Справа № 826/13446/13-а
Суддя: Старова Н.Е.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Шулежко В. П.
Суддя-доповідач: Старова Н.Е.
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 травня 2014 року
м.
Київ

Київського апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді:
Старової Н. Е.

суддів: Файдюка
В. В., Чаку Є. В.

при секретарі:
Приходько К. М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва по справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бізнесторгінвест»
(далі позивач) до Головного державного
податкового ревізора-інспектора
відділу особливо важливих перевірок
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
Ларіної Алли Олексіївни (далі
відповідач) про визнання протиправними
дій та бездіяльності, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Бізнесторгінвест»
звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Головного державного
податкового ревізора-інспектора
відділу особливо важливих перевірок
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
Ларіної Алли Олексіївни про визнання
протиправними дій та бездіяльності
Головного державного податкового
ревізора-інспектора відділу особливо
важливих перевірок Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві Ларіної Алли
Олексіївни щодо складання висновків
акту податкової перевірки.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
11.10.2013 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, Державна податкова інспекція
у Дніпровському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві подала
апеляційну скаргу, в якій просила
постанову суду першої інстанції
скасувати, та ухвалити нове судове
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог відмовити повністю.

В судовому засіданні представник
відповідача підтримав апеляційну
скаргу, а представник позивача
заперечував проти її задоволення,
зазначав, що судом першої інстанції
вірно встановлено обставини справи та
вирішено її з належним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
судового процесу, які з`явилися у
судове засідання, дослідивши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню.

Як встановлено судом першої інстанції,
у відношенні позивача здійснена
документальна позапланова невиїзна
перевірка з питань правильності
нарахування, повноти та своєчасності
внесення до бюджету сум податку на
додану вартість та податку на прибуток
по взаємовідносинам з ПП
«ФорумТрансБізнесПроект» за період з
01.02.2012 року по 31.12.2012 року.

За наслідками проведеної перевірки,
оформленої Актом № 1647/22-621-34185749 від
22.05.2013 року, встановлено порушення
пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.1,
201.4, 201.7, 201.10 статті 201 розділу V
Податкового кодексу України, в
результаті чого встановлено заниження
податку на додану вартість за грудень
2012 року у сумі 368901,00 грн. та завищення р.
24 на суму 1449,00 грн.

Вважаючи дані висновки
необґрунтованими та такими, що
порушують права та законні інтереси
позивача, останній звернувся з даним
адміністративним позовом до суду.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції при винесенні оскаржуваного
рішення невірно застосував норми
матеріального та процесуального права,
що мають значення для вирішення справи
та дійшов невірного висновку, з яким
суд апеляційної інстанції не
погоджується, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України, юрисдикція адміністративних
судів поширюється на публічно-правові
спори, зокрема, спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

В свою чергу, акт перевірки та
викладені у ньому факти та висновки не
можна розглядати як рішення суб'єкта
владних повноважень, що породжує для
суб'єкта господарювання певні правові
наслідки. Акт є виключно носієм
доказової інформації про виявлені
податковим органом під час проведення
перевірки порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
суб'єктами господарювання,
обов'язковим документом, на підставі
якого приймається відповідне рішення
контролюючого органу, він не є
обов'язковим до виконання та не тягне
сам по собі для платника податків
жодних правових наслідків.

При цьому, слід зазначити, що оцінка
акта перевірки, в тому числі, і оцінка
дій посадових осіб податкового органу
щодо його складання, викладення у ньому
висновків перевірки, а також щодо самих
висновків перевірки, надається
уповноваженими законом органами влади
при вирішенні спору щодо оскарження
податкового повідомлення-рішення,
прийнятого на підставі такого акту.

Відповідно до статті 74 Податкового
кодексу України, податкова інформація,
зібрана відповідно до цього Кодексу,
може зберігатися та опрацьовуватися в
інформаційних базах органів державної
податкової служби або безпосередньо
посадовими (службовими) особами
органів державної податкової служби.
Перелік інформаційних баз, а також
форми і методи опрацювання інформації
визначаються центральним органом
державної податкової служби.

Зібрана податкова інформація та
результати її опрацювання
використовуються для виконання
покладених на органи державної
податкової служби функцій та завдань.

Порушення прав позивача, в розумінні
Кодексу адміністративного судочинтсва
України мало виникнути у зв'язку з
прийняттям відповідачем податкових
повідомлень-рішень про нарахування сум
податку на додану вартість за вказаний
період, однак позивачем не доведено
наявність будь-яких податкових
повідомлень-рішень на підставі
висновків акту перевірки, проведеної
відповідачем.

