Справа № 826/11145/14
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Арсірій Р.О.
Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В.,
Шурка О.І.,

при секретарі -
Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 24 вересня 2014 року у справі за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Інтек Б»
до Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві, третя
особа - товариство з обмеженою
відповідальністю «Делькар Груп», про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Інтек Б» (далі -
Позивач, ТОВ «Інтек Б») звернулося до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з позовом до Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві (далі - Відповідач,
ДПІ у Голосіївському районі) про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
17.04.2014 року №.

У судовому засіданні 08.09.2014 року
протокольною ухвалою залучено до
участі у справі у якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, товариство з обмеженою
відповідальністю «Делькар Груп» (далі -
Третя особа).

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
24.09.2014 року позов задоволено повністю.
При цьому суд першої інстанції виходив
з того, що Позивачем доведено
відсутність фактів порушення
податкового законодавства. Крім
іншого, суд першої інстанції наголосив
на тому, що Відповідачем не подано
жодних доказів нікчемності та
безтоварності укладених Позивачем з
ТОВ «Делькар Груп» договорів, на
підставі яких ТОВ «Інтек Б» було
сформовано податковий кредит з ПДВ за
серпень - вересень 2013 року.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням, Відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою у задоволенні позовних вимог
відмовити повністю. При цьому
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права. Наголошує на
неповному дослідженні судом всіх
фактичних обставин справи та перевірки
їх доказами, що спричинило прийняття
неправильного рішення.

У судовому засіданні повноважний
представник Апелянта доводи
апеляційної скарги підтримав та просив
суд вимоги останньої задовольнити
повністю.

Представники Позивача та Третьої особи
наполягали на залишенні апеляційної
скарги без задоволення, а рішення суду
першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення повноважних представників
сторін, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу необхідно
задовольнити, а постанову суду першої
інстанції - скасувати, виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право, зокрема, скасувати її та
прийняти нову постанову.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції встановив, що
Відповідачем на адресу ТОВ «Інтек Б»
були направлені запити від 23.10.213 року
№5814/26-50-15-01-22 та від 21.11.2013 року
№6312/26-50-15-01-22, в якому ДПІ у
Голосіївському районі просило
протягом надати пояснення та їх
документальне підтвердження щодо
взаємовідносин Позивача з ТОВ «Делькар
Груп» за період з 01.08.2013 року по 30.09.2013
року.

У відповідь Позивач листами від 05.11.2013
року №257 та від 06.12.2013 року №286 направив
Відповідачу письмові пояснення та
додані до них документи, що у свою чергу
підтверджується матеріалами справи.

Як вірно визначив суд першої інстанції,
на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п.
75.1 ст. 75, п. 79.2 ст. 79 Податкового кодексу
України Відповідачем 24.03.2014 року було
видано наказ №748 про проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки ТОВ «Інтек Б» з питань
перевірки вимог податкового
законодавства по взаємовідносинам з
ТОВ «Делькар Груп» за період з 01.08.2013
року по 30.09.2013 року, тривалістю 1 робочий
день 25.03.2014 року.

Копію наказу про проведення перевірки
було направлено Позивачу
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення поштового відправлення та
отримано останнім 26.03.2014 року.

Водночас, у березні 2014 року
працівниками ДПІ у Голосіївському
районі згідно пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п. 79.2 ст.
79 ПК України було проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку ТОВ «Інтек Б» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з
ТОВ «Делькар Груп» за період з 01.08.2013
року по 30.09.2013 року. У ході перевірки
податковим органом було виявлено
порушення Позивачем: п. п. 198.3, 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, внаслідок
чого занижено податок на додану
вартість, що підлягає сплаті до
бюджету, на загальну суму 1 054 806,00 грн.
Результати перевірки зафіксовані в
акті від 01.04.2014 року №109/1-22-01-32766730. На
підставі викладених в акті перевірки
висновків Відповідачем винесено
податкове повідомлення-рішення від
17.04.2014 року форми «Р» №, яким
Позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 1 582 209,00 грн.
(у тому числі за основним платежем - 1 054
806,00 грн. та штрафними (фінансовими)
санкціями - 527 403,00 грн.).

