Справа № 808/6080/14
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2014-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2014 року ( 15 год. 25 хв.)Справа
№ 808/6080/14 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді -
Максименко Л.Я., розглянув в порядку
письмового провадження
адміністративну справу

за позовною заявою: ОСОБА_1, м. Запоріжжя

до відповідача: Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області, м.
Запоріжжя

про: зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся із
адміністративним позовом до Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області (далі - відповідач), в якому
позивач просить суд зобов'язати
відповідача виплатити ОСОБА_1
одноразову грошову допомогу в розмірі
50% місячного грошового утримання (4 124,39
грн.), що складає 2 062,20 грн. за кожний з 10
повних календарних років служби в
органах внутрішніх справ УМВС України
в Запорізькій області, а всього 20 622,00
грн.

В обґрунтування позову посилається на
те, що у період з 14.08.1996 по 15.05.2007 позивач
проходив службу в органах внутрішніх
справ та звільнений за власним
бажанням на підставі п. 64 п.п. «ж»
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України з
посади оперуповноваженого відділення
кримінальної міліції у справах
неповнолітніх ЗМУ УМВС України в
Запорізькій області. Вказує, що 16.05.2007
позивач повторно поступив на службу до
податкової міліції ДПС у Запорізькій
області і звільнений з 04.06.2013 за п. п. «г»
п. 64 Положення через скорочення штатів.
Стверджує, що при звільнені зі служби у
податковій міліції у якості
розрахункової суми при звільнені
позивачу були перераховані кошти на
персональний картковий рахунок
загальною сумою. Вказує, що лише з листа
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області від 17.09.2014 №
630/14/08-01-05-00-36 з`ясував, що при звільнені
йому було призначено та виплачено
одноразову грошову допомогу у розмірі
50 % місячного грошового забезпечення (4
124,39 грн.), що складає 2 062,20 грн. за кожний
з 6 повних календарних років служби у
податковій міліції. При цьому, роки
служби в органах внутрішніх справ у
розрахунку розміру одноразової
грошової допомоги, враховані не були.
Вважає, що в порушення вимог п. 10
Постанови КМУ від 17.07.1992 № 393 «Про
порядок нарахування вислуги років,
призначення та виплати пенсій та
грошової допомоги особам офіцерського
складу, прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям строкової служби
та військової служби по контракту,
особам начальницького та рядового
складу органів внутрішніх справ та
членам їх сімей» Головне управління
Міндоходів у Запорізькій області
недонарахувало та не виплатило грошову
допомогу в розмірі 50 % місячного
грошового утримання за кожний з 10 років
служби в органах внутрішніх справ.

Відповідач адміністративний
позов не визнав, у письмових
запереченнях від 28.10.2014 вих. № 15/08-01-10-06
посилається на те, що на день
звільнення позивача із податкової
міліції календарна вислуга років
склала 16 років 09 місяців та 19 днів. При
цьому, з останнього зарахування на
службу до дня звільнення зі служби в
податковій міліції минуло в
календарному обчисленні 6 повних
календарних років служби. Вказує, що
згідно того ж п. 10 Постанови КМУ від
17.07.1992 № 393 «Про порядок нарахування
вислуги років, призначення та виплати
пенсій та грошової допомоги особам
офіцерського складу, прапорщикам,
мічманам, військовослужбовцям
строкової служби та військової служби
по контракту, особам начальницького та
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їх сімей»
військовослужбовці і особи рядового і
начальницького складу, які
звільняються із служби повторно,
одноразова грошова допомога
виплачується за період їх календарної
служби з дня останнього зарахування на
службу без урахування періоду
попередньої служби, за винятком тих
осіб, що при попередньому звільненні не
набули право на отримання такої
допомоги. Вказує, що на дату звільнення
з податкової міліції ОСОБА_1
не надано будь-якої інформації про
отримання чи не отримання одноразової
грошової допомоги при звільнені з ОВС.
Крім того, зазначає, що не нарахування і
невиплата грошової допомоги при
звільненні з УМВС України в
Запорізькій області не є приводом
виплати грошової допомоги за рахунок
Державної податкової служби. З огляду
на це вважає, що ДПС в Запорізькій
області правомірно виплачено ОСОБА_1
грошову допомогу при звільненні лише з
урахуванням останнього дня
зарахування на службу (з 16.05.2007 по
04.06.2013), тобто за 6 повних календарних
років служби у розмірі 50 % місячного
грошового забезпечення. На підставі
викладеного, просить у задоволенні
позову відмовити повністю.

