Справа № 242/2286/14-а
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2014-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2014 р.Справа №
242/2286/14-аКолегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.

Суддів: Русанової В.Б. , Курило Л.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління соціального
захисту населення Селидівської
міської ради на постанову
Селидівського міського суду Донецької
області від 04.09.2014р. по справі №
242/2286/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту
населення Селидівської міської ради
третя особа Управління Державної
казначейської служби України в
м.Селидове Донецької області

про призначення допомоги по догляду за
дітьми до досягнення ними трирічного
віку,

ВСТАНОВИЛА:

13 березня 2014 року позивачка ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Селедівської
міської ради, в якому просила:
скасувати рішення Управління
соціального захисту населення
Селидівської міської ради Донецької
області в частині призначення ОСОБА_1
допомоги по догляду за її дітьми до
досягнення нею трирічного віку у
розмірі 130 грн.; визнати неправомірними
дії відповідача щодо нарахування та
виплати їй в період з 01 квітня 2014 року
по 03 березня 2015 року допомогу по
догляду за її дітьми до досягнення ними
трирічного віку у розмірі меншому чим
прожитковий мінімум для дітей до 6
років; зобов'язати відповідача
здійснити перерахунок та виплату
допомоги по догляду за її дітьми до
досягнення ними трирічного віку у
розмірі прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років, встановленого
Законом України "Про Державний бюджет
України на 2013 рік" за період з 01 квітня
2014 року по 03 березня 2015 року, з
урахуванням фактично здійснених за цей
час виплат; зобов'язати відповідача
призначити їй вказану щомісячну
допомогу відповідно до ст. 15 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» у розмірі прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років
починаючи з 01 квітня 2014 року і до
досягнення її дітьми трирічного віку.

Постановою Селедівського
міськрайонного суду Донецької області
від 04 квітня 2014 року позов задоволено
частково, а саме: скасовано рішення
Управління соціального захисту
населення Селидівської міської ради
Донецької області від 25 жовтня 2013 року
в частині призначення ОСОБА_1 допомоги
по догляду за дитиною - ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею
трирічного віку у розмірі 130 грн.;
зобов'язано Управління соціального
захисту населення Селидівської
міської ради Донецької області
здійснити нарахування та виплату на
користь ОСОБА_1 щомісячної допомоги по
догляду за дитиною ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
до досягнення нею трирічного віку за
період з 01 квітня 2014 року по 30 червня 2014
року відповідно положень ст. 15 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» у розмірі прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років, з
урахуванням фактично виплачених сум. В
решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просив скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову постанову,
якою відмовити в задоволенні позовних
вимог в повному обсязі.

Виходячи з приписів ст. 197 КАС України
вищезазначена апеляційна скарга
розглядається в порядку письмового
провадження.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, переглянувши в межах
апеляційної скарги постанову суду та
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що вона є матір'ю ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Перебуває на обліку в Управління
соціального захисту населення
Селидівської міської ради

15 березня 2011 року позивачці призначено
грошову допомогу, як застрахованій
особі у розмірі 130 грн. по кожній дитині,
що підтверджується свідоцтвом про
народження, виданого відділом ДРАЦС
по м. Добропілля Донецької області 14
грудня 2011 року, копія якого
знаходиться в матеріалах справи.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач має право на перерахунок та
виплату їй недоплаченої допомоги по
догляду за дитиною ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
до досягнення нею трирічного віку за
період з 01 квітня 2014 року по 30 червня 2014
року, виходячи з розміру прожиткового
мінімуму не меншого прожиткового
мінімуму, для дітей віком до 6 років.
Вимоги позивача щодо здійснення
відповідачем призначення допомоги з 01
квітня 2014 року на сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, є неправомірними,
оскільки на сина ОСОБА_3 виплату
допомоги на дитину до досягнення нею
трирічного віку відповідачем було
припинено з ІНФОРМАЦІЯ_3 в зв'язку з тим,
що дитині виповнилося 3 роки.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції з
наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України .

