Справа № 2а-2110/10/1770
Суддя: Нор У.М.
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а-2110/10/1770

26 листопада 2014 року 13год. 20хв. м. Рівне
Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Нор У.М. за участю
секретаря судового засідання Демчук
І.М. та сторін і інших осіб, які беруть
участь у справі:

позивача: ОСОБА_1

відповідача: представник Ситай М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1доДержавної податкової
інспекції у Рівненському районі
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень
ВСТАНОВИВ:

12 квітня 2007 року фізична особа -
підприємець ОСОБА_1 звернулася до
Господарського суду Рівненської
області з позовом до Державної
податкової інспекції у Рівненському
районі про визнання нечинними
податкових повідомлень - рішень від
09.11.2006 року №/1 та №.

10.05.2007 року фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 в порядку ст.137
Кодексу адміністративного судочинства
України подано клопотання про зміну
предмету позову, відповідно до якої
позивач просить суд визнати нечинними
податкові повідомлення - рішення від
18.01.2007 року №/2 та №/2.

Постановою Господарського суду
Рівненської області від 24.05.2007 року
адміністративний позов задоволено
повністю. Визнано нечинними податкові
повідомлення - рішення від 18.01.2007 року
№/2 та №/2 (т.1 а.с.92-96).

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 22.11.2007 року
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Рівненському
районі залишено без задоволення, а
постанову Господарського суду
Рівненської області від 24.05.2007 року без
змін (т.1 а.с.113).

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 22.04.2010 року касаційну
скаргу Державної податкової інспекції
у Рівненському районі задоволено
частково. Постанову Господарського
суду Рівненської області від 24.05.2007
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 22.11.2007 року скасовано, а справу
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції (т.1 а.с.145-148).

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 04.08.2010 року
у задоволенні позову фізичній особі -
підприємцю ОСОБА_1 відмовлено повністю
(т.2 а.с.116-122).

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 24.04.2013 року
апеляційну скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 залишено без
задоволення. Постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
04.08.2010 року залишено без змін (т.2
а.с.168-173).

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 04.02.2014 року касаційну
скаргу фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 відхилено. Постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від 04.08.2010 року
та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 24.04.2013 року
залишено без змін (т.2 а.с.203-205).

Постановою Верховного суду України від
17.06.2014 року заяву фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу
Вищого адміністративного суду України
від 04.02.2014 року скасовано, справу
направлено на новий розгляд до суду
касаційної інстанції (т.3 а.с.105-107).

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 28.08.2014 року касаційну
скаргу фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від 04.08.2010 року
та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 24.04.2013 року
скасовано. Справу направлено на новий
розгляд до Рівненського окружного
адміністративного суду (т.3 а.с.117-119).

Ухвалою Рівненського окружного
адміністративного суду від 12.09.2014 року
справу призначено до розгляду.

Позивач у судовому засіданні надала
пояснення аналогічні позовній заяві,
зокрема пояснила суду, що податкові
повідомлення - рішення Державної
податкової інспекції у Рівненському
районі від 18.01.2007 року №/2 та
№/2, прийняті з порушенням норм
податкового законодавства. Зазначила,
що нараховане податкове зобов'язання
виникло в наслідок не прийнятого до
уваги податковим органом свідоцтва про
сплату єдиного податку серія НОМЕР_2
від 21 березня 2005 року, а також
сплаченого фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 ринкового збору під
час здійснення торгівельної
діяльності. Вказала, що вона не повинна
була сплачувати податок на додану
вартість, а нарахування їй податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість та штрафних санкцій є
необґрунтованим. Просила позов
задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечив, зазначив, що фізична особа -
підприємець ОСОБА_1 безпідставно
перебувала на спрощеній системі
оподаткування, оскільки відповідно до
п.1 Указу Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» №727 від 03.07.1998 року (із
змінами та доповненнями) спрощена
система оподаткування, обліку та
звітності запроваджується для
суб'єктів малого підприємництва -
фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 тисяч
гривень, проте, актом перевірки
встановлено, що за січень - грудень 2004
року загальна сума від здійснення
операцій позивача з продажу товарів
(робіт, послуг) становить 646 705,35 грн.
Просив в задоволенні позову відмовити
повністю.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши
пояснення представників сторін,
встановивши фактичні обставини справи,
перевіривши їх доказами, дослідженими
в судовому засіданні, оцінивши їх в
сукупності, відповідно до вимог
чинного законодавства, суд дійшов до
висновку, що позов підлягає до
задоволення повністю з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ДПІ у
Рівненському районі було проведено
комплексну планову документальну
перевірку дотримання вимог
податкового законодавства при
зайнятті підприємницькою діяльністю
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за
період з 01.07.2003 року по 30.06.2006 року. За
результатами проведеної перевірки
складено акт №28/НОМЕР_1 від 04.10.2006 року,
який позивачем підписаний із
запереченнями (т.1 а.с.6-17).