Заявою від 03.11.2014 вх. № 43833 позивач
просить розглянути справу за його
відсутності. Позовні вимоги підтримує
в повному обсязі.

Представник відповідача з'явився
до суду та підтримав заперечення.

Проте, відповідно до частини
шостої статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) якщо немає перешкод
для розгляду справи у судовому
засіданні, визначених цією статтею, але
прибули не всі особи, які беруть участь
у справі, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Оскільки у судове засідання
прибули не всі особи, які беруть участь
у справі, суд вважає за можливе
розглянути справу у порядку письмового
провадження.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 41 КАС України,
відповідно до якої у разі неявки у
судове засідання всіх осіб, які
беруть участь у справі, чи якщо
відповідно до положень цього Кодексу
розгляд справи здійснюється за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі (у тому числі при розгляді
справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив:

З 14.08.1996 по 15.05.2007 ОСОБА_1 проходив службу
в органах внутрішніх справ. Наказом від
15.05.2007 № 2190/с позивач звільнений з
посади оперуповноваженого відділення
кримінальної міліції у справах
неповнолітніх ЗМУ УМВС України в
Запорізькій області.

Наказом від 15.05.2007 № 152-о ОСОБА_1
призначено старшим оперуповноваженим
з особливо важливих справ відділу
організації боротьби з відмиванням
доходів, одержаних злочинним шляхом
оперативного управління УПМ ДПА у
Запорізькій області.

27.05.2013 наказом № 91-о «По особовому
складу» підполковника податкової
міліції ОСОБА_1 старшого слідчого з ОВС
відділу організації досудового
слідства слідчого управління ДПС у
Запорізькій області звільнено з
податкової міліції у запас Збройних
Сил України за п. 64 п.п. «г» (через
скорочення штатів) Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ. Також згідно п. 10
Постанови КМУ від 17.07.1992 № 393 «Про
порядок обчислення вислуги років,
призначення та виплати пенсій і
грошової допомоги особам офіцерського
складу, прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їхніх сімей» прийнято
рішення виплатити ОСОБА_1 одноразову
грошову допомогу в розмірі 50 %
місячного грошового забезпечення за
кожний з 6 (шести) повних календарних
років служби.

Листом від 15.09.2014 ОСОБА_1 звернувся до
в.о. начальника ГУ Міндоходів у
Запорізькій області Кавиліна О.А. із
вимогою повідомити, за який період йому
була виплачена одноразова грошова
допомога та надати розрахунок
грошового забезпечення, з якого була
розрахована зазначена одноразова
допомога.

Листом від 17.09.2014 вих. № 630/14/08-01-05-00-36
позивача повідомлено про те, що згідно
наказу ДПС у Запорізькій області від
27.05.2013 № 91-о «По особовому складу» йому
передбачена виплата одноразової
грошової допомоги в розмірі 50
відсотків місячного грошового
забезпечення за кожний з 6 (шести)
повних календарних років служби.

Не погоджуючись із проведеним
нарахуванням та виплатою одноразової
грошової допомоги, ОСОБА_1 звернувся із
позовом до суду.

Дослідивши обставини справи та
перевіривши їх доказами, суд приходить
до наступних висновків.

