Справа № 2а-10057/11
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 р. Справа № 9104/116420/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого:
Довгополова О.М.,

суддів:
Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами у м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в м. Івано-Франківську
Івано-Франківської області на
постанову Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 25 липня 2011 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в м.
Івано-Франківську Івано-Франківської
області про нарахування недоплаченого
підвищення до пенсії як дитині війни , -

ВСТАНОВИВ:

14 червня 2011 року позивач звернувся до
суду з позовом про визнання відмови
відповідача щодо виплати підвищення до
пенсії у розмірі, передбаченому ст.6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" протиправною; зобов'язання
відповідача здійснити нарахування та
виплату підвищення до пенсії,
отриманої у період з 1 січня 2011 року по
червень 2011 року, право на яке надане ст.6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" з урахуванням ст.28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування". При
цьому заявлено клопотання про
поновлення пропущеного строку для
звернення до суду з адміністративним
позовом.

Постановою Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 25 липня 2011 року позов
задоволено. Визнано протиправними дії
відповідача щодо відмови позивачу у
виплаті підвищення до пенсії у розмірі
30% мінімальної пенсії за віком
відповідно до ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни".
Зобов'язано відповідача нарахувати
позивачу підвищення до пенсії у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
відповідно до ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" з 01.01.2011
року по 18.06.2011 року, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком,
визначеного ч.1 ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, встановленому Законом
України про Державний бюджет України
на відповідні роки, та виплатити йому
невиплачену суму підвищення до пенсії
з урахуванням виплачених сум.

Не погодившись з цією постановою,
відповідач оскаржив її в апеляційному
порядку. Вважає, що постанова прийнята
з неповним з'ясуванням обставин справи
та з порушенням норм матеріального
права, а тому підлягає скасуванню з
підстав викладених в апеляційній
скарзі. Просить скасувати постанову та
прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позову відмовити повністю.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги,
апелянт посилається на те, що оскільки
відповідач не є розпорядником
бюджетних коштів, то відповідно
нарахування та виплата позивачу
підвищення до пенсії як дитині війни
здійснювалось в межах виділених на це
коштів та згідно чинного на момент
проведення виплати бюджетного
законодавства. Апелянт також вказує, що
судом першої інстанції не обґрунтовано
застосовано до даних правовідносин
положення ч. 1 ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", оскільки частина 3 статті
28 передбачає, що мінімальний розмір
пенсії за віком, визначений частиною
першою даної статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсії, призначених згідно з цим
Законом. За таких обставин, апелянт
вважає, що положення ч. 1 ст. 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"не
можуть застосовуватися до
правовідносин щодо нарахування та
виплати позивачу підвищення до пенсії,
як дитині війни.

Враховуючи те, що постанова суду
першої інстанції прийнята в порядку
скороченого провадження, відповідно до
п. 3 ч. 1 ст.197 КАС України розгляд даної
справи судом апеляційної інстанції
здійснюється в порядку письмового
провадження, за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, суд приходить до
висновку про часткове її задоволення,
враховуючи наступне.

Встановлено, що позивач є дитиною
війни, що підтверджується відповідним
посвідченням.

Відповідно до статті 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" від
18.11.2004 року № 2195 (далі - Закон № 2195) дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком,
розмір якої, у свою чергу, обчислюється
за правилами, встановленими частиною 1
статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Враховуючи, що відповідно до
законодавства держава взяла на себе
обов'язок щодо виплати позивачу 30%
підвищення до пенсії та поклала
виконання цього обов'язку на
центральний орган виконавчої влади -
Пенсійний фонд України, який діє через
свої місцеві органи, що входять в його
систему, але вони не вчинили необхідних
дій для нарахування цих коштів та їх
виплати, суд першої інстанції вірно
зазначив про те, що вони не виконали
своїх повноважень без поважних причин.

Наявність у позивача права на
отримання підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
є визначальною для вирішення даного
спору, крім того це право гарантується
Конституцією України (стаття 46
Конституції України).

Відсутність бюджетного фінансування,
на яку вказує відповідач, не може бути
підставою невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього обов'язків. В свою
чергу реалізація особою права на
отримання соціальних виплат не може
бути поставлена у залежність від
наявності відповідних бюджетних
асигнувань.