За результатами адміністративного
оскарження вказане податкове
повідомлення-рішення залишено без
змін.

На підставі встановлених вище
обставин, суд першої інстанції,
здійснивши системний аналіз приписів
ст. ст. 21, 61, 78, 83, 198, 201 Податкового
кодексу України, прийшов до висновку,
що Відповідачем при проведенні
перевірки було допущено порушення
вимог податкового законодавства, у
зв'язку з чим ДПІ у Голосіївському
районі безпідставно було проведено
перевірку, а викладені в акті перевірки
висновки є протиправними, у зв'язку з
чим винесене на їх підставі податкове
повідомлення-рішення є протиправним та
підлягає скасуванню.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів не може
повністю погодитися з огляду на
наступне.

Відповідно до пп. 20.1.4, 20.1.6 п. 20.1 ст. 20 ПК
України органи державної податкової
служби мають право проводити перевірки
платників податків в порядку,
встановленому цим Кодексом, а також для
здійснення функцій, визначених
податковим законодавством, отримувати
безоплатно від платників податків, у
тому числі благодійних та інших
неприбуткових організацій, у порядку,
визначеному цим Кодексом, інформацію,
довідки, копії документів (засвідчені
підписом платника податків або його
посадовою особою та скріплені печаткою
(за наявності)) про
фінансово-господарську діяльність,
отримувані доходи, видатки платників
податків та іншу інформацію, пов'язану
з обчисленням та сплатою податків,
дотриманням вимог іншого
законодавства, здійснення контролю за
яким покладено на органи державної
податкової служби, а також фінансову та
статистичну звітність, в порядку та на
підставах, визначених цим Кодексом.

Згідно п. 73.3 ст. 73 ПК України органи
державної податкової служби мають
право звернутися до платників податків
та інших суб'єктів інформаційних
відносин із письмовим запитом про
подання інформації (вичерпний перелік
та підстави надання якої встановлено
законом), необхідної для виконання
покладених на органи державної
податкової служби функцій, завдань, та
її документального підтвердження.

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема зі змісту акту перевірки, та
вірно було встановлено судом першої
інстанції, у відповідь на запити ДПІ у
Голосіївському районі Позивач у
встановлений законом строк надав
необхідну інформацію та документи.

Приписи п. 75.1 ст. 75 ПК України
визначають, що органи державної
податкової служби мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки
проводяться органами державної
податкової служби в межах їх
повноважень виключно у випадках та у
порядку, встановлених цим Кодексом, а
фактичні перевірки - цим Кодексом та
іншими законами України, контроль за
дотриманням яких покладено на органи
державної податкової служби.

Отже, зі змісту наведеної статті
вбачається, що документальна перевірка
може бути плановою або позаплановою, а
також виїзною чи невиїзною.

Згідно пп. 75.1.2 п.75.1 ст. 75 ПК України
документальною перевіркою вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Документальна планова перевірка
проводиться відповідно до
плану-графіка перевірок.

Документальна позапланова перевірка
не передбачається у плані роботи
органу державної податкової служби і
проводиться за наявності хоча б однієї
з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою
вважається перевірка, яка проводиться
в приміщенні органу державної
податкової служби.

При цьому, пунктом 79.1 ст. 79 Податкового
кодексу імперативно визначено, що
документальна невиїзна перевірка
здійснюється у разі прийняття
керівником органу державної
податкової служби рішення про її
проведення та за наявності обставин
для проведення документальної
перевірки, визначених статтями 77 та 78
цього Кодексу. Документальна невиїзна
перевірка здійснюється на підставі
зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1
статті 75 цього Кодексу документів та
даних, наданих платником податків у
визначених цим Кодексом випадках, або
отриманих в інший спосіб, передбачений
законом.

Як вірно звернув увагу суд першої
інстанції, зі змісту наказу від 24.03.2014
року №748 вбачається, що підставою для
проведення перевірки Відповідач
визначив - пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1
ст. 75, п. 79.2 ст. 79 ПК України. У той же час,
жодних приводів для проведення
перевірки, наведених у статтях 77 та 78
Податкового кодексу, ДПІ у
Голосіївському районі не зазначено.

Крім того, допускаючи можливість
проведення Відповідачем перевірки ТОВ
«Інтек Б» на підставі пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78
ПК України, Окружний адміністративний
суд м. Києва обґрунтовано звернув на те,
що інформацію на запити ДПІ у
Голосіївському районі Позивач надав, у
зв'язку з чим підстави для проведення
перевірки були відсутні.

Крім іншого, судова колегія вважає за
необхідне зазначити, що відповідно до
п. 79.2 ст. 79 ПК України документальна
позапланова невиїзна перевірка
проводиться посадовими особами органу
державної податкової служби виключно
на підставі рішення керівника органу
державної податкової служби,
оформленого наказом, та за умови
надіслання платнику податків
рекомендованим листом із
повідомленням про вручення або
вручення йому чи його уповноваженому
представнику під розписку копії наказу
про проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки та
письмового повідомлення про дату
початку та місце проведення такої
перевірки.

Виконання умов цієї статті надає
посадовим особам органу державної
податкової служби право розпочати
проведення документальної невиїзної
перевірки.

Разом з тим, Відповідач, провівши
перевірку 25.03.2014 року, не пересвідчився
про отримання Позивачем копії наказу
про призначення перевірки, які
останній отримав тільки 26.03.2014 року. З
огляду на викладене твердження
Окружного адміністративного суду м.
Києва про безпідставність дій ДПІ у
Печерському районі щодо проведення
перевірки є обґрунтованим.

Однак, колегією суддів враховуються, що
оскільки предметом розгляду справи є
надання оцінки правомірності
податкового повідомлення-рішення,
обов'язковій оцінці підлягає не лише
процедура його прийняття, а й
відповідність такого рішення вимогам
чинного законодавства за своєю суттю.

Аналогічне положення міститься в абз. 2
п. 2 роз'яснень Президії ВАСУ від 26.01.2000
року № 02-5/35, в якому зазначено, що
недодержання вимог правових норм, що
регулюють порядок прийняття акта, у
тому числі стосовно його форми, строків
прийняття тощо, може бути підставою для
визнання такого акта недійсним лише в
тому разі, коли відповідне порушення
спричинило прийняття неправильного
акта. Якщо ж акт у цілому узгоджується з
вимогами чинного законодавства і
прийнятий відповідно до обставин, що
склалися, тобто є вірним по суті, то
окремі порушення встановленої
процедури прийняття акта не можуть
бути підставою для визнання його
недійсним, якщо інше не передбачено
законодавством.

Відтак, надаючи оцінку твердженням
суду першої інстанції про
необґрунтованість висновків
податкового органу щодо відсутності у
Позивача підстав для формування
податкового кредиту ПДВ за
результатами взаємовідносин з ТОВ
«Делькар Груп», колегія суддів вважає
за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
було встановлено судом першої
інстанції на підставі даних перевірки,
між ТОВ «Інтек Б» та ТОВ «Делькар Груп»
укладено договори поставки: від 01.08.2013
року №037ГК, за умовами якого Позивач
зобов'язується поставити та передати у
власність ТОВ «Делькар Груп», а
останній зобов'язується прийняти та
оплатити товар, визначений
специфікаціями та накладними, що є
невід'ємними частинами договору; від
19.07.2013 року №19/17-01, відповідно до якого
ТОВ «Делькар Груп» зобов'язується
продати для використання як вторинних
сировинних ресурсів, а ТОВ «Інтек Б»
прияти та оплатити товар. Поставку
макулатури марки 6Б-3 з білим
покрівельним шаром проводити тільки за
письмової згоди ТОВ «Інтек Б».

