Справа № 2а-3155/11/0311
Суддя: Обрізко І.М.
Дата ухвалення: 2014-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року
Справа № 136155/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Обрізко І.М.,

суддів
Іщук Л.П., Левицької Н.Г.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Маневицькому районі
Волинської області на постанову
Маневицького районного суду
Волинської області від 20 вересня 2011
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Маневицькому районі Волинської
області про визнання незаконними дій
відповідача та зобов'язання вчинити
дії,-

В С Т А Н О В
И В :

05.09.2011 року позивач звернулася в суд із
адміністративним позовом, в якому
просила визнати неправомірними дії
відповідача та зобов'язати його
нарахувати та виплатити державну
пенсію у розмірі 6 мінімальних пенсій
за віком та додаткову пенсію у розмірі
50 % мінімальної пенсії за віком
відповідно до вимог ст.ст. 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
за період з березня 2011 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилалася на те, що їй як особі, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи, віднесеної до 1 категорії,
відповідно до ст. 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», щомісячно
повинна нараховуватись та
виплачуватись державна пенсія в
розмірі 6 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ст. 50 цього Закону,
особам, що віднесені до 1 категорії,
призначається щомісячна додаткова
пенсія у розмірі 50 % від мінімальної
пенсії за віком. Однак, відповідач в
порушення норм закону державну та
додаткову пенсії нараховував та
виплачував у значно меншому розмірі.

Оскарженою постановою, прийнятою в
порядку скороченого провадження,
адміністративний позов задоволено
частково. Суд визнав протиправними дії
відповідача та зобов'язав пенсійний
орган провести перерахунок та виплату
позивачу державної пенсії в розмірі
шести мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в розмірі 50 відсотків
мінімальної пенсії за віком за період з
05.03.2011 року по 22.07.2011 року з урахуванням
проведених виплат на підставі положень
ст.ст. 50, 54, Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», виходячи із розміру
мінімальної пенсії за віком у
відповідності до ч.1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Зазначено, що постанова підлягає
негайному виконанню.

Не погоджуючись з даною постановою
суду, відповідач оскаржив її в
апеляційному порядку. Вважає, що
постанова прийнята з неповним
з'ясуванням обставин справи та з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, а тому підлягає
скасуванню з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги,
апелянт посилається на те, що оскільки
відповідач не є розпорядником
бюджетних коштів, то відповідно
нарахування та виплата позивачу
додаткової пенсії за шкоду заподіяну
здоров'ю, здійснювались в межах
виділених на це коштів та згідно
чинного на момент проведення виплати
бюджетного законодавства.

За результатами апеляційного розгляду
апелянт просить скасувати постанову
суду першої інстанції та прийняти нову
постанову, якою в задоволенні
адміністративного позову відмовити.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її задоволити частково.

Відповідно до ст. 201 КАС України суд
апеляційної інстанції змінює
постанову або ухвалу суду першої
інстанції, коли має місце правильне по
суті вирішення справи чи питання, але
із помилковим застосуванням норм
матеріального чи процесуального права,
а також вирішення не всіх позовних
вимог або питань.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач відноситься до осіб
постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи 1 категорії, та останньому
встановлено 3 групу інвалідності.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (тут та
далі, в редакції чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
пенсії особам, віднесеним до категорій
1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а)
державної пенсії; б) додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

Згідно ст. 50 цього Закону особам,
віднесеним до категорії 1, інвалідам 3
групи призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 50 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Статтею 54 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» обчислення і призначення
пенсій по інвалідності, що настала
внаслідок каліцтва чи захворювання, і
пенсій у зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
із заробітку за межами зони відчуження
провадиться на загальних підставах
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

В усіх випадках розміри пенсій для
інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
не можуть бути нижчими: по I групі
інвалідності - 10 мінімальних пенсій за
віком; по II групі інвалідності - 8
мінімальних пенсій за віком; по III групі
інвалідності - 6 мінімальних пенсій за
віком; дітям-інвалідам - 3 мінімальних
пенсій за віком.

Частиною третьою ст. 67 цього ж Закону
визначено, що у разі збільшення розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом, підвищується розмір пенсії,
визначений відповідно до ст. 54 цього
Закону, а також розмір додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4,
розмір щомісячної компенсації сім'ям
за втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового прожиткового
мінімуму.

Враховуючи викладені положення Закону,
суд апеляційної інстанції
погоджується із висновком суду першої
інстанції про наявність у позивача
права на отримання державної пенсії у
розмірі 6 мінімальних пенсій за віком.

