Справа № 872/15330/13
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

04 червня 2014 рокусправа № 804/11698/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Туркіної Л.П.
(доповідач)

суддів - Проценко О.А., Дурасової Ю.В.,

при секретарі - Комар Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Дніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
25.09.2013 р.

у справі № 804/11698/13-а

за позовом Дніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів (далі -
позивач)

до Публічного акціонерного товариства
"Інгулецький гірничо-збагачувальний
комбінат" (далі - відповідач)

про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача, в якому просив стягнути з
відповідача
адміністративно-господарські санкції
та пеню у розмірі 235601,51 грн.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
25.09.2013 р. в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що
відповідачем у повному обсязі виконано
покладені на нього законодавством
обов'язки щодо працевлаштування
інвалідів, дотримано існуючі правила
здійснення господарської діяльності
щодо забезпечення працевлаштування
інвалідів та вжито всіх можливих
заходів, спрямованих на забезпечення
працевлаштування інвалідів на власне
підприємство.

Не погодившись з постановою суду,
позивач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
25.09.2013 р., та винести нову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
відповідачем порушено вимоги статей 19,
20 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні», а саме - підприємством не
сплачено у добровільному порядку
адміністративно-господарські санкції
за невиконання нормативів з
працевлаштування на підприємстві
визначеної законом кількості
інвалідів. При цьому зазначає, що
відповідачем не було самостійно
працевлаштовано інвалідів, звітність у
формі №3-ПН, до районного центру
зайнятості подавалась лише в липні,
серпні, вересні, жовтні та в листопаді
2012 року, не вжито всіх необхідних
заходів для працевлаштування
інвалідів та не створювалося
господарське об'єднання. Вказані дії
Відповідача перешкоджають реалізації
державної політики в сфері соціального
захисту інвалідів.

Відповідач подав заперечення на
апеляційну скаргу, у яких просить
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, постанову суду першої
інстанції - без змін як законну та
обґрунтовану.

Відповідач зазначає, що Публічне
акціонерне товариство "Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат"
повідомляло Фонд і надавало
підтверджуючі документи стосовно того,
що 4 працівника комбінату, яким
встановлена інвалідність, перебували у
відпустці для догляду за дитиною
протягом всього 2012 року. Відповідно до
п.3.2.2 Інструкції зі статистики
кількості працівників, ПАТ «ІнГЗК» не
мало права включати їх до
середньооблікової кількості
працівників. В той же час, вони є
працівниками ПАТ «ІнГЗК», перебувають
у трудових відносинах із комбінатом та
в силу п.п.2.5.8, 2.5.9 Інструкції
включаються до облікової кількості
працівників.

Враховуючи, що всі робочі місця ПАТ
«ІнГЗК», які за вимогами Закону
призначені для працевлаштування
інвалідів, зайнятті інвалідами, у ПАТ
«ІнГЗК» не виникає обов'язку щодо
сплати адміністративно - господарських
санкцій.

Відповідач зазначає, що ним було
здійснено всі необхідні дії та вжито
всі передбачені чинним законодавством
заходи для працевлаштування інвалідів.
Жодному інваліду, який звернувся до
Відповідача самостійно або був
направлений Центром зайнятості, не
було безпідставно відмовлено. Відносно
створення господарських об'єднань,
зазначає, що це є правом, а не обов'язком
підприємств.

Представник позивача в судове
засідання не прибув, про час та місце
судового розгляду позивач
повідомлений належним чином.

У судовому засіданні представник
відповідача, проти апеляційної скарги
заперечив, просив залишити апеляційну
скаргу без задоволення, рішення суду
першої інстанції - без змін.

Заслухавши представника відповідача,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, заперечення на неї, дослідивши
матеріали справи, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та
знайшло своє підтвердження під час
розгляду апеляційної скарги, що
відповідно до звіту про зайнятість і
працевлаштування інвалідів за 2012 рік
(а.с. 4) середньооблікова кількість
штатних працівників облікового складу
(осіб) відповідача становить 5 667 осіб, з
них середньооблікова кількість
штатних працівників, яким відповідно
до чинного законодавства встановлена
інвалідність - 223 особи. Кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених відповідно до вимог ст. 19
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів" - 227 осіб.

Відповідно до розрахунку суми позову
кількість робочих місць, призначених
для працевлаштування інвалідів,
відповідно до 4 % нормативу, осіб
5667х0,04=227, складає - 227.

Проте, згідно звіту відповідача даний
норматив не виконано, працевлаштовано
лише 223 особи.

Відповідно до ст. 19 Закону №875-ХІІ для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Відповідно до ст. 20 Закону №875-ХІІ
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.

Таким чином, матеріали справи
підтверджують факт невиконання
відповідачем вимог законодавства щодо
працевлаштування інвалідів, тобто
вчинення правопорушення у сфері
господарської діяльності та
обґрунтованість розрахунку
адміністративно-господарських
санкцій, здійсненого позивачем.
Загальні принципи застосування
відповідальності за такі
правопорушення визначені у
Господарському кодексі України.

Відповідно до ч.1 ст. 218 ГК України,
підставою для господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських правовідносин є вчинене
ним правопорушення у сфері
господарювання. Частина 2 зазначеної
статті містить положення, відповідно
до якого учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи
відповідач у 2012 році неодноразово
звертався до Інгулецького районного
центру зайнятості та подавав Звіти про
наявність вакансій за формою № 3-ПН.
Так, протягом 2012 року 35 осіб, яким
встановлена група інвалідності, були
направлені на працевлаштування до
підприємства, 29 з них - працевлаштовані
5 осіб, які були направлені на
працевлаштування до підприємства,
самостійно відмовилися від
запропонованої роботи (1 особа - за
станом здоров'я, 1 особа не з'явилася на
підприємство та була знята з обліку в
Інгулецькому РЦЗ за невідвідування, 3
особи не були працевлаштовані на
підприємство у зв'язку з тим, що
рекомендації МСЕК суперечать
запропонованій посаді), 1 з направлених
на працевлаштування осіб, яким
встановлена група інвалідності,
отримала відмову в прийнятті на роботу
у зв'язку з невідповідністю
рекомендацій, зазначених в
індивідуальній програмі реабілітації
та вакантній посаді, запропонованій
даним підприємством.

Матеріали справи також свідчать, що
відповідачем з власної ініціативи та з
метою працевлаштування якнайбільшої
кількості інвалідів повідомлялись про
існуючі вакансії Широківський
районний центр зайнятості, спілка
інвалідів «Журавка», а також було
здійснено розміщення відповідних
оголошень у засобах масової
інформації.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що відповідачем, вжито всі
належні заходи щодо працевлаштування
інвалідів.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
відповідач повідомляв позивача і
надавав підтверджуючі документи
стосовно того, що 4 працівника
підприємства, яким встановлена
інвалідність, перебували у відпустці
по догляду за дитиною протягом всього
2012 року.

Згідно п. 3.2.2 Інструкції зі статистики,
кількості працівників, затвердженої
наказом Державного комітету
статистики України від 28 вересня 2005 р.
№ 286 при обчисленні середньооблікової
кількості штатних працівників
облікового складу враховуються всі
категорії працівників облікового
складу, зазначені у пунктах 2.4, 2.5 цієї
Інструкції, крім працівників, які
перебувають у відпустках у зв'язку з
вагітністю та пологами або для догляду
за дитиною до досягнення нею віку,
передбаченого чинним законодавством
або колективним договором
підприємства, включаючи тих, які
усиновили новонароджену дитину
безпосередньо з пологового будинку
(підпункти 2.5.8 - 2.5.9 Інструкції). Облік
цих категорій працівників ведеться
окремо.

Отже, відповідач не мав права включати
їх до середньооблікової кількості
працівників. В той же час, вони є
працівниками відповідача, перебувають
у трудових відносинах із комбінатом та
в силу п.п. 2.5.8, 2.5.9 Інструкції
включаються до облікової кількості
працівників, що підтверджується
копіями їх трудових книжок, наявних в
матеріалах справи.

В той же час, крім відображених у звіті
223 осіб, працівниками відповідача, яким
відповідно до чинного законодавства
встановлена інвалідність, та для яких
створені робочі місця, ще 4 особи.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що відповідачем, вжито всі
належні заходи щодо працевлаштування
інвалідів.

Принцип застосування відповідальності
лише за наявності вини закріплено в
теорії права, та конкретизовано для
господарських правовідносин у ч.2 ст. 218
ГК України, якою повинен керуватися суд
при вирішені даної справи.
Застосування відповідальності без
наявності вини, можливо лише у
випадках, прямо передбачених
законодавством, що регулює конкретні
суспільні правовідносини. Якщо законом
не передбачено застосування
відповідальності без наявності вини,
то суд при вирішенні справи виходить із
загального принципу застосування
відповідальності - лише за наявності
вини.

Отже, доводи апеляційної скарги не
спростовують законності та
обґрунтованості рішення суду.

На підставі вищевикладеного, суд
апеляційної інстанції вважає за
необхідне апеляційну скаргу
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів залишити без задоволення
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
25.09.2013 р. - без змін.

Керуючись ст.ст. 195,196, 198, 202, 205, 206,
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення .

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
25.09.2013 р. у справі № 804/11698/13-а - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду набирає законної
сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга на рішення суду
подається протягом двадцяти днів після
набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції,
крім випадків, передбачених цим
Кодексом, а в разі складення рішення в
повному обсязі відповідно до статті 160
цього Кодексу - з дня складення рішення
в повному обсязі.

Головуючий:
Л.П. Туркіна

Суддя:
О.А. Проценко

Суддя:
Ю.В. Дурасова