При цьому, Окружним адміністративним
судом м. Києва встановлено, що зі змісту
акту перевірки ТОВ «Інтек Б» та акту
про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «Делькар Груп»
факт здійснення господарських
операцій між контрагентами
підтверджується податковими та
видатковими накладними, а також
платіжними дорученнями.

На підставі встановлених вище
обставин, суд першої інстанції дійшов
до висновку, що підстав для визнання
безтоварними укладених Позивачем з ТОВ
«Делькар Груп» договорів немає. При
цьому, суд наголосив на тому, що
податковим органом як суб'єктом
владних повноважень не доведено, що
господарські операції Позивача є
фіктивними або безтоварними, не
доведено недобросовісності Позивача
та його контрагента. Крім того, доказів
визнання нікчемною угоди суду не
надано, а отже висновки податкового
органу ґрунтуються на припущеннях, які
не підтверджені належними доказами і
не мають фактичного та правового
обґрунтування.

Разом з тим, з такими висновками суду
першої інстанції колегія суддів не
може погодитися з огляду на наступне.

Приписами ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 1 ст. 9 вказаного Закону
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Крім того, згідно п. 2.4 затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року №88 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку первинні
документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Однак, суд першої інстанції не звернув
увагу, що хоча первинні документи,
складені ТОВ «Інтек Б» та ТОВ «Делькар
Груп» на виконання умов договору від
19.07.2013 року №19/17-01, були направлені
Позивачем до ДПІ у Голосіївському
районі листом від 28.05.2014 року №80, серед
їх переліку відсутні документи, якими б
підтверджувалося використання ТОВ
«Інтек Б» отриманого від ТОВ «Делькар
Груп» товару у власній господарській
діяльності (акти списання продукції,
оборотно-сальдова відомість тощо).

Крім іншого, відповідно до п. 1
затвердженої наказом Міністерства
фінансів України від 12.06.1996 року №293/1318
Інструкції про порядок реєстрації
виданих, повернутих і використаних
довіреностей на одержання цінностей
сировина, матеріали, паливо,
запчастини, інвентар, худоба, насіння,
добрива, інструмент, товари, основні
засоби та інші товарно-матеріальні
цінності, а також нематеріальні активи,
грошові документи і цінні папери
(надалі - цінності) відпускаються
покупцям або передаються безплатно
тільки за довіреністю одержувачів.

Згідно з п. 5 вказаної Інструкції
довіреність на одержання цінностей від
постачальника за нарядом, рахунком,
договором, замовленням, угодою або
іншим документом, що їх замінює,
видається довіреній особі під розписку
і реєструється в журналі реєстрації
довіреностей.

Приписи п. 9 Інструкції визначають, що
особа, якій видана довіреність,
зобов'язана не пізніше наступного дня
після кожного випадку доставки на
підприємство одержаних за довіреністю
цінностей, незалежно від того, одержані
цінності за довіреністю повністю або
частково, подати працівнику
підприємства, який здійснює
виписування та реєстрацію
довіреностей, документ про одержання
нею цінностей та їх здачу на склад
(комору) або матеріально
відповідальній особі.

Водночас Позивачем не було надано
доказів виписування довіреностей на
отримання товару, зокрема, копії
журналу реєстрації довіреностей. При
цьому, серед переліку матеріалів,
направлених ТОВ «Інтек Б» листом від
28.05.2014 року №80, журнал реєстрації
довіреності відсутній. З огляду на
викладене судова колегія критично
оцінює твердження суду першої
інстанції про встановлення факту
використання Позивачем у власній
господарській діяльності начебто
отриманого від ТОВ «Делькар Груп»
товару.

При цьому, колегією суддів
враховується, що встановлення факту
нереальності вчинення господарської
операції не потребує з'ясування змісту
умислу учасників такої операції.
Відсутність реально вчиненої
господарської операції та, як наслідок,
юридична дефектність відповідних
первинних документів за змістом пункту
44.1 Податкового кодексу України не
дозволяє формувати дані податкового
обліку незалежно від спрямованості
умислу платників податку - учасників
відповідної операції.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій, зокрема, з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Згідно п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку, які
попередньо віднесені до податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

З наведеного вбачається, що в силу
положень п. 198.6 ст. 198 ПК України не дають
право на формування податкового
кредиту операції, не підтверджені
належним чином оформленими
документами. При цьому, як було
зазначено раніше, встановлення факту
нереальності вчинення господарської
операції не потребує з'ясування змісту
умислу учасників такої операції.
Відсутність реально вчиненої
господарської операції та, як наслідок,
юридична дефектність відповідних
первинних документів за змістом пункту
44.1 ст. 44 Податкового кодексу України не
дозволяє формувати дані податкового
обліку незалежно від спрямованості
умислу платників податку - учасників
відповідної операції.

Аналогічна позиція викладена в листі
Вищого адміністративного суду України
від 02.06.2011 року №742/11/13-11.

Враховуючи, що Позивачем не було
доведено реальності здійснення
господарської операції та факту
отримання від контрагента товарів, а
також його руху у подальшому та
використання у власній господарській
діяльності, колегія суддів приходить
до висновку про відсутність у ТОВ
«Інтек Б» правових підстав для
формування податкового кредиту за
наслідками відносин з ТОВ «Делькар
Груп».

Разом з тим, судова колегія
погоджується з посиланням суду першої
інстанції на те, що встановлення факту
взаємовідносин контрагентів Позивача
або Позивача з фіктивними суб'єктами
господарювання не є безумовним доказом
ознак фіктивності у діяльності ТОВ
«Інтек Б», оскільки приписи чинного на
момент виникнення спірних
правовідносин законодавства не
ставили у залежність право формування
Позивачем податкового кредиту від
добросовісності платника податку, з
яким суб'єкт господарювання перебував
у господарських правовідносинах.
Тобто, невиконання такими особами
податкових зобов'язань тягне за собою
настання відповідальності лише для
зазначених суб'єктів і не може бути
підставою для притягнення до
відповідальності іншого суб'єкта
господарювання.

Крім того, посилання податкового
органу на використання у ході
перевірки Позивача акту про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Делькар Груп» та ТОВ
«Аркада-ХІІ» колегія суддів оцінює
критично, оскільки зустрічні звірки не
є перевірками платника податків,
письмовий документ який складається
після проведення такої звірки (довідка)
не може містити у собі висновки
посадових осіб податкового органу про
порушення суб'єктом господарювання
вимог чинного законодавства, у тому
числі і про реальність, повноту,
достовірність, господарських операцій
такої особи. Тобто дані висновки не
можуть братися до уваги та
використовуватися податковими
органами під час проведення перевірок
інших платників податків, як податкова
інформація чи доказова база.

Однак, враховуючи, що Позивачем не було
доведено реальності здійснення
господарської операції та факту
отримання від контрагента товарів,
колегія суддів приходить до висновку
про помилковість твердження Окружного
адміністративного суду м. Києва про
наявність у ТОВ «Інтек Б» правових
підстав для формування податкового
кредиту за наслідкам відносин з ТОВ
«Делькар Груп».

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції при ухваленні постанови було
допущено порушення норм матеріального
та процесуального права. У зв'язку з цим
колегія суддів вважає необхідним
апеляційну скаргу ДПІ у Голосіївському
районі задовольнити, а постанову суду -
скасувати.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судового
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 202, 205, 207, 212,
254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києва - задовольнити
повністю.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 24 вересня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтек Б» до
Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві, третя
особа - товариство з обмеженою
відповідальністю «Делькар Груп», про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення -
скасувати та ухвалити нову постанову,
якою у задоволенні позову відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення, а якщо її було
прийнято за наслідками розгляду у
письмовому провадженні, - через п'ять
днів після направлення їх копій особам,
які беруть участь у справі. Касаційна
скарга на судові рішення подається в
порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212
КАС України.

Головуючий суддя
А.Г. Степанюк

Судді
В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя

Степанюк А.Г.

Судді:

Кузьменко В. В.

Шурко О.І.