Справа № 2а-6435/10/2170
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2014 року м. Київ
К/9991/70330/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Головуючого судді Малиніна
В.В.,суддів Загороднього А.Ф., Швеця
В.В. розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 24 грудня 2010
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 24 жовтня 2012
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі м. Херсона про
захист порушеного конституційного
прав, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась до Херсонського
окружного адміністративного суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Дніпровському районі м.
Херсона про захист порушеного
конституційного права шляхом заборони
примушувати позивача брати участь у
діяльності неприбуткової самоврядної
організації Пенсійний фонд та
скасування вимоги від 09.11.2010 р. №107 щодо
сплати внесків.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 24 грудня 2010
року, залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 24 жовтня 2012
року у задоволені позову відмовлено.

Вважаючи, що рішення судів першої
та апеляційної інстанцій прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, позивач
звернулась до Вищого
адміністративного суду України із
касаційною скаргою, в якій просить їх
скасувати, позовні вимоги задовольнити
у повному обсязі.

Відповідач письмових заперечень до
Вищого адміністративного суду України
не надав.

Відповідно до частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга заявника не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що листом від
09.11.2010 року № 107 позивачу, який
перебуває на обліку в управління
Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі м. Херсона, є
страхувальником та роботодавцем,
платником страхових внесків,
застрахованою особою, направлено
вимогу про сплату боргу (з урахуванням
сплати 189 грн. 00 коп.) на суму 695 грн. 46
коп.

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог суди попередніх інстанцій,
виходили з того, з чим погоджується
колегія суддів, що позивач,
зареєстрований приватним підприємцем
та перебуваючи на спрощеній системі
оподаткування зобов'язаний сплачувати
страхові внески до Пенсійного Фонду.

Відповідно до положень пункту 5 статті
14 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі - Закон) відповідач
є страхувальником та сплачує страхові
внески на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування відповідно до
закону.

Згідно пункту 6 частини 2
статті 17 Закону (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) страхувальник
зобов'язаний нараховувати, обчислювати
і сплачувати в установлені строки та в
повному обсязі страхові внески.

Згідно пунктами 3, 4 статті
18 Закону (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
страхові внески є цільовим
загальнообов'язковим платежем, що
справляється на всій території України
в порядку, встановленому цим Законом.
Страхові внески не включаються до
складу податків, інших обов'язкових
платежів, що складають систему
оподаткування. На ці внески не
поширюється податкове законодавство.

Згідно з статтею 5 Закону
№ (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин), цей
Закон регулює відносини, що виникають
між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування. Дія інших
нормативно-правових актів може
поширюватися на ці відносини лише у
випадках, передбачених цим Законом, або
в частині, що не суперечить цьому
Закону. Виключно цим Законом
визначаються: принципи та структура
системи загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування;
коло осіб, які підлягають
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню; платники
страхових внесків, їх права та
обов'язки; порядок нарахування,
обчислення та сплати страхових
внесків, стягнення заборгованості за
цими внесками.

Відповідно до підпункту 4
пункту 8 розділу XV «Перехідних
положень» Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (в редакції Закону
України «Про внесення змін до законів
України «Про Державний бюджет України
на 2010 рік» та «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування від
08.07.2010року № 2461-VI) фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності,
які обрали особливий спосіб
оподаткування (єдиний податок)
зобов'язані сплачувати страхові внески
у розмірі, який визначається ними
самостійно, при цьому сума страхового
внеску з урахуванням частини єдиного
податку, що перерахована до Пенсійного
фонду України, повинна становити не
менше мінімального розміру страхового
внеску, обчисленого від максимальної
величини фактичних витрат на оплату
праці найманих працівників, загального
оподатковуваного доходу, з якої
сплачуються страхові внески.

Статтею 53 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2010
рік» від 27.04.2010 р. № 2154-VI встановлено з 1
липня 2010 року мінімальну заробітну
плату у місячному розмірі 888 гривень, з 1
жовтня 2010 року 907 грн. 00 коп., з 1 грудня
2010 року 922 грн. 00 коп., таким чином
мінімальний страховий внесок на місяць
у третьому кварталі 2010 року становив 294
грн. 82 коп..

Частинами четвертою та
шостою статті 20 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що сплата
страхових внесків здійснюється
виключно в грошовій формі шляхом
внесення відповідних сум страхових
внесків до солідарної системи на
банківські рахунки виконавчих органів
Пенсійного фонду. Страхувальники
зобов'язані сплачувати страхові
внески, нараховані за відповідний
базовий звітний період, не пізніше ніж
через 20 календарних днів із дня
закінчення цього періоду. Базовим
звітним періодом для відповідача є
квартал.

Згідно пункту 3 Указу
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» від 03.07.1998 р. № 727/98
(чинним на момент виникнення спірних
правовідносин), відділення Державного
казначейства України наступного дня
після надходження коштів
перераховують відповідні суми внесків
до Пенсійного фонду України.

Згідно
повідомленням-розрахунку від 09.11.2010
року, позивачем, як платником
фіксованого податку, самостійно були
нараховані страхові внески в сумі 189
грн. 00 коп.

Разом з тим, виходячи із зазначеного
мінімального страхового внеску, а саме
липень-вересень 2010 року в сумі 294,82 грн.
заборгованість позивача зі сплати
страхових внесків за вказаний період
2010 рік складає 695 грн. 46 коп.

Частиною 6 статті 18 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
(діючої на час виникнення спірних
правовідносин) передбачено, що
законодавством не можуть
встановлюватися пільги з нарахування
та сплати страхових внесків або
звільнення від їх сплати.

Частиною 12 статті 20 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
передбачено, що страхові внески
підлягають сплаті незалежно від
фінансового стану платника страхових
внесків.

Враховуючи наведене, та вбачаючи
доведену відповідачем заборгованість
за позивачем по сплати нею страхових
внесків за липень-вересень 2010 року,
колегія суддів вважає, що заявлений
позов є безпідставним.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
касаційної скарги порушень судами норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
правильно, а тому касаційну скаргу слід
відхилити, а оскаржувані судові
рішення - залишити без змін.

Доводи, які містяться в касаційній
скарзі, висновків судів та обставин
справи не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 24 грудня 2010
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 24 жовтня 2012
року № 2-а-6435/10/2170 залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
В.В. Малинін

Судді:
А.Ф. Загородній

В.В. Швець