Справа № 24797/9/28-01-10-27
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2014 року м. Київ
К/800/47891/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів:
Островича С.Е.

Степашка О.І.

секретар судового засідання
Мосійчук І.М.

за участю представників згідно журналу
судового засіданні від 27.11.2014 (в
матеріалах справи)

розглянувши касаційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Дніпропетровську
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 29.08.2013 та
ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 20.08.2014

у справі № 804/8465/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю „Тайгер-ГК"

до Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих

платників у м.
Дніпропетровську Міжрегіонального
головного управління

Міндоходів

про скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю „Тайгер-ГК"
звернулось до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду з
позовом до Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м.
Дніпропетровську Міжрегіонального
головного управління Міндоходів про
визнати протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень: №
від 18.06.2013; № 000362500 від 18.06.2013; № 000382500 від
25.06.2013; № від 25.06.2013.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
29.08.2013 позовні вимоги задоволено.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 20.08.2014 постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 20.08.2014
залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції та ухвалою суду
апеляційної інстанції відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
який просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалу суду
апеляційної інстанції, прийняти нове
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог відмовити.

Касаційна скарга вмотивована тим, що
судом першої та апеляційної інстанції
при вирішенні спору по даній справі
порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального права, юридичної
оцінки обставин справи, розглянувши
надані письмові докази в їх сукупності,
Вищий адміністративний суд України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
інстанцій, відповідачем проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку позивача з питань дотримання
податкового законодавства України по
взаємовідносинам з ТОВ „Телеком
Партнер" за період з 01.01.2011 по 30.06.2011 та
складено акт № 384/25.3/3382960 від 31.05.2013.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем п. 44.1. ст. 44 ПК України щодо
"нереальності" проведення
господарських операцій між позивачем
та ТОВ „Телеком Партнер" за
січень-травень 2011р. та юридичну
дефектність первинних документів,
занижено податок на прибуток за 2
квартал 2011 року на суму 978965 грн.,
занижено податок на додану вартість, що
підлягає сплаті в бюджет на загальну
суму 991257, 10 грн.

Також, відповідачем проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку позивача з питань дотримання
податкового законодавства України по
взаємовідносинам з ТОВ „Телеком
Партнер" за період з 01.07.2011 по 30.09.2011 та
складено акт № 433/28.3/3382960 від 14.06.2013.

Перевіркою було встановлено порушення
позивачем п. 44.1 ст. 44 ПК України щодо
"нереальності" проведення
господарських операцій між позивачем
та ТОВ „Телеком Партнер" за
липень-вересень 2011 року та юридичну
дефектність первинних документів, в
результаті, занижено податок на
прибуток за 3 квартал 2011 року на суму
1354513 грн., занижено податок на додану
вартість, що підлягає сплаті в бюджет
на загальну суму 535380, 52 грн.

За результатами перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення: № від
18.06.2013, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання з податку на
прибуток підприємств у сумі 2640830 грн.; №
000362500 від 18.06.2013, яким позивачу
визначено податкове зобов'язання по
податку на додану вартість на суму 991258,
10 грн.; № 000382500 від 25.06.2013, яким позивачу
визначено податкове зобов'язання по
податку на прибуток на суму 1354513 грн.; №
від 25.06.2013, яким позивачу
визначено податкове зобов'язання по
податку на додану вартість на суму 803270,
78 грн.

Зафіксовані в актах документальної
невиїзної перевірки ТОВ „Телеком
Партнер" ДПІ у Подільському районі м.
Києва твердження щодо відсутності
поставок товарів та укладення угод з
метою настання реальних наслідків між
ТОВ „Телеком Партнер" та його
контрагентами - ТОВ „Лаватан", ТОВ „ТД
„Онікс", ТОВ „Домес".

Нереальність здійснення господарських
операцій між Позивачем та ТОВ „Телеком
Партнер", оскільки первинні документи
мають юридичну дефектність.

Договір поставки укладений між
позивачем та ТОВ „Телеком Партнер" не
спрямований на настання реальних
правових наслідків, оскільки
господарські операції між ТОВ
„Телеком Партнер" та його
контрагентами є нереальними.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) податковий кредит визначено
як суму, на яку платник податку на
додану вартість має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
(податкового) періоду, визначена згідно
з розділом V цього Кодексу.

За змістом пункту 198.1 статті 198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.3 цієї ж статті
Кодексу податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

В силу вимог пункту 198.6 статті 198 ПК
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

За правилами пункту 138.2 статті 138 ПК
України витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

З наведених законодавчих положень
вбачається, що податкові наслідки у
вигляді зменшення бази оподаткування
податку на прибуток та податку на
додану вартість на суму понесених
витрат є правомірними за умови
реального виконання господарської
операції та наявності первинних
документів, що містять достовірні
відомості про обсяг та зміст такої
операції.

Відсутність постачальника за
місцезнаходженням не може вважатися
спростуванням реальності
господарської операції.

До того ж, перевірка фактичного
перебування посадових осіб
контрагента за місцем реєстрації не
входить до кола обов'язків платника
податків-покупця, а відтак не може
впливати на порядок формування ним
даних податкового обліку.

З аналогічних мотивів не можна визнати
свідченням безтоварності
господарської операції і відсутність
можливості співставити дані
податкового обліку платників податків
- учасників такої операції. Адже
положення податкового законодавства
не пов'язують право платника на
формування витрат та податкового
кредиту з наявністю у постачальника
необхідної первинної документації, з
повнотою відображення постачальником
у своїй податковій звітності
відповідних господарських операцій, з
фактичною сплатою постачальником
необхідних сум податків до бюджету.

Подальші дії контрагента щодо
відображення операцій у податковому
обліку не можуть бути проконтрольовані
платником, а тому не можуть ставитися
останньому у вину та слугувати
підставою для застосування до нього
негативних наслідків у сфері
оподаткування.

Також слід зазначити, що відомості про
контрагента як платника податків не
належать до інформації з відкритим
доступом та не підлягають розголошенню
без його письмової згоди податковим
органом відповідно до підпункту 17.1.9
пункту 17.1 статті 17, що унеможливлює
перевірку платником даних щодо
дотримання його контрагентом
податкового законодавства та повноти
ним відображення здійснених
господарських операцій.

Правопорушення контрагента у сфері
оподаткування є підставою для
відповідальності платника лише у разі
доведення податковим органом
існування змови цих учасників
господарської операції, здійснення
ними узгоджених, взаємозалежних, не
обумовлених ринковими механізмами дій,
які керовані єдиним органом або особою
з метою досягнення вигідних для одного
з суб'єктів результатів у сфері
оподаткування.

Однак у даному разі доказів існування
відповідної змови між платником та
спірними контрагентами податковим
органом не подано.

Нереальність господарських операцій з
придбання платником податку товару,
укладення покупцем товару договору з
метою безпідставного формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість та валових витрат з
понесених витрат за придбання товару
має підтверджуватися належними та
допустимими доказами і не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Необхідними умовами для визнання угоди
нікчемною в силу вимог ст. 228 Цивільного
кодексу України є її укладання з метою,
завідомо суперечною інтересам держави
і суспільства та наявність умислу хоча
б у однієї із сторін щодо настання
відповідних протиправних наслідків.

При цьому висновки про наявність такої
протиправної мети не можуть
ґрунтуватися на припущеннях, а можуть
ґрунтуватися лише на належних,
достатніх, а також тих доказах, які
одержані з дотриманням закону.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що реєстр платіжних
доручень підтверджує факт оплати
поставленого товару, журнал реєстрації
довіреностей, за результатами вивчення
якого неважко встановити що товар від
ТОВ „Телеком Партнер" за дорученням
позивача отримувала уповноважена
особа, сертифікатами відповідності які
необхідні для подальшої реалізації
товару та факт отримання товару.

Також, позивачем надані
товарно-транспортні накладні та
документи складського обліку по
взаємовідносинам з ТОВ
„Телеком-Партнер".

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 КАС
України, суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

З огляду на вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Дніпропетровську
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 29.08.2013 та
ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 20.08.2014 у справі № 804/8465/13-а
залишити без задоволення, а судові
рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Дніпропетровську Міжрегіонального
головного управління Міндоходів
залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
29.08.2013 та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 20.08.2014 у справі № 804/8465/13-а залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та порядку, передбачених
статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді С.Е.
Острович О.І. Степашко