Умови, норми і порядок пенсійного
забезпечення громадян України із числа
осіб, які перебували на військовій
службі, службі в органах внутрішніх
справ, державній пожежній охороні,
Державній службі спеціального зв'язку
та захисту інформації України, органах
і підрозділах цивільного захисту,
податковій міліції чи Державній
кримінально-виконавчій службі України,
та деяких інших осіб, які мають право на
пенсію визначається Законом України
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ
(далі - Закон № 2262-ХІІ).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 Закону № 2262-ХІІ
особам рядового, сержантського,
старшинського та офіцерського складу
та деяким іншим особам, які мають право
на пенсію за цим Законом та
звільняються зі служби за станом
здоров'я, виплачується одноразова
грошова допомога в розмірі 50 відсотків
місячного грошового забезпечення за
кожний повний календарний рік служби. У
разі звільнення зі служби за віком, у
зв'язку із скороченням штатів або
проведенням організаційних заходів,
закінченням строку контракту, у зв'язку
з безпосереднім підпорядкуванням
близькій особі, систематичним
невиконанням умов контракту
командуванням одноразова грошова
допомога в розмірі 50 відсотків
місячного грошового забезпечення за
кожний повний календарний рік служби
виплачується за наявності вислуги 10
років і більше.

Особам рядового, сержантського,
старшинського та офіцерського складу
та деяким іншим особам, які мають право
на пенсію за цим Законом, при
звільненні зі служби за власним
бажанням, через сімейні обставини або
інші поважні причини, перелік яких
визначається Кабінетом Міністрів
України, які мають вислугу 10 років і
більше виплачується одноразова
грошова допомога в розмірі 25 відсотків
місячного грошового забезпечення за
кожний повний календарний рік служби.

Вказані положення Закону
кореспондуються із положеннями п. 10
Постанови КМУ № 393 від 17.07.1992 «Про
порядок обчислення вислуги років,
призначення та виплати пенсій і
грошової допомоги особам офіцерського
складу, прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їхніх сімей»,
відповідно до якої
військовослужбовцям, крім
військовослужбовців строкової
військової служби, особам рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ, Державної інспекції
техногенної безпеки, Державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації, органів і підрозділів
цивільного захисту, податкової
міліції, Державної
кримінально-виконавчої служби: які
звільняються із служби за віком, у
зв'язку із скороченням штатів або
проведенням організаційних заходів,
закінченням строку контракту,
систематичним невиконанням умов
контракту командуванням, за наявності
вислуги 10 років і більше виплачується
одноразова грошова допомога в розмірі
50 відсотків місячного грошового
забезпечення за кожний повний
календарний рік служби.

Зазначеним в абзаці першому цього
пункту військовослужбовцям і особам
рядового і начальницького складу, які
звільняються із служби повторно,
одноразова грошова допомога
виплачується за період їх календарної
служби з дня останнього зарахування на
службу без урахування періоду
попередньої служби, за винятком тих
осіб, що при попередньому звільненні не
набули право на отримання такої
допомоги.

Як зазначалося вище, ОСОБА_1 проходив
службу в органах внутрішніх справ з
14.08.1996 по 15.05.2007 та згідно з наказом від
15.054.2007 № 219о/с був звільнений за власним
бажанням на підставі п. 64 п.п. «ж»
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України з
посади оперуповноваженого відділення
кримінальної міліції у справах
неповнолітніх ЗМУ УМВС України в
Запорізькій області. Наказом
визначено, що вислуга ОСОБА_1 на день
звільнення складає: календарна - 10
років 09 місяців - 01 день; у пільговому
обчисленні - 13 років 07 місяців 27 днів.

Станом на момент звільнення, а саме
15.05.2007 редакція ст. 9 Закону № 2262-ХІІ
була викладена наступним чином:
«Особам офіцерського складу,
прапорщикам і мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби і військової служби за
контрактом та деяким іншим особам, які
мають право на пенсію за цим Законом та
звільняються зі служби за віком, станом
здоров'я чи у зв'язку із скороченням
штатів, після закінчення строку
контракту, у зв'язку із систематичним
невиконанням умов контракту
командуванням, виплачується
одноразова грошова допомога в розмірі
50 відсотків місячного грошового
забезпечення за кожний повний
календарний рік служби. Особам
офіцерського складу, прапорщикам і
мічманам, військовослужбовцям
надстрокової служби і військової
служби за контрактом та деяким іншим
особам, які мають право на пенсію за цим
Законом, при звільненні зі служби за
власним бажанням, через сімейні
обставини або інші поважні причини,
перелік яких визначається Кабінетом
Міністрів України, виплачується
одноразова грошова допомога в розмірі
25 відсотків місячного грошового
забезпечення за кожний повний
календарний рік служби».