Актом перевірки встановлено порушення
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1
вимог п.п.2.1, ст.2, п.9.3, ст.9, п.п.7.2.8, п.7.2,
п.п.7.3.1, п.п.7.3, ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість», п.7.1, ст.7
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб», ст.13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян».

За результатами проведеної перевірки
та на підставі акту №28/НОМЕР_1 від 04.10.2006
року ДПІ у Рівненському районі
прийнято податкові повідомлення -
рішення:

- від 18.01.2007 року №/2, яким
визначено суму податкового
зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб в сумі 488,67 грн. (т.1 а.с.89);

- від 18.01.2007 року №/2, яким
визначено суму податкового
зобов'язання по податку на додану
вартість в сумі 42123,00 грн., в тому числі
27062,00 грн. за основним платежем та 15061,00
грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями (т.1 а.с.90).

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, суд вважає за необхідне
врахувати наступні вимоги чинного на
момент виникнення спірних
правовідносин законодавства.

Відповідно до статті 1 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» №727
від 03.07.1998 року (далі - Указ №727) спрощена
система оподаткування, обліку та
звітності запроваджується, зокрема,
для фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 000,00 грн.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету
Міністрів України від 16 березня 2000 року
№507 «Про роз'яснення Указу Президента
України від 3 липня 1998 року № 727» у
статті 1 цього Указу під словом «рік»
розуміється календарний рік.

Таким чином, аналіз наведених норм дає
підстави вважати, що, зокрема, фізичні
особи, які здійснюють підприємницьку
діяльність без створення юридичної
особи, мають право перебувати на
спрощеній системі оподаткування в разі
відповідності таким вимогам, як
здійснення підприємницької діяльності
без створення юридичної особи,
перебування у трудових відносинах з
ними не більше 10 осіб та обсяг виручки
яких від реалізації продукції (товарів,
робіт, послуг) за календарний рік не
перевищує 500 000,00 грн.

Також, частиною першою статті другої
Указу №727 встановлено, що суб'єкти
малого підприємництва фізичні особи
мають право самостійно обрати спосіб
оподаткування доходів за єдиним
податком, шляхом отримання свідоцтва
про сплату єдиного податку.

Статтею 4 Указу №727 визначено порядок
переходу на спрощену систему
оподаткування, який, зокрема,
передбачає, що рішення про перехід на
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності може бути прийняте не
більше одного разу за календарний рік.

Поряд з тим, згідно з частиною першою
статті 5 Указу №727 у разі порушення
вимог, установлених статтею 1 цього
Указу, платник єдиного податку повинен
перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності,
починаючи з наступного звітного
періоду (кварталу).

Таким чином, фізична особа, яка
здійснює підприємницьку діяльність,
може самостійно обрати спосіб
оподаткування доходів за єдиним
податком не більше одного разу за
календарний рік, а у випадку, зокрема,
отримання обсягу виручки у розмірі
понад 500 000,00 грн., зобов'язана перейти на
загальну систему оподаткування, обліку
та звітності, починаючи з наступного
звітного періоду (кварталу). Указ №727 не
встановлює інших обмежень, які
позбавляють особу права переходу на
спрощену систему оподаткування в
поточному календарному році у зв'язку з
перевищенням встановленого обсягу
виручки в попередньому році. Перехід на
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності або відмова від її
застосування відповідно до вимог Указу
№727 обумовлені звітним (податковим)
періодом (кварталом).

Так, судом встановлено, що фізична
особа - підприємець ОСОБА_1 з січня 2005
року перебувала на загальній системі
оподаткування.

15.03.2005 року фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 було подано заяву
про перехід на спрощену систему
оподаткування з квітня 2005 року, де в
графі 7 «Обсяг виручки від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг) з
початку календарного року» виручки
зазначено не було, оскільки з 1 січня 2005
року до 31 березня 2005 року виручка була
відсутня, що не заперечується
податковим органом в акті перевірки (т.2
а.с.20).

Згідно абзацу 6 пункту 4 Указу
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва», орган державної
податкової служби зобов'язаний
протягом десяти робочих днiв видати
безоплатно свiдоцтво про право сплати
єдиного податку або надати письмову
мотивовану вiдмову.

На підставі поданої позивачем заяви та
відповідно до наказу ДПА України від
29.10.1999 року №599, Рівненською об'єднаною
державною податковою інспекцією було
видане свідоцтво про сплату єдиного
податку серії НОМЕР_2 від 21 березня 2005
року (термін дії до кінця 2005 року), тобто
податковим органом підтверджено
правильність таких дій позивача (т.1
а.с.20).

Крім того, Верховний суд України у
постанові від 17.06.2014 року дійшов до
висновку, що відповідно до положень
Указу Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» №727 від 03.07.1998 року,
перевищення встановленого обсягу
виручки платником єдиного податку в
поточному календарному році не є
перешкодою для перебування ним на
спрощеній системі оподаткування з
другого кварталу наступного року.

Відповідно до ст.244-2 Кодексу
адміністративного судочинства рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

За наведених обставин, суд приходить до
висновку, що фізична особа -
підприємець ОСОБА_1 дотрималася всіх
норм Указу Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» №727 від 03.07.1998 року,
щодо строків переходу на спрощену
систему оподаткування та строків
подачі заяви, а відтак, правомірно
перебувала на спрощеній системі
оподаткування та звітності протягом
ІІ-ІV кварталів 2005 року.

Крім того, Законом України «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет на 2005 рік» та деяких
інших законодавчих атів» від 25.03.2005
року № 2505-ІУ внесено нову редакцію
статті 2 Закону України «Про податок на
додану вартість» від 03.04.1997 року
№168/97-ВР (із змінами та доповненнями).

Так, зокрема, у відповідності до п.2.3.1
ст.2 Закону України «Про податок на
додану вартість», особа підлягає
обов'язковій реєстрації як платник
податку, зокрема, у разі коли загальна
сума від здійснення операцій з
поставки товарів (послуг), у тому числі
з використанням локальної або
глобальної комп'ютерної мережі, що
підлягають оподаткуванню згідно з цим
Законом, нарахована (сплачена, надана)
такій особі або в рахунок зобов'язань
третім особам, протягом останніх
дванадцяти календарних місяців
сукупно перевищує 300 000,00 грн. (без
урахування ПДВ) незалежно від того,
який режим оподаткування використовує
така особа згідно із законодавством.

У зв'язку з вищенаведеним, фізична
особа - підприємець ОСОБА_1 28 квітня 2005
року отримала свідоцтво про реєстрацію
платника податку на додану вартість
форми НОМЕР_3 (т.1 а.с.31).

Законом України "Про внесення змiн до
деяких Законiв України" вiд 03.06.2005 року
№2642-IV внесено змiни до Закону України
"Про податок на додану вартiсть",
зокрема з пiдпункту 2.3.1 пункту 2.3 статтi 2
Закону вилучено слова "незалежно вiд
того, який режим оподаткування
використовує така особа згiдно iз
законодавством".

Таким чином, суб'єкти спрощеної системи
оподаткування, облiку i звiтностi
(юридичнi особи, що сплачують єдиний
податок за ставкою 10%, та фiзичнi особи) з
дати набуття чинностi вищевказаним
Законом, незалежно вiд загальної суми
вiд здiйснення ними операцiй з поставки
товарiв та послуг, отримали право не
реєструватися в якостi платникiв ПДВ на
пiдставi пiдпункту 2.3.1 пункту 2.3 статтi 2
Закону України "Про податок на додану
вартiсть".

Виходячи з положень зазначених норм
права, суб'єкти спрощеної системи
оподаткування, обліку і звітності
зобов'язані були зареєструватись як
платники ПДВ у зв'язку з набуттям
чинності Законом України «Про внесення
змін до Закону України «Про Державний
бюджет на 2005 рік» та деяких інших
законодавчих атів» від 25.03.2005 року
№2505-ІУ та сплачувати цей податок до
дати набрання чинності Законом України
"Про внесення змiн до деяких Законiв
України" вiд 03.06.2005 року №2642-IV, а саме з 31
березня 2005 року по 30 червня 2005 року.
Такої позиції дотримується Верховний
суд України в постанові від 17.06.2014 року.