До 1 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом N 107-VI - правовідносини
щодо виплати допомоги регулювалися
Законом N 2811-XII, дія якого поширювалася
на осіб, не застрахованих у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (стаття 13), та
Законом України від 18 січня 2001 року N
2240-III "Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням"
(далі - Закон N 2240-III), який поширював свою
дію на застрахованих у зазначеній
системі осіб. Розмір допомоги також
визначався цими законами. Зокрема,
статтею 43 Закону N 2240-III було
передбачено, що допомога по догляду за
дитиною надається застрахованій особі
у розмірі, що встановлюється
правлінням Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Пунктами 23, 25 розділу II Закону N 107-VI були
внесені відповідні зміни до Закону N
2811-XII та Закону N 2240-III. Зокрема, змінами
до статті 13 Закону N 2811-XII його дію
поширено на застрахованих осіб, а із
Закону N 2240-III було виключено статті 40 -
44.

Конституційний Суд України Рішенням
від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008 визнав
неконституційними деякі положення
Закону N 107-VI, в тому числі, й пункт 25
розділу II зазначеного Закону щодо
виключення статей 40 - 44 Закону N 2240-III.

Пунктом 2 розділу III Закону N 107-VI було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з часу проголошення
Конституційним Судом України Рішення N
10-рп/2008 відновили свою дію
вищезазначені положення Закону N 2240-III.

Статтею 46 Закону України від 26 грудня
2008 N 835-VI "Про Державний бюджет України
на 2009 рік" та статтею 45 Закону України
від 27 квітня 2010 року N 2154-VI "Про
Державний бюджет України на 2010 рік"
(далі - Закон N 2154-VI) передбачено, що у 2009,
2010 роках допомога по догляду за дитиною
відповідно до Закону N 2240-III
призначається і здійснюється в
розмірах і порядку, визначених
Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 27 грудня 2001 року N
1751 саме на виконання Закону N 2811-XII
(пункт 1). Новий акт уряду на виконання
статті 45 Закону N 2154-VI не приймався.

Розміри і порядок виплати допомоги
відповідно до Закону N 2240-III на
виконання статті 45 Закону N 2154-VI
Кабінетом Міністрів України не
визначалися.

Таким чином, з 01 січня 2011 року існує дві
законодавчі норми щодо виплати
допомоги по догляду за дитиною у
розмірах, передбачених Законом N 2811-XII
та Законом N 2240-III.

З матеріалів справи вбачається, що спір
виник щодо виплати допомоги з 01 квітня
2014 року особі, яка застрахована у
системі соціального
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, у зв'язку з
тим колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що на
відносини щодо виплати допомоги такій
особі у зазначеному періоді
поширюються норми спеціального Закону,
яким є Закон N 2240-III, відповідно до
статті 43 якого допомога по догляду за
дитиною надається застрахованій особі
у розмірі, що встановлюється
правлінням Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Саме така правова позиція висловлена
колегією суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України, зокрема, у постанові від 25
грудня 2012 року (справа N 21-410а12).

Згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Вдповідно до пункту 7 Закону України
«Про запобігання фінансової
катастрофи та створення передумов для
економічного зростання в Україні» від
27 березня 2014 року № 1166-VII розділу IV
«Допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку» Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» було виключено з 01 липня 2014
року.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що позовні вимоги
ОСОБА_1 щодо зобов'язання відповідача
призначити та здійснювати виплату з 01
липня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 допомоги
по догляду дитиною - донькою ОСОБА_2
трирічного віку, задоволенню не
підлягають, а позовні вимоги позивачки
щодо здійснення відповідачем
призначення допомоги з 01 квітня 2014 року
на сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
протиправні, оскільки на сина ОСОБА_3
виплату допомоги на дитину до
досягнення нею трирічного віку
відповідачем було припинено з
ІНФОРМАЦІЯ_3, в зв'язку з тим, що дитині
виповнилося 3 роки.

Також колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
позовні вимоги ОСОБА_1 в частині
здійснення нарахування та виплати на
її користь щомісячної допомоги по
догляду за дитиною ОСОБА_2, до
досягнення нею трирічного віку за
період з 01 квітня 2014 року по 30 червня 2014
року, відповідно положень ст. 15 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» у розмірі прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років, з
урахуванням фактично виплачених сум
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним та обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч.
1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
соціального захисту населення
Селидівської міської ради залишити без
задоволення.

Постанову Селидівського міського суду
Донецької області від 04.09.2014р. по
справі № 242/2286/14-а залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Присяжнюк О.В.Судді
Русанова В.Б. Курило Л.В.