Аналогічні положення містились і в п. 10
Постанови КМУ № 393, а саме:
«Військовослужбовцям (крім
військовослужбовців строкової служби),
особам начальницького і рядового
складу органів внутрішніх справ при
звільненні з військової служби або з
органів внутрішніх справ за вислугою
строку служби, за віком, за станом
здоров'я, у зв'язку із скороченням
штатів або з проведенням
організаційних заходів у разі
неможливості використання на службі (в
органах) виплачується грошова допомога
в розмірі 50 відсотків місячного
грошового забезпечення за кожний
повний календарний рік служби.
Військовослужбовцям, особам
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ, звільненим з
військової служби або з органів
внутрішніх справ через сімейні
обставини або інші поважні причини,
перелік яких визначається Кабінетом
Міністрів України, виплачується
грошова допомога у розмірі 25 відсотків
місячного грошового забезпечення за
кожний повний календарний рік служби».

Тобто, на момент попереднього
звільнення позивач ані згідно вимог ст.
9 Закону № 2262-ХІІ, ані положень
п. 10 Постанови КМУ № 393 не набув права на
отримання одноразової грошової
допомоги, оскільки останні не
передбачали право осіб, звільнених з
органів внутрішніх справ за власним
бажанням на отримання такої допомоги.

Оскільки, грошова допомога,
передбачена пунктом 10 Постанови №393 є
за своєю суттю одноразовою, позивач
при першому звільненні з органів
внутрішніх справ не отримував цю
допомогу, а тому відповідач, при
здійсненні розрахунку при повторному
звільненні та нарахуванні одноразової
грошової допомоги, був зобов'язаний
врахувати попередній період служби
позивача в органах внутрішніх справ.

Суд вважає необґрунтованими посилання
відповідача на вимоги Постанови №393,
оскільки виходячи із загальних
принципів пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
питання щодо наявності у позивача
права на отримання грошової допомоги,
слід керуватися Законом №2262-ХІІ, а не
підзаконним нормативно-правовим актом
(Постановою №393).

Законом №2262-ХІІ визначено як право
особи на отримання грошової допомоги
при звільненні, так і підстави, за
наявності яких таке право може бути
реалізованим.

Необґрунтованими суд вважає і
посилання відповідача на те, що позивач
проходив службу у різних відомствах
які мають різне фінансування, оскільки
вказані обставини не можуть вплинути
на зміст та обсяг прав, які надані
позивачу Законом №2262-ХІІ.

Судом також з'ясовано, що не
заперечується і представником
відповідача, при попередньому
звільнені позивачу одноразова грошова
допомога не призначалась та не
виплачувалась.

Таким чином, при звільнені 04.06.2013,
відповідно до наказу від 27.05.2013 № 91-о,
позивачу мала бути нарахована та
виплачена одноразова грошова допомога
в розмірі 50 відсотків місячного
грошового забезпечення за кожний
повний календарний рік служби.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, позивачу при звільнені 04.06.2013
була нарахована одноразова грошова
допомога у розмірі 50 відсотків
місячного грошового забезпечення, але
лише з дня останнього зарахування на
службу до дня звільнення зі служби в
податковій міліції (з 16.05.2007 по 04.06.2013), а
саме в календарному обчисленні 6 повних
календарних років служби.

З огляду на викладене, суд вважає, що
такі дії відповідача порушують вимоги
як ст. 9 Закону № 2262-ХІІ так і положення
п. 10 Постанови КМУ № 393 щодо повноти
нарахування та виплати одноразової
грошової допомоги ОСОБА_1

Суд наголошує, що відповідач ані
вислугу років позивача, ані розмір
місячного грошового забезпечення, не
оспорює.