Крім того, суд зазначає, що обов'язковою
ознакою рішення, дію чи бездіяльність
суб'єкта владних повноважень, як
предмета адміністративного спору, є
прямий (безпосередній) вплив рішення,
дії чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень на правовий статус
фізичної чи юридичної особи, тобто
обмеження її прав, свобод, покладення
на неї обов'язків.

Прийняття суб'єктом владних
повноважень рішення, як правило, є
результатом вчинення ряду дій, зокрема
внесення відомостей до бази
автоматизованого співставлення
проведення перевірки.

З огляду на те, що в правовому
регулюванні приймає участь саме
рішення суб'єкта владних повноважень, а
не окремі дії, вчинені у процесі
здійснення владних повноважень, ці
дії не можуть бути предметом
оскарження до адміністративного суду
окремо від оскарження рішення.
Обставини щодо вчинення цих дій
входять до предмету доведення у справі
за позовом про скасування рішення
суб'єкта владних повноважень, а їх
правова оцінка судом на відповідність
встановлених законом компетенції
суб'єкта владних повноважень та
порядку їх вчинення може бути
підставою для скасування рішення як
протиправного внаслідок вчинення
посадовими особами суб'єкта владних
повноважень дій не у спосіб та не у
порядку, встановлених законом.

Рішення суб'єкта владних повноважень у
контексті положень Кодексу
адміністративного судочинства України
необхідно розуміти як
нормативно-правові акти, так і правові
акти індивідуальної дії.

Дії суб'єкта владних повноважень -
активна поведінка суб'єкта владних
повноважень, яка може мати вплив на
права, свободи та інтереси фізичних та
юридичних осіб (наприклад, дії щодо
вилучення майна, затримання особи
тощо).

Отже, за змістом наведених правових
норм, ключовим моментом є виникнення
правовідносин, що мають активний вплив
на права і обов'язки фізичних та
юридичних осіб; припиняють, змінюють чи
породжують певні правові наслідки для
цих осіб.

У такому випадку реалізується
компетенція видавця акта як суб'єкта
владних повноважень, уповноваженого
управляти поведінкою іншого суб'єкта, а
відповідно інший суб'єкт зобов'язаний
виконувати його вимоги.

Акт перевірки податкового органу - це
службовий документ, який стверджує
факт проведення невиїзної
документальної або виїзної планової чи
позапланової перевірки
фінансово-господарської діяльності
суб'єкта господарювання і є лише носієм
доказової інформації про виявлені
порушення вимог податкового, валютного
та іншого законодавства суб'єктами
господарювання.

У свою чергу, висновки акта перевірки
не породжують для позивача прав та
обов'язків, що спрямовані на
регулювання тих чи інших суспільних
відносин і не мають обов'язкового
характеру для платника податків, який
перевірявся.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, умовою для захисту порушених
прав є наявність таких порушених прав.

В даному випадку,
ревізором-інспектором фактично
реалізована його компетенція на
проведення перевірки та оформлення
результатів такої перевірки, а тому
оспорювані дії не є такими, що
порушують права позивача.

Дана правова позиція висловлена також
Вищим адміністративним судом України,
який зазначив, що висновки, викладені в
акті перевірки, є лише відображенням
фактичних дій податкових інспекторів -
ревізорів та їх особистої думки, а тому
не створюють жодних правових
наслідків. Відповідно, акти перевірки
не порушують права платників податків
відносно до змісту таких актів, в
зв'язку з чим, відсутні підстави для
задоволення позовів щодо
протиправності актів перевірки, а так
само дій щодо включення до актів
перевірки будь - яких даних (незалежно
від того, яким чином сформульовані
відповідні позовні вимоги).

У той же час, слід зазначити, що
головний державний податковий
ревізор-інспектор відділу особливо
важливих перевірок Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві Ларіна Алла
Олексіївна не є належним відповідачем
у справі, якою мала б бути Державна
податкова інспекція у Дніпровському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві, що не залучена як
сторона у справі.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції при
винесенні оскаржуваного рішення,
невірно застосував норми
матеріального та процесуального права,
що мають значення для вирішення справи
та дійшов висновку, з яким суд
апеляційної інстанції не погоджується.

Доводи апеляційної скарги
спростовують висновки суду першої
інстанції, викладені у постанові від
11.10.2013 року, та є підставою для її
скасування.

За таких обставин, відповідно до ст. 202
КАС України, апеляційну скаргу слід
задовольнити частково, а постанову
суду першої інстанції - скасувати.

Керуючись статтями 157, 186, 198, 202, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві задовольнити, а
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 11.10.2013 року - скасувати
та прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку і строки,
визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя

Старова Н.Е.

Судді:

Файдюк В.В.

Чаку Є.В.