На підставі Закону України "Про
внесення змiн до деяких Законiв України"
позивач подала до Рівненської ОДПІ
заяву про анулювання реєстрації
платника ПДВ в зв'язку з перебуванням
на спрощеній системі оподаткування, в
результаті чого була виключена з
реєстру платників ПДВ з 01.07.2005 року (т.1
а.с.32).

Таким чином, у ІІ кварталі 2005 року
фізична особа - підприємець ОСОБА_1 була
платником податку на додану вартість.

Як встановлено судом, та вбачається з
книги обліку доходів і витрат фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1, в квітні 2005
року позивачем отримано виручку у
розмірі 4534,00 грн., в тому числі ПДВ у
сумі 756,00 грн. (т.2 а.с.38-59).

При цьому суд зазначає, що в порушення
абзацу б) п.п.4.2.2 п.4.2 ст.4 Закону України
"Про порядок погашення зобов'язань
платників перед бюджетами та
державними цільовими фондами" при
самостійному визначенні суми
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість, посадовими особами
податкового органу, при здійсненні
перевірки, не взято до уваги податкову
накладну виписану ПП ОСОБА_4 №5 від
29.04.2005 року на суму 4770,00 грн., в тому
числі ПДВ в сумі 795,00 грн. (т.3 а.с.197).

Згідно з п.1.7 Закону України "Про
податок на додану вартість" податковий
кредит - це сума, на яку платник
податків має право зменшити
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до п.7.4.1 Закону України "Про
податок на додану вартість" податковий
кредит звітного періоду складається із
сум податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставною,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів (
у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

При врахуванні наданої позивачем
накладної виписаної ПП ОСОБА_4 №5 від
29.04.2005 року, у фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 обов'язку по сплаті
податку на додану вартість за ІІ
квартал 2005 року не виникало, оскільки
різниця між ПДВ в отриманій позивачем
виручці та сплаченого ПДВ є від'ємним
значенням (756,00 грн. - 795,00 грн. = - 39,00 грн.).

Відповідно до п.1 ст.10 Закону України
"Про державну податкову службу в
Україні" однією із функцій податкового
органу є здійснення контролю за
своєчасністю, достовірністю, повнотою
нарахування та сплати податків та
зборів (обов'язкових платежів), а також
при проведені планової документальної
перевірки (ст.11 п.1 ч.1 даного Закону).

Відповідно до п.п.4.2.2 п.4.2 ст.4 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» № 2181-ІІІ від 21.12.2000 року із
змінами та доповненнями, контролюючий
орган зобов'язаний самостійно
визначити суму податкового
зобов'язання платника податків у разі,
якщо дані документальних перевірок,
результатів діяльності платника
податків свідчать про заниження або
завищення суми його податкових
зобов'язань, заявлених у податкових
деклараціях.

Таким чином, у разі проведення
документальної перевірки за
результатами якої було донараховано чи
зменшено суму податку, визначену
платником до сплати в бюджет чи до
відшкодування з бюджету, за звітні
періоди, які охоплені проведеною
перевіркою, уточнена декларація
подаватися не повинна, оскільки всі
помилки повинні бути виявлені в
результаті перевірки, при здійсненні
податковим органом розрахунку
податкового зобов'язання.

Однак відповідач безпідставно, в
порушення ст.7 Закону України "Про
податок на додану вартість" визначив
позивачу суму податкового зобов'язання
по ПДВ, не врахувавши надані позивачем
податкові накладні. Фізична особа -
підприємець ОСОБА_1 зазначала про
наявність накладних в запереченнях до
акту перевірки №28/НОМЕР_1 від 04.10.2006
року, проте, податковим органом даний
факт не взято до уваги (сторінка 12 акту).

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ст.86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних
повноважень не надав суду достатніх
беззаперечних доказів обґрунтування
обставин, на яких ґрунтуються його
заперечення і не довів правомірність
прийнятого ним рішення.

Враховуючи наведене, оцінивши наявні у
справі докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, суд
вважає, що податкові повідомлення -
рішення ДПІ у Рівненському районі від
18.01.2007 року №/2 та №/2
підлягають скасуванню.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення - рішення ДПІ у
Рівненському районі від 18.01.2007 року
№/2 та №/2.

Присудити на користь позивача Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 із Державного
бюджету України судовий збір у розмірі
6,80 грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Нор У.М.