Справа № К/9991/40216/11-С
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2014 року м. Київ
К/9991/40216/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді суддівТракало
В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка
М.І.,розглянувши у попередньому
судовому засіданні касаційну скаргу
Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 1
червня 2010 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 30 березня
2011 року у справі за позовом Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Дніпропетровській
області до відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області, Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області, Головного
управління державного казначейства
України в Дніпропетровській області
про скасування рішення, визнання дій
неправомірними, стягнення коштів та
зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

У травні 2006 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом до
відповідачів. Уточнивши позовні
вимоги, просив визнати нечинною і
скасувати постанову в.о.
начальника відділу примусового
виконання рішень державної виконавчої
служби Дніпропетровської області від 10
травня 2006 року про відмову у
задоволенні скарги на дії державного
виконавця та відшкодування шкоди,
заподіяної при здійсненні виконавчого
провадження; визнати неправомірними
дії посадових осіб відділу примусового
виконання рішень державної виконавчої
служби Дніпропетровської області при
здійсненні виконавчого провадження за
виконавчим листом № 2-2279/05; стягнути з
Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області на користь
позивача матеріальну шкоду в сумі 11556
грн. 20 коп. та судові витрати в сумі 148
грн. 96 коп. шляхом безспірного списання
коштів з рахунку Головного управління
юстиції у Дніпропетровській області.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що
державний виконавець, виконуючи
рішення Саксаганського районного суду
м. Кривого Рогу від 7 липня 2005 року,
неправомірно стягнув з нього всю суму
присуджену до стягнення, а не суму
допущену судом до негайного виконання.
Крім того, у державного виконавця
взагалі були відсутні підстави для
виконання вказаного рішення суду
першої інстанції, оскільки позивач
оскаржив це рішення до апеляційного
суду, яким воно було скасоване.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 1
червня 2010 року, залишеною без змін
ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 30 березня 2011 року, у задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ставиться питання
про скасування судових рішень судів
першої та апеляційної інстанцій з
підстав порушення норм матеріального
та процесуального права та ухвалення
нового судового рішення про
задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального і процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі у межах, встановлених статтею 220
КАС України, колегія суддів приходить
до висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що рішенням
Саксаганського районного суду м.
Кривого Рогу від 7 липня 2005 року у
справі № 2-2279/2005 позовні вимоги ОСОБА_4
задоволено частково, поновлено ОСОБА_4
на роботі та стягнуто на його користь з
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Дніпропетровській
області втрачений заробіток за час
вимушеного прогулу в сумі 11230 грн. 20 коп.
та державне мито в сумі 120 грн. 80 коп.
Вказане рішення в частині поновлення
позивача на роботі та стягнення на його
користь з управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Дніпропетровській області втраченого
заробітку за час вимушеного прогулу в
сумі 724 грн. 56 коп. допущено до негайного
виконання.

11 липня 2005 року на підставі зазначеного
рішення суду видано виконавчий лист та
28 липня 2005 року за ним відкрито
виконавче провадження. Однак, у зв'язку
із надходженням апеляційної скарги на
рішення суду першої інстанції 11 серпня
2005 року державний виконавець
підрозділу примусового виконання
рішень державної виконавчої служби
Дніпропетровської області виніс
постанову про повернення виконавчого
листа до суду. Після повернення
апеляційної скарги управлінню
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області стягувач
знову звернувся до підрозділу
примусового виконання рішень
державної виконавчої служби
Дніпропетровської області з
виконавчими листами і 31 серпня 2005 року
державний виконавець повторно відкрив
виконавче провадження за виконавчим
листом № 2-2279/05 та надав боржнику строк
до 6 серпня 2005 року для добровільного
виконання рішення. Оскільки у наданий
строк боржник не виконав рішення суду,
то 27 вересня 2005 року державний
виконавець виніс постанову про
стягнення з боржника - управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області
виконавчого збору в розмірі 1123 грн. 02
коп.

3 жовтня 2005 року позивач повністю
виконав рішення Саксаганського
районного суду м. Кривого Рогу від 7
липня 2005 року у справі № 2-2279/2005 та
постанову державного виконавця від 27
вересня 2005 року, перерахувавши кошти в
сумі 12353 грн. 22 коп. на рахунок
Дніпропетровського обласного
управління юстиції.

15 лютого 2006 року апеляційний суд
Дніпропетровської області своєю
ухвалою скасував рішення
Саксаганського районного суду м.
Кривого Рогу від 7 липня 2005 року у
справі № 2-2279/2005, на підставі якого був
виданий спірний виконавчий лист, та
закрив провадження у справі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що державний виконавець під час
вчинення виконавчих дій з примусового
виконання виконавчого листа № 2-2279/05
діяв на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені чинним
законодавством, оскільки рішення суду
першої інстанції було скасовано вже
після набрання ним законної сили та
після повного його виконання
боржником.

Відповідно ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, зокрема, чи прийняті вони:
на підставі, у межах повноважень, та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; обґрунтовано; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до п. 1 ст. 18 Закону України
«Про виконавче провадження» (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа за заявою стягувача або його
представника про примусове виконання
рішення, зазначеного в статті 3 цього
Закону.

Згідно п. 1 ст. 18-1 вказаного Закону
виконавчими документами є виконавчі
листи, що видаються судами на підставі:
рішень, вироків, ухвал, постанов судів;
рішень іноземних судів і арбітражів,
якщо вони визнані й допущені на
території України у встановленому
законом порядку; рішення третейського
суду.

Частиною 1 ст. 40-1 цього ж Закону
передбачено, що виконавчий документ,
прийнятий державним виконавцем до
виконання, повертається до суду, який
його видав, у разі відновлення судом
строку для подання апеляційної скарги
на рішення, за яким видано виконавчий
документ, та прийняття цієї
апеляційної скарги до розгляду.

Про повернення виконавчого документа
державний виконавець виносить
постанову, яка затверджується
начальником відповідного відділу
державної виконавчої служби, і може
бути оскаржена до суду в 10-денний строк
(ч. 3 ст. 40-1 Закону України «Про
виконавче провадження» (у редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин).

Виходячи з викладеного, суд першої
інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, дійшов
обґрунтованого висновку про відмову у
задоволенні позову, оскільки рішення
суду першої інстанції, на підставі
якого був виданий спірний виконавчий
лист, на момент вчинення державним
виконавцем виконавчих дій набрало
законної сили і було скасоване вже
після повного його виконання
боржником. А відтак, дії державного
виконавця під час примусового
виконання виконавчого листа № 2-2279/05 є
правомірними.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Тому колегія суддів, перевіривши у
межах касаційної скарги правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області залишити
без задоволення, а постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 1 червня 2010
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 30 березня 2011 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: В.В.
Тракало Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк