Справа № 2а-557/08
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/9371/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у місті Черкаси

на постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 16 березня
2010 року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 26 січня 2011
року

у справі № 2-а-557/08

за позовом Державної податкової
інспекції у місті Черкаси

до суб'єкта підприємницької діяльності
- фізичної особи ОСОБА_1

про встановлення нікчемності
правочинів та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А :

Державна податкова інспекція у місті
Черкаси (далі - позивач) звернулась до
суду з позовом до суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 (далі - відповідач) про
встановлення нікчемності правочинів
по зовнішньоекономічних контрактах:
від 03 січня 2008 року № 18/106, що укладений
між відповідачем та «KIRAZ TIKARET IMYA: SEYHO KIRAZ»
GATEM FISTIKCILAR SITESI 7. BLOK NO: 94 GAZIANTEP (Туреччина);
від 22 січня 2008 року № 02/01, що укладений
між позивачем та S.R.L. «LEUL» MD 2068 MUN.CHISINAU ST.
DRUMUL CRUC II 96 AP. 28 (Молдова); від 30 січня 2008
року № 21, що укладений між позивачем та
«BREVIS.LTD», DULOVO, 4 SILISTRENKO HIGWAY (Болгарія) (в
редакції уточнення позовних вимог від
27 жовтня 2008 року).

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 16 березня
2010 року у задоволенні позову
відмовлено повністю.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 26 січня 2011
року постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 16 березня
2010 року залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у м. Черкаси,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду від 16 березня
2010 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 26 січня 2011 року і ухвалити нове
судове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів, враховуючи межі
касаційної скарги, дійшла висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає, з огляду на наступне.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позовних вимог, з
висновками якого погодився суд
касаційної інстанції, виходив з того,
що податковим органом не доведено
наявності з боку відповідача мети,
завідомо суперечної інтересам держави
і суспільства, при укладенні
оспорюваних контрактів, з урахуванням
того, що на момент укладення та
виконання оспорюваного договору
сторони були належним чином
зареєстрованими юридичними особами та
перебували на податковому обліку, що
підтверджено відповідями Укрбюро
Інтерполу УМВС України в Черкаській
області, наданими та запит суду, а також
зважаючи на те, що контракти є
виконаними, а податки, збори
(обов'язкові платежі) - сплачені.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в
обґрунтування позовних вимог
податковий орган посилається на те, що
відповідач, укладаючи оспорювані
контракти із
підприємствами-нерезидентами, не мав
на меті досягнути економічного
результату, а бажав отримати дохід
(податкову вигоду) шляхом
безпідставного відшкодування податку
на додану вартість із державного
бюджету, оскільки у податкового органу
існує сумнів стосовно того, що вказані
у вантажних митних деклараціях та
міжнародних товарних транспортних
накладних підприємства-нерезиденти є
реально існуючими юридичними особами,
що, в свою чергу, суперечить інтересам
держави та суспільства та, які
наслідок, укладені позивачем контракти
є нікчемними в силу положень частин 1, 2
статті 215 Цивільного кодексу України.

Судами попередніх інстанцій було
встановлено, що 03 січня 2008 року між
суб'єктом підприємницької діяльності -
фізичною особою ОСОБА_1 (продавцем) та
«KIRAZ TIKARET IMYA: SEYHO KIRAZ» GATEM FISTIKCILAR SITESI 7. BLOK NO:
94 GAZIANTEP (Туреччина) (покупцем) був
укладений контракт № 18/106, відповідно
до умов якого продавець зобов'язувався
продати насіння гарбузове в порядку та
умовах визначених у контракті (т.3 арк.
справи 40-43).

22 січня 2008 року між суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною
особою ОСОБА_1 (продавцем) та S.R.L. «LEUL» MD
2068 MUN.CHISINAU ST. DRUMUL CRUC II 96 AP. 28 (Молдова)
(покупцем) був укладений контракт № 02/01,
відповідно до умов якого продавець
зобов'язувався продати насіння
гарбузове в порядку та умовах
визначених у контракті (т.1 арк. справи
12).

30 січня 2008 року між суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною
особою ОСОБА_1 (продавцем) та «BREVIS.LTD»,
DULOVO, 4 SILISTRENKO HIGWAY (Болгарія) (покупцем)
був укладений контракт № 21, відповідно
до умов якого продавець зобов'язувався
продати насіння гарбузове в порядку та
умовах визначених у контракті (т.1 арк.
справи 13).