Доводи апелянта про неправильне
застосування судом вимог ч.1 ст.28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" колегія
суддів до уваги не приймає, оскільки
розмір мінімальної пенсії за віком
визначається за правилами лише цього
Закону, чинним законодавством інший
мінімальний розмір пенсії не
визначений, тому слід застосовувати
цей розмір.

При цьому колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до частини 2 статті 99 КАС
України (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин та
розгляду справи в суді першої
інстанції) для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Пунктом 7 частини першої Закону України
від 14 червня 2011 року № 3491-VI «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»
Прикінцеві положення Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» доповнено пунктом 4, яким
установлено, що у 2011 році норми і
положення статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

З аналізу наведеної норми випливає, що
визначення порядку та розмірів виплат
указаним категоріям громадян
делеговано Кабінету Міністрів України.

Вирішуючи питання про те, яка з
однопредметних законодавчих норм
однакової юридичної сили, що не визнані
неконституційними в установленому
порядку, підлягає застосуванню для
вирішення спорів зазначеної категорії,
судам необхідно надавати перевагу тій
із них, що прийнята пізніше. У цих
правовідносинах така норма міститься у
Законі України «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік».

На виконання вимог цього Закону
Кабінетом Міністрів України прийнято
постанову від 6 липня 2011 року № 745 «Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка набрала
чинності 23 липня 2011 року.

До набрання чинності зазначеною
постановою Кабінету Міністрів України,
тобто до 23 липня 2011 року, при вирішенні
справ цієї категорії щодо розміру
підвищення до пенсії або щомісячного
довічного грошового утримання чи
державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії, дітям
війни застосуванню підлягають
положення статті 6 Закону № 2195.

Таким чином, позовні вимоги підлягають
задоволенню у частині нарахування та
виплати підвищення до пенсії за період
з 01 січня 2011 року по 18 червня 2011 року.

Постанова в частині відмови в позові не
оскаржена, тому відповідно до ч.1 ст. 195
КАС України в апеляційному порядку не
розглядається.

Попри вказане, під час апеляційного
провадження у справі, відповідачем -
управлінням Пенсійного фонду України в
м. Івано-Франківську
Івано-Франківської області подано до
Львівського апеляційного
адміністративного суду клопотання, яке
надійшло на адресу суду 22.08.2012 року,
вхідний № К-23435/12, про закриття
провадження у справі в зв'язку із
смертю позивача - ОСОБА_1.

Право на пенсію, як і підвищення до неї,
є такими, що тісно пов'язані з особою,
тому не можуть бути відчуженими нею за
її життя та переходити до інших осіб у
разі смерті цієї особи.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд
закриває провадження у справі: у разі
смерті або оголошення в установленому
законом порядку померлою особи, яка
була стороною у справі, якщо спірні
правовідносини не допускають
правонаступництва, або ліквідації
підприємства, установи, організації,
які були стороною у справі.

Відповідно до ч.2 ст.203 КАС України, якщо
судом першої інстанції ухвалено
законне та обґрунтоване судове
рішення, а обставини, які стали
підставою для закриття провадження в
справі, виникли після його ухвалення,
суд апеляційної інстанції визнає таке
рішення нечинним і закриває
провадження в справі.

Враховуючи, що постанова
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 25 липня
2011 року є законною, суд апеляційної
інстанції вирішуючи питання про
правові наслідки смерті позивача, факт
чого підтверджується витягом з
Державного реєстру актів цивільного
стану громадян про смерть № 7 про
реєстрацію актового запису про смерть
реєстратором Відділу державної
реєстрації актів цивільного стану
Івано-Франківського міського
управління юстиції за № 1 від 14
вересня 2011 року, приходить до висновку
про наявність підстав для визнання
постанови Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 25 липня 2011 року нечинною та
закриття провадження у справі №
2-а/10057/11 за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в м.
Івано-Франківську Івано-Франківської
області про нарахування недоплаченого
підвищення до пенсії як дитині війни.

Керуючись статтями 157, 195, 197, 198, 203, 205, 206,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м.
Івано-Франківську Івано-Франківської
області задовольнити частково,
постанову Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 25 липня 2011 року у справі №
2-а-10057/11 - визнати нечинною.

Провадження у справі № 2-а/10057/11 за
позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в м.
Івано-Франківську Івано-Франківської
області про нарахування недоплаченого
підвищення до пенсії як дитині війни -
закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її постановлення.

Ухвала остаточна і оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
О.М. Довгополов

Судді:
Л.Я. Гудим

В.В. Святецький