Розмір грошового забезпечення
відповідачем підтверджено наданим та
долученим до матеріалів справи
розрахунком грошової допомоги, який
складає 4 124,39 грн.

Статтею 9 Закону № 2262-ХІІ передбачено,
що виплата зазначеної в частинах
першій та другій цієї статті
одноразової грошової допомоги при
звільненні зі служби особам рядового,
сержантського, старшинського та
офіцерського складу та деяким іншим
особам, які мають право на пенсію за цим
Законом, здійснюється Міністерством
оборони України, Міністерством
внутрішніх справ України, Державною
службою спеціального зв'язку та
захисту інформації України,
центральними органами виконавчої
влади, що реалізують державну політику
у сферах цивільного захисту,
транспорту, виконання кримінальних
покарань, пожежної і техногенної
безпеки, єдину державну податкову
політику, іншими утвореними відповідно
до законів України військовими
формуваннями та правоохоронними
органами, за рахунок коштів Державного
бюджету України, передбачених на їх
утримання(за винятком випадків,
передбачених абзацом другим цього
пункту).

Військовослужбовцям, особам
середнього, старшого та вищого
начальницького складу органів
внутрішніх справ, Державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації, державної пожежної
охорони, органів і підрозділів
цивільного захисту, податкової
міліції, Державної
кримінально-виконавчої служби,
звільненим із служби безпосередньо з
посад, які вони займали в органах
державної влади, органах місцевого
самоврядування або сформованих ними
органах, на підприємствах, в установах,
організаціях і у вищих навчальних
закладах із залишенням на військовій
службі, службі в органах внутрішніх
справ, Державній службі спеціального
зв'язку та захисту інформації,
державній пожежній охороні, органах і
підрозділах цивільного захисту,
податковій міліції чи Державній
кримінально-виконавчій службі, виплата
одноразової грошової допомоги у
випадках, передбачених пунктом 10 цієї
постанови, здійснюється за рахунок
коштів органів, у яких
військовослужбовці та зазначені особи
працювали.

Отже, з наведеного суд приходить до
висновку що у відповідності до п. 10
Постанови Кабінету Міністрів України
за № 393 від 17 липня 1992 року нарахування
та виплата одноразової грошової
допомоги при звільненні повинна була
бути проведена саме Головним
управлінням Міндоходів у Запорізькій
області (як правонаступником ДПС у
Запорізькій області) з якої позивач
звільнився у зв'язку із скороченням
штатів.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено,
що у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті
(вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з
метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених

статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Оскільки відповідач під час
розгляду справи по суті не довів
правомірність своїх дій щодо не
нарахування та невиплати ОСОБА_1
одноразової грошової допомоги в
розмірі 50% місячного грошового
утримання за кожний з 10 повних
календарних років служби в органах
внутрішніх справ УМВС України в
Запорізькій області за період з 14.08.1996
по 15.05.2007, суд приходить до висновку про
законність та обґрунтованість
позовних вимог ОСОБА_1

З огляду на викладене,
адміністративний позов слід
задовольнити повністю.

Враховуючи вищезазначене, та
керуючись ст.ст. 2, 4, 7 - 12, 14, 86, 158 - 163 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області про зобов'язання
вчинити певні дії, - задовольнити
повністю.

Зобов'язати Головне управління
Міндоходів у Запорізькій області
нарахувати та виплатити ОСОБА_1
одноразову грошову допомогу в розмірі
50% місячного грошового утримання (4 124,39
грн.), що складає 2 062,20 грн. за кожний з 10
повних календарних років служби в
органах внутрішніх справ УМВС України
в Запорізькій області за період з 14.08.1996
по 15.05.2007, а всього в сумі 20 622,00 грн.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо вона не була
подана у встановлені строки. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
Л.Я. Максименко