Справа № 2а/0870/843/11
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2014 року м. Київ
К/9991/64510/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого - судді суддівТракало
В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка
М.І.,розглянувши в попередньому
судовому засіданні касаційну скаргу
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Запорізькій
області на постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 1 вересня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Запорізькій
області про скасування наказів та
поновлення на посаді,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2011 року позивач
звернувся до суду із зазначеним
позовом до відповідача. Просив визнати
незаконним та скасувати наказ
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Запорізькій
області від 10 січня 2011 року № 7 про
звільнення його за п. 66 Положення «Про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України» за скоєння
вчинків, що дискредитують звання
рядового і начальницького складу, та
наказ від 6 січня 2011 року № 9 «Про
покарання працівників Ленінського
районного відділу Запорізького
міського управління Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Запорізькій області»,
поновити ОСОБА_4 на службі в органах
внутрішніх справ Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Запорізькій області.

Постановою Запорізького
окружного адміністративного суду від 2
березня 2011 року у задоволенні позову
відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 1 вересня 2011 року
скасовано постанову суду першої
інстанції та прийнято нову постанову
про задоволення позову. Визнано
протиправним та скасовано наказ
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Запорізькій
області від 10 січня 2011 року № 7 про
звільнення ОСОБА_4 за п. 66 Положення
«Про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України» за скоєння
вчинків, що дискредитують звання
рядового і начальницького складу, та
наказ від 6 січня 2011 року № 9 «Про
покарання працівників Ленінського
районного відділу Запорізького
міського управління Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Запорізькій області».
Поновлено ОСОБА_4 на посаді старшого
дільничного інспектора міліції
сектора дільничних інспекторів
міліції Ленінського районного відділу
Запорізького міського управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Запорізькій
області та зобов"язано відповідача
виплатити ОСОБА_4 середній заробіток за
час вимушеного прогулу.

У касаційній скарзі ставиться
питання про скасування оскаржуваного
судового рішення суду апеляційної
інстанції з підстав порушення норм
матеріального та процесуального права
та залишення в силі постанови суду
першої інстанції.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі у
межах касаційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що з 1 жовтня 1992
року ОСОБА_4 проходив службу в
органах внутрішніх справ. Наказом
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Запорізькій
області від 23 березня 2000 року № 26 о/с
звільнений з органів внутрішніх справ
за власним бажанням.

Наказом Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Запорізькій області від 5 жовтня 2006
року № 428 о/с ОСОБА_4 призначений на
посаду дільничного інспектора міліції
відділу дільничних інспекторів
міліції Ленінського районного відділу
Запорізького міського управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Запорізькій
області, а з 16 вересня 2010 року
призначений на посаду старшого
дільничного інспектора міліції
сектора дільничних інспекторів
міліції Ленінського районного відділу
Запорізького міського управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Запорізькій
області.

Згідно резолюції начальника
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Запорізькій
області 23 листопада 2010 року призначено
службове розслідування, яким
встановлено, що 24 лютого 2004 року ОСОБА_4
пред'являлось обвинувачення у скоєнні
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 та ч. 2
ст. 176 КК України. Постановою
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 5 квітня 2004 року позивача
звільнено від кримінальної
відповідальності та покарання, а
кримінальну справу закрито за ст. 7 КПК
України у зв'язку із зміною обстановки,
тобто з нереабілітуючих підстав.

6 січня 2011 року Головним
управлінням Міністерства внутрішніх
справ України в Запорізькій області
видано наказ № 9 «Про покарання
працівників Ленінського районного
відділу Запорізького міського
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Запорізькій області», а 10 січня 2011
року № 7 о/с - наказ про
звільнення ОСОБА_4 з органів внутрішніх
справ за ст. 66 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України (за скоєння
вчинків, що дискредитують звання
рядового і начальницького складу).

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
Головним управлінням Міністерства
внутрішніх справ України правомірно
звільнено ОСОБА_4 з органів внутрішніх
справ.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що звільнення ОСОБА_4 з
органів внутрішніх справ за ст. 66
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України (за
скоєння вчинків, що дискредитують
звання рядового і начальницького
складу) є протиправним.

Відповідно до ст. 2
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України (далі
Дисциплінарний статут), дисциплінарний
проступок - невиконання чи неналежне
виконання особою рядового або
начальницького складу службової
дисципліни.

Статтею 5 Дисциплінарного статуту
передбачено, що за вчинення
дисциплінарних проступків особи
рядового і начальницького складу
несуть дисциплінарну відповідальність
передбачену статутом. Рішення про
наявність в діях особи дисциплінарного
проступку встановлюється органами
внутрішніх справ за результатами
проведеного службового розслідування.

Згідно ст. 7 Закону України «Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України» службова
дисципліна базується на високій
свідомості та зобов'язує кожну особу
рядового і начальницького складу:
дотримуватися законодавства,
неухильно виконувати вимоги Присяги
працівника органів внутрішніх справ
України, статутів і наказів
начальників; дотримуватися норм
професійної та службової етики; у
службовій діяльності бути чесною,
об'єктивною і незалежною від будь-якого
впливу громадян, їх об'єднань та інших
юридичних осіб; виявляти повагу до
колег по службі та інших громадян, бути
ввічливим, дотримуватися правил
внутрішнього розпорядку, носіння
встановленої форми одягу, вітання та
етикету; з гідністю і честю поводитися
в позаслужбовий час, бути прикладом у
дотриманні громадського порядку,
припиняти протиправні дії осіб, які їх
учиняють.

Відповідно до п. 66 Положенням про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 29 липня 1991 року № 114 (далі
-Положення) особи рядового і
начальницького складу, які скоїли
вчинки, що дискредитують звання
рядового і начальницького складу,
звільняються з органів внутрішніх
справ.

Судом апеляційної інстанції вірно
зазначено, що ОСОБА_4 був притягнутий до
відповідальності за вчинок скоєний до
прийняття його на службу, тобто позивач
не входив до кола осіб перелічених у п.
66 Положення. Крім того, суд апеляційної
інстанції дійшов обгрунтованого
висновку, що оскільки кримінальну
справу відносно ОСОБА_4 закрито на
підставі ст. 7 КПК України у зв'язку із
зміною обстановки та відсутністю в
його діях суспільної небезпеки, до
кримінальної відповідальності позивач
не притягався, судимості не має, то
відсутні будь-які законодавчі
обмеження щодо проходження ним служби
в органах внутрішніх справ.

Висновок суду апеляційної
інстанції ґрунтується на правильному
застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог частини 1
статті 220 КАС України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 цього
Кодексу, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про
порушення судом апеляційної інстанції
норм матеріального та процессуального
права безпідставні, не грунтуються на
доказах та спростовуються висновками
судів.

Тому колегія суддів, перевіривши
у межах доводів касаційної скарги
правильність застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, а судове рішення - без
змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в
а л и л а :

Касаційну скаргу Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Запорізькій області
залишити без задоволення, а постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 1 вересня 2011
року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.В. Тракало Я.Л.
Іваненко М.І. Мойсюк