу адміністративного
судочинства України

Судді: (підписи)