Із матеріалів справи вбачається, що
відповідач всупереч вимог даного
Закону позивачу державну пенсію
нараховував та виплачував у значно
меншому розмірі, а ніж це передбачено
вказаним вище Законом, а тому суд
першої інстанції прийшов до
правильного та обґрунтованого
висновку про задоволення позовних
вимог позивача в межах шестимісячного
строку звернення до адміністративного
суду з урахуванням ст. 54 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Також суд першої інстанції правильно
вказав, що нарахування та виплату
позивачу додаткової пенсії за шкоду
заподіяну здоров'ю, відповідачу слід
проводити з урахуванням положень ч. 1
ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», оскільки чинним
законодавством України розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, в системі національного
законодавства немає. Відсутність
іншого мінімального розміру пенсії за
віком не є підставою для відмови в
реалізації позивачем конституційної
гарантії.

Суд не може взяти до уваги посилання
апелянта на те, що відповідач не є
розпорядником бюджетних коштів, а
фінансування виплат, пов'язаних із
застосуванням Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
проводиться із державного бюджету,
оскільки відсутність фінансування з
державного бюджету коштів на витрати
пов'язані із виплатою позивачу
передбачених Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» виплат, не
може бути підставою для невиконання
вимог Закону.

Дана правова позиція суду,
узгоджується із практикою
Європейського Суду з прав людини, який
у своєму рішенні від 08 листопада 2005
року в справі «Кечко проти України»
зазначив, що держава самостійно
визначає, які надбавки виплачувати
своїм працівникам з бюджету. Держава
може вводити, припиняти або
закінчувати виплату цих надбавок.
Проте, якщо правове положення, що діє,
передбачає виплату певних надбавок, і
дотримані всі вимоги, необхідні для
цього, органи державної влади не можуть
свідомо відмовляти в цих виплатах, поки
відповідне положення є таким, що діє (п.
23). Одночасно Європейський Суд з прав
людини не прийняв аргумент уряду
України щодо бюджетних асигнувань,
оскільки органи державної влади не
можуть посилатися на відсутність
засобів як на причину невиконання
своїх зобов'язань (п. 26).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського Суду з прав
людини» суди при розгляді справ,
практику Європейського Суду з прав
людини, застосовують як джерело права.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції помилково
допустив постанову в цілому до
негайного виконання.

Так, відповідно до п. 8 ч. 6 ст. 183-2 КАС
України у постанові, прийнятій у
скороченому провадженні, зазначається
обов'язок відповідача виконати
постанову негайно. Водночас постанови,
які виконуються негайно, визначені ст.
256 КАС України.

До таких постанов згідно з п. 1 ч. 1 та
абз. 9 цієї статті належать, зокрема
постанови про присудження виплати
пенсій, інших періодичних платежів з
Державного бюджету України або
позабюджетних державних фондів - у
межах суми стягнення за один місяць та
постанови суду, прийняті в порядку
скороченого провадження.

Виходячи із змісту зазначених вище
норм, судова колегія дійшла висновку,
що звертаючи до негайного виконання
постанови щодо оскарження фізичними
особами рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень з питань
обчислення, призначення, перерахунку,
здійснення, надання, одержання,
зокрема, виплат та пільг дітям війни,
прийняті в порядку скороченого
провадження, необхідно застосовувати
положення п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України, який
є спеціальним для даної категорії
справ.

Отже, колегія суддів приходить до
висновку, що суд першої інстанції
правильно вирішивши справу по суті,
однак допустив помилкове застосування
норм процесуального права, що
відповідно до п. 1 ст. 201 КАС України є
підставою для зміни оскаржуваної
постанови.

Керуючись ст. ст. 183-2, 195, п. 2 ч. 1 ст. 198, п. 1
ст. 201, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254, 256 КАС
України,-

ПО С Т А Н О В
И В:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Маневицькому районі Волинської
області задовольнити частково.

Постанову Маневицького районного суду
Волинської області від 20 вересня 2011
року по справі № 2а-5155/11 за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в Маневицькому районі
Волинської області про визнання
незаконними дій відповідача та
зобов'язання вчинити дії - змінити,
виклавши п'ятий абзац постанови в
наступній редакції: «Постанову в межах
стягнення на користь позивача суми
підвищення до пенсії за один місяць
допустити до негайного виконання».

В решті постанову залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню
не підлягає.

Головуючий суддя
І.М. Обрізко

Судді
Л.П. Іщук

Н.Г. Левицька