На підтвердження виконання своїх
зобов'язань за контрактом з KIRAZ TIKARET IMYA:
SEYHO KIRAZ» GATEM FISTIKCILAR SITESI 7. BLOK NO: 94 GAZIANTEP
(Туреччина) позивачем були надані:
вантажні митні декларації № 902000007/8/700045
та №902000007/8/700046, з відміткою митного
органу про те, що товар вивезено за межі
митної території України в повному
обсязі (т.1 арк. справи 14-15), міжнародні
товарно-транспортні накладні (СМR) №
0000228 від 15 січня 2008 року та б/н від 15
січня 2008 року (т.1 арк. справи 20-21), а
також лист директора фірми від 06
листопада 2008 року про те, що фірма «KIRAZ
TIKARET IMYA: SEYHO KIRAZ» підтверджує отримання
від суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1
насіння гарбуза в якості продукта
харчування згідно вантажних митних
декларацій від 15 січня 2008 року № 700045
(СМR від 15 січня 2008 року № 0000288) та № 700046
(СМR від 15 січня 2008 року б/н) (т.1 арк.
справи 166). Про те, що компанія «KIRAZ TIKARET
IMYA: SEYHO KIRAZ» виконала свої зобов'язання
за контрактом свідчать інвойси від 12
січня 2008 року № 108 та № 109, випискою з
банку та меморіальним валютним ордером
№ 11 від 12.01.2008 року (т.1 арк. справи 26-29).

На підтвердження виконання своїх
зобов'язань за контрактом з S.R.L. «LEUL» MD
2068 MUN.CHISINAU ST. DRUMUL CRUC II 96 AP. 28 (Молдова)
позивачем були надані: вантажна митна
декларація № 902000007/8/700303 з відміткою
митного органу про те, що товар
вивезено за межі митної території
України в повному обсязі (т.1 арк. справи
16), міжнародна товарна транспортна
накладна (СМR) № 0003921 від 30 січня 2008 року
(т.1 арк. справи 22), лист директора S.R.L.
«LEUL» ОСОБА_3 від 06 листопада 2008 року про
те, що S.R.L. «LEUL» отримало насіння
гарбуза по вантажній митній декларації
від 30 січня 2008 року № 700303 (СМR від 30
січня 2008 року № 0003921), яке не призначене
для посіву (т.1 арк. справи 156). Про те, що
компанія S.R.L. «LEUL» виконала свої
зобов'язання свідчать виписки з банку
та меморіальні валютні ордери від 06
лютого 2008 року № 1667 та від 07 лютого 2008
року № 2120 (т.1 арк. справи 30-33).

На підтвердження виконання своїх
зобов'язань за контрактом з «BREVIS.LTD»,
DULOVO, 4 SILISTRENKO HIGWAY (Болгарія) позивачем
були надані: вантажні митні декларації
№ 902000007/8/700451, № 902000007/8/700505 та №
902000007/8/700506 з відміткою митного органу
про те, що товар вивезено за межі митної
території України в повному обсязі (т.1
арк. справи 17-19); міжнародні товарні
транспортні накладні СМR від 12 лютого
2008 року б/н, СМR від 08 лютого 2008 року №
0085630, СМR від 12 лютого 2008 року б/н (т.1 арк.
справи 23-25); лист директора
підприємства ОСОБА_4 про те, що «BREVIS.LTD»
отримало насіння гарбуза в якості
продукту харчування згідно
вищезазначених вантажних митних
декларацій та міжнародних
товарно-транспортних накладних (т.1 арк.
справи 159).

