Справа № 450/2159/14-а
Суддя: Мельничук І. І.
Дата ухвалення: 2014-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 450/2159/14-а
Провадження № 2-а/450/142/14
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2014 року Пустомитівський
районний суд Львівської області в
складі:

головуючого-судді Мельничук І.І.,

при секретарі Стельмащук Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Пустомитівської
районної ради, виконавчого комітету
Пустомитівської районної ради, з
участю третіх осіб – Пустомитівської
районної адміністрації, Головного
управління Держземагенства у
Львівській області про визнання дії
протиправними та зобов’язання
передати земельну ділянку у власність,
-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідачів, в якому просить визнати
протиправними дії відповідачів по
відмові у вирішенні заяви про передачу
земельної ділянки, яка перебуває у
постійному користуванні, у власність
ОСОБА_1; зобов’язати відповідачів
передати позивачу у власність земельну
ділянку площею 0,2213, розташовану у
с.Нагоряни Пустомитівського району
Львівської області, яка перебуває у
його постійному користуванні, для
ведення особистого підсобного
господарства.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на те, що згідно державного
акту на право постійного користування
землею від 23.03.1999 року, виданого
Пустомитівською міською радою в його
користуванні перебуває вищезазначена
земельна ділянка. У відповідності до
п.7 Перехідних положень Земельного
кодексу України 2001 року, ч.1,2,11 ст.118,
ст.122 ЗК України громадяни, що одержали
у користування земельну ділянку мають
право на одержання її у приватну
власність у встановленому законом
порядку. Обов’язок щодо передачі
земельної ділянки у власність
покладається на органи місцевого
самоврядування. Відповідачі
відмовляються передати земельну
ділянку у власність покликаючись на те,
що така перебуває за межами населеного
пункту.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги, що були
підтримав, надав пояснення аналогічні
наведеним у позовній заяві.

В судовому засіданні представник
відповідачів - Пустомитівської
районної ради, та виконавчого комітету
Пустомитівськокої міської ради, ОСОБА_2
позовні вимоги позивача заперечила,
подала письмові заперечення, які
підтримала та суть, яких полягає в тому,
що вказана позивачем земельна ділянка
розташована за межами населених
пунктів, а тому розпорядження нею не
входить до компетенції
Пустомитівської міської ради і є
виключною компетенцією відповідних
органів виконавчої влади.

Представники третіх осіб –
Пустомитівської районної
адміністрації та Головного управління
Держземагенства у Львівській області
неодноразово у судове засідання не
з’явилися, хоча належним чином
повідомлялися про день і час слухання
справи, причин неявки не повідомили.

Заслухавши пояснення представника
позивача, представника відповідачів,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази в їх сукупності суд прийшов до
переконання про те, що позовні вимоги є
підставними та підлягають до
задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що на
підставі рішення виконавчого комітету
Пустомитівської міської ради народних
депутатів Пустомитівського району
Львівської області № 75 від 15 жовтня 1998
року ОСОБА_1 було надано у постійне
користування земельну ділянку,
розташована на території с. Нагоряни
Пустомитівської міської ради,
Пустомитівського району, площею 0,2213 га
для ведення особистого підсобного
господарства, що підтверджується
Державним актом на право постійного
користування землею серії ІІІ-ЛВ № 005364
від 23.03.1999 року.

З Державного акту на право постійного
користування землею серії ІІІ-ЛВ № 005364
від 23.03.1999 року вбачається, що згідно
плану зовнішніх меж землекористування
під позначками «від Б до А» - «землі гр.-
ОСОБА_1С.», а під позначками «від А до Б»
зазначено – «землі Пустомитівської
міської ради».

Згідно п.7 Перехідних положень
Земельного кодексу України 2001 року
громадяни, що одержали у користування
земельну ділянку у розмірах, що було
передбачено раніше діючим
законодавством, зберігають право на ці
ділянки.

Відповідно до ч.1 ст.118 ЗК України
громадянин, зацікавлений у
приватизації земельної ділянки, яка
перебуває у його користуванні, подає
заяву до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу. А згідно ч.2 ст.118 ЗК
України - рішення органів виконавчої
влади та органів місцевого
самоврядування щодо приватизації
земельних ділянок приймається у
місячний строк на підставі технічних
матеріалів та документів, що
підтверджують розмір земельної
ділянки.

Ч. 11 ст.118 ЗК України передбачено, що у
разі відмови органу виконавчої влади
чи органу місцевого самоврядування у
передачі земельної ділянки у власність
або залишення заяви без розгляду
питання вирішується в судовому
порядку.

Згідно ч.1 ст.122 ЗК України сільські,
селищні, міські ради передають
земельні ділянки у власність або у
користування із земель комунальної
власності відповідних територіальних
громад для всіх потреб.

Земельна ділянка, яка перебуває у
постійному користуванні ОСОБА_1,
знаходиться у межах населеного пункту,
а отже саме відповідачі зобов’язані
вирішити питання щодо передачі йому у
власність зазначеної земельної
ділянки.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 р.
«Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» - згідно зі статтею 118
ЗК питання про безоплатну приватизацію
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства в межах норм
за заявою громадянина із зазначенням
бажаного розміру та мети одержання
землі вирішується районною, Київською,
Севастопольською міськими державними
адміністраціями щодо земель державної
власності, а стосовно земель
комунальної власності - сільською,
селищною, міською радою. У судовому
порядку це питання вирішується в разі
відмови зазначених органів у передачі
земельної ділянки у власність для цієї
мети в бажаному розмірі чи місці або в
разі нерозгляду ними заяви.

Відповідно до п. 12 Перехідних положень
Земельного кодексу України до
розмежування земель державної та
комунальної власності повноваження
щодо розпорядження землями (крім
земель, переданих у приватну
власність, та земель, зазначених в
абзацах другому та четвертому цього
пункту) в межах населених пунктів
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради з урахуванням
вимог абзацу третього цього пункту, а
за межами населених пунктів -
відповідні органи виконавчої влади.
Відповідно до ч. 2 ст. 158 Земельного
кодексу України виключно судом
вирішуються земельні спори з приводу
володіння, користування і
розпорядження земельними ділянками,
що перебувають у власності громадян і
юридичних осіб, а також спори щодо
розмежування територій сіл, селищ,
міст, районів та областей.

Відповідно до вимог ст.. 328 Цивільного
кодексу України встановлено, що право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлено судом (ст. 328 ч. 2 ЦК
України).

Суд не бере до уваги доводи
представника відповідача про те, що
земельна ділянка у с.Нагоряни, як і саме
вказане село, розташовані за межами
населених пунктів і не відносяться до
Пустомитівської міської ради.

Представником відповідача не
заперечується і визнається факт видачі
позивачу Державного акту на право
постійного користування землею серії
ІІІ-ЛВ № 005364 від 23.03.1999 року на підставі
саме рішення виконавчого комітету
Пустомитівської міської ради. З
вказаного Державного акту вбачається,
що земельна ділянка розташована на
території с. Нагоряни Пустомитівської
міської Ради, Пустомитівського р-ну.

Представник позивача не надав суду
доказів, щодо змін територіального
поділу, який відбувся після 1999 року.
Твердження представника відповідача,
що зміна територіального поділу
відбулась після 2003 року, коли було
складено новий генеральний план
населеного пункту Пустомити, є
безпідставними, оскільки процедура
визначення меж
адміністративно-територіальних
одиниць регламентується ст.ст.173-176 ЗК
України. Представник відповідача не
надала суду жодних належних доказів,
зокрема відповідних рішень органу
місцевого самоврядування про зміну меж
адміністративно-територіальної
одиниці та державного акту України
щодо встановлення таких меж.
Відповідно до частини другої статті 173
Земельного ко дексу України межі
району, села, селища, міста, району у
місті встановлюються і зміню ються за
проектами землеустрою, які
розробляються відповідно до
техніко-економічного обґрунту вання їх
розвитку, генеральних планів населених
пунктів. Статтею 46 Закону України «Про
землеустрій» передбачено, що для
встановлення і зміни меж
адміністративно-територіальних
утворень розробляються проекти
землеустрою щодо встановлення і міни
меж відповідних адміністра
тивно-територіальних утворень. Згідно
із статтею 176 Земельного кодексу
України межі
адміністративно-територіальних утво
рень посвідчуються державним актом
України.

Форма та порядок видачі дер жавного
акта України на межі
адміністративно-територіального
утворення встановлюються Вер ховною
Радою України. Крім того, Методичними
реко мендаціями з розробки проектів
землеустрою щодо встановлення або
зміни меж населеного пункту,
затверджених наказом Держкомзему від 10
липня 2008 р. № 165, вста новлено, що межі
населеного пункту зазначаються на
картах (планах) таких масштабів, які є
прийнятними для точного встанов лення
їх місця розташування, в разі
необхідності — на окремих вклад ках
більш крупного масштабу. Встановлення
меж населеного пункту вважається
таким, що відбулося, після встановлення
меж в натурі (на місцевості) та внесення
відомостей до держав ного земельного
кадастру.

З огляду на вище наведене суд приходить
до висновку, що станом на момент видачі
позивачу Державного акту на право
постійного користування землею від
23.03.1999 р. зазначеною у акті, земельна
ділянка знаходилась у с. Нагоряни
Пустомитівської міської ради.
Представник відповідача не надав суду
доказів про зміну меж населеного
пункту у визначеному законом порядку.
Сам по собі новий генеральний план не є
належним доказом, у світлі наведених
вимог закону, зміни меж населеного
пункту. А за наведених підстав відмова
Пустомитівської міської ради передати
у власність земельну ділянку, яка у
законному порядку була передана
позивачу і перебуває у його постійному
користуванні є протиправною, а права
позивача підлягають захисту у судовому
порядку.

Керуючись п.п. 7; 12 Перехідних положень
ЗК України, ст.ст. 118,122,158,173-176 ЗК України,
ст.ст. 11, 17, 18, 69, 70, 71, 104, 159, 160, 161-163, 167 КАС
України, суд

п о с т а н о в и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати дії відповідачів –
Пустомитівської міської ради та
виконкому Пустомитівської міської
ради по відмові у вирішенні заяви про
передачу земельної ділянки, яка
перебуває у постійному користуванні, у
власність ОСОБА_1 протиправними.

Зобов’язати Пустомитівську міську
раду передати ОСОБА_1 у власність
земельну ділянку площею 0,2213,
розташовану у с.Нагоряни
Пустомитівського району Львівської
області, яка перебуває у його
постійному користуванні, для ведення
особистого підсобного господарства.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до адміністративного суду
апеляційної інстанції через суд першої
інстанції, протягом десяти днів з дня
проголошення, а у випадку застосування
судом частини третьої статті 160 цього
кодексу протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

СуддяОСОБА_3