Крім іншого, на виконання вимог ухвали
Черкаського окружного
адміністративного суду від 27 жовтня 2008
року Укрбюро Інтерполу УМВС України в
Черкаській області була надана
інформація про нерезидентів, з якими у
позивача були укладені контракти, а
саме: компанія S.R.L. «LEUL» зареєстрована
на території Республіки Молдова 30
червня 1993 року. Засновником і
менеджером є ОСОБА_3. Зазначена
компанія займається переробкою і
упаковкою насіння в місті Штефан Воде.
22 січня 2008 року між компанією «LEUL» і
компанією «ОСОБА_1» був укладений
контракт на поставку 4 тон насіння на
суму 8000 USD. Вказаний товар був завезений
на територію Республіки Молдова через
КПП Тудора транспортним засобом з держ.
номером НОМЕР_1 на підставі первинної
декларації №UG02203812 від 02 лютого 2008 року
(т.3 арк. справи 4); власником фірми
«BREVIS.LTD» є громадянин Болгарії ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Вищевказана фірма
займається оптовою та роздрібною
торгівлею зерном, насінням, фуражем та
іншими видами похідних рослинного та
природного походження. В ході
перевірки встановлено, що у 2008 році
вказана компанія уклала 4 контракти з
українським підприємцем на ім'я ОСОБА_1
на закупівлю загалом 480 тон гарбузового
насіння. Загальна сума закупівлі
склала 1700000 доларів США. Подібні
контракти вищевказаною компанією з ПП
«ОСОБА_1» були також укладені і у 2007
році. Компанія являється імпортером
гарбузового насіння з України та
виконує операції по експорту переважно
в Мексику, Сирію, Ліван та Ізраїль. Крім
гарбузового насіння компанія також
займається грецьким горіхом,
коріандром, насінням соняшника та інше.
В ході податкової перевірки вказаної
компанії в 2007 році ніяких порушень не
виявлено (т.3 арк. справи 5); фірма «KIRAZ
TIKARET IMYA: SEYHO KIRAZ» зареєстрована за
наступною адресою: GATEM FISTIKCILAR SITESI 7-TH BLOCK
#94 GAZIANTEP. Співзасновником є KIRAZ SEYHO.
Інформація про причетність вказаної
особи до незаконних дій, пов'язаних з
обігом та використання зброї, відсутня.
Також зазначено, що інші відомості
становлять, як правило, комерційну
таємницю і можуть повідомлятися
іноземними правоохоронними органами
лише після розгляду офіційного
звернення Генеральної прокуратури
України верховним органом юстиції
(прокуратури) запитуваної держави в
порядку надання правової допомоги в
кримінальній справі (т.3 арк. справи 16).

Згідно положень частин 1, 2 статті 215
Цивільного кодексу України (в редакції
на момент виникнення спірних
правовідносин) підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним.

Відповідно до частини 1 статті 207
Господарського кодексу України (в
редакції на момент виникнення спірних
правовідносин) господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Якщо господарське зобов'язання визнано
недійсним як таке, що вчинено з метою,
яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, то за наявності
наміру в обох сторін - у разі виконання
зобов'язання обома сторонами - в доход
держави за рішенням суду стягується
все одержане ними за зобов'язанням, а у
разі виконання зобов'язання однією
стороною з другої сторони стягується в
доход держави все одержане нею, а також
все належне з неї першій стороні на
відшкодування одержаного. У разі
наявності наміру лише у однієї із
сторін усе одержане нею повинно бути
повернено другій стороні, а одержане
останньою або належне їй на
відшкодування виконаного стягується
за рішенням суду в доход держави
(частина 1 статті 208 Господарського
кодексу України (в редакції на момент
виникнення спірних правовідносин)).

Санкції застосовуються за вчинення
правочину з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства. Для застосування санкцій,
передбачених частиною 1 статті 208
Господарського кодексу України,
необхідним є наявність умислу на
укладення угоди з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства.

Зокрема, при кваліфікації правочину за
статтею 228 Цивільного кодексу України
має враховуватися вина, яка
виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін, тоді як доказом
вини може бути вирок суду,
постановлений у кримінальній справі,
щодо знищення, пошкодження майна чи
незаконного заволодіння ним тощо.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджується
матеріалами справи, податковим органом
не було доведено наявності з боку
відповідача мети, завідомо суперечної
інтересам держави і суспільства, при
укладенні оспорюваних контрактів, з
урахуванням того, що на момент
укладення та виконання оспорюваного
договору сторони були належним чином
зареєстрованими юридичними особами та
перебували на податковому обліку, що
підтверджено відповідями Укрбюро
Інтерполу УМВС України в Черкаській
області, наданими та запит суду, а також
зважаючи на те, що контракти є
виконаними, а податки, збори
(обов'язкові платежі) - сплачені.

Також, суди попередніх інстанцій
дійшли обґрунтованого висновку, з яким
погоджується суд касаційної інстанції,
про те, що оскільки відповідача
здійснював продаж насіння гарбуза, яке
не є посадковим матеріалом, а є
продуктом харчування, то підприємець
не повинен був отримувати ліцензію для
здійснення торгівлі таким видом
продукції.

З урахуванням вищевикладеного, суди
першої та апеляційної інстанцій дійшли
вірного висновку, з яким погоджується
суд касаційної інстанції, про
безпідставність позовних вимог.

Доводи касаційної скарги
вищевикладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи викладене, касаційна скарга
ДПІ у м. Черкаси підлягає залишенню без
задоволення, а постанова Черкаського
окружного адміністративного суду від 16
березня 2010 року та ухвала Київського
апеляційного адміністративного суду
від 26 січня 2011 року підлягають
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у місті Черкаси залишити без
задоволення, а постанову Черкаського
окружного адміністративного суду від 16
березня 2010 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 26 січня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
_____________________ Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна