Справа № К/9991/20137/12-С
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2014 року м. Київ
К/9991/20137/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С. Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою Запорізької
митниці на постанову Запорізького
окружного адміністративного суду від 14
грудня 2010 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 05 грудня 2011
року у справі за позовом ПАТ
"Електрометалургійний завод
"Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна" до
Запорізької митниці, за участю
прокуратури Запорізької області про
визнання протиправним та скасування
рішення та дій, зобов'язання вчинити
певні дії,-

в с т а н о в и л а :

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 14 грудня 2010
року залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 05 грудня 2011
року позов ПАТ "Електрометалургійний
завод "Дніпроспецсталь ім. А.М.
Кузьміна" задоволено частково. Визнано
протиправними та скасовано рішення
Запорізької митниці про визначення
митної вартості товарів від 04 серпня 2010
року №112000006/2010/001313/1 та від 05 серпня 2010
року №112000006/2010/001322/1.

Не погоджуючись з зазначеними судовими
рішеннями у справі, митний орган
звернувся до суду з касаційною
скаргою, у якій просить їх скасувати,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
прийняти нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судом першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судами та
підтверджується наявними у справі
матеріалами, 21 січня 2008 року між ВАТ
«Дніпроспецсталь» (покупець) і фірмою
«Isan Metall» (продавець) було укладено
контракт №13100409, за яким продавець
зобов'язався поставити позивачу
вогнетривкі матеріали на умовах FСА
Гаген-Галден, FСА Круфт.

Для проведення митного оформлення
поставленого товару, позивачем до
митного органу були подані вантажні
митні декларації №112030000/2010/019207 від 04
серпня 2010 року та №112030000/2010/019138 від 03
серпня 2010 року які прийнято для
оформлення, про що свідчить відбиток
«Під митним контролем».

У графі 43 поданих ВМД позивачем
зазначено основний метод (перший)
визначення митної вартості за ціною
угоди, який передбачено ст.266, 267 Митного
Кодексу України.

Відповідно до ВМД №112030000/2010/019207 платежі
повинні становити 7300, 32 грн. ввізного
мита та ПДВ в сумі 30661, 35 грн. Згідно з
ВМД№112030000/2010/019138 загальна плата з
ввізного мита склала 34413, 09 грн. та ПДВ в
сумі 8347, 63 грн. Ці дані підтверджені та
відображені в гр. 47 «Нарахування мита
та митних платежів» декларацій.

При поданні ВМД №112030000/2010/019207 позивачем
задекларовані наступні документи:
зовнішньоекономічний договір № 13100409,
специфікація № 12 від 25 червня 2010 року;
рахунок на оплату авто послуг 66384 від 22
липня 2010 року; калькуляція від 27 липня
2010 року; калькуляція на
транспортування № 121-557 від 27 липня 2010
року; експортна декларація №
10DЕ93Е9, рахунок № 68041416 від 15 липня
2010 року; сертифікат походження товару
№ L626164 від 29 червня 2010 року; сертифікат
якості 20 липня 2010 року та інші
документи, про що свідчить їх
декларування).

При поданні ВМД №112030000/2010/019138 позивачем
задекларовані наступні документи:
зовнішньоекономічний договір № 13100409,
специфікація № 12 від 25 червня 2010 року;
довідка про транспортні витрати;
сертифікат якості від 20 липня 2010 року;
калькуляція на транспортування № 121-565
від 28 липня 2010 року; експортна
декларація № MRN 10DЕ0Е1, рахунок №
68041421 від 15 липня 2010 року; сертифікат
походження товару № L626169; комерційна
пропозиція від 22 березня 2010 року та
інші документи, про що свідчить їх
декларування (гр.44 ВМД та доповнення до
декларації ф.МД-6).

Також разом з ВМД позивачем були подані
декларації митної вартості товару ф.
ДМВ-1, в якій митна вартість товару
визначена позивачем згідно зі ст.ст. 266,
267 МК України, тобто за ціною угоди щодо
товарів, які імпортуються.

Для підтвердження митної вартості
товару митним органом були витребувані
додаткові документи, про що зазначено
на зворотному боці ф. ДМВ-1, а саме:
договір з третіми особами що пов'язаний
з договором (контрактом) про поставку
товарів, митна вартість яких
визначається; рахунки про здійснення
платежів третім особам на користь
продавця; калькуляція фірми виробника
товару; відповідна бухгалтерська
документація;

каталоги прейскуранти, (прайс-листи)
фірми виробника товару; інформація
зовнішньоторговельних та біржових
організацій про вартість товару та/або
сировини, висновки про якісні та
вартісні характеристики товару,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, що мають
відповідні повноваження згідно з
законодавством.

Листами № 121-579 від 04 серпня 2010 року та
№121-581 від 05 серпня 2010 року ВАТ
«Дніпроспецсталь» повідомило
Запорізьку митницю про те, що: договір з
третіми особами, що пов'язані з
договором про поставку вогнетривких
виробів (рахунки №№ 68041416, 68041421 та 68041423
від 15 липня 2010 року) митна вартість яких
визначається, не надавався, оскільки
ніякі треті особи не залучались для
виконання умов контракту; рахунки про
здійснення платежів третіми особами на
користь продавця та відповідну
документацію не має можливості надати
за причин того, що такі платежі не
передбачені контрактом; калькуляції,
каталоги, специфікації, прайс-листи
фірми виробника не надавались за умов
того, що ця інформація не є доступною
для позивача, більш того постачальник
товару не є виробником, тому одержати
таку інформацію неможливо, натомість
було надано інвойс від постачальника
товару; висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, що мають відповідні
повноваження згідно із законодавством
не надавались, тому що у таких
висновках не виникало потреби;
інформація зовнішньоторговельних
організацій не надавалась, оскільки
вогнетривкі вироби не є біржовим
товаром.

Не зважаючи на наявність всіх
необхідних документів, Запорізькою
митницею були прийняті рішення
№112000006/2010/001313/1 від 04 серпня 2010 року та
№112000006/2010/001322/1 від 05 серпня 2010 року про
визначення митної вартості товару за
третім методом.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суди попередніх інстанцій виходили з
того, що заявлена позивачем митна
вартість товару, яка постачалася за
вищевказаним контрактом, та була
заявлена позивачем в поданих ним
митній декларації та декларації митної
вартості, підтверджується наданими
позивачем митному органу документами,
тобто, ціна договору була достатньо
підтверджена декларантом. Крім цього,
митним органом не було обґрунтовано
незастосування попередніх методів
визначення митної вартості товару.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій з огляду на їх правомірність
та обгрунтованість та вбачає за
доцільне зазначити про таке.

Відповідно до ч.1 ст.267 Митного кодексу
України встановлено, що митною
вартістю за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються, є вартість
операції, тобто ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за товари,
якщо вони продаються на експорт в
Україну, скоригована в разі потреби
відповідно до частини другої цієї
статті. Ціна, що була фактично сплачена
або підлягає сплаті, - це загальна сума
всіх платежів, які були здійснені або
які повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів на користь продавця
та/або на користь продавця через третіх
осіб, та/або на пов'язаних з продавцем
осіб. Такі платежі можуть бути
здійснені прямо або опосередковано
шляхом переказу грошей, акредитиву,
інкасування або за допомогою інших
розрахунків (вексель, передача цінних
документів тощо). Термін «ціна, що була
фактично сплачена або підлягає
сплаті»стосується тільки ціни
оцінюваних товарів. Дивіденди або інші
платежі покупця на користь продавця, не
пов'язані з оцінюваними товарами, не є
частиною митної вартості. Додавання до
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті, згідно з цією статтею
робляться лише на основі об'єктивних
даних, що підтверджуються
документально та піддаються
обчисленню.

Так, згідно зі статтею 266 МК визначення
митної вартості товарів, які
імпортуються в Україну, може
здійснюватися за такими методами: 1) за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2) за
ціною договору щодо ідентичних товарів
ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів; 4) на основі
віднімання вартості; 5) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість), 6) резервного. Основним є
метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору щодо товарів,
які імпортуються (вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути
визначена за першим методом,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості. У ході
таких консультацій митний орган та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, за основу може братися ціна, за
якою оцінювані ідентичні або подібні
(аналогічні) товари були продані в
Україні не пов'язаному з продавцем
покупцю.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Аналіз наведених норм, а також положень
Порядку здійснення контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 9 квітня 2008 року № 339, та Порядку
декларування митної вартості товарів
дає підстави вважати, що митні органи
мають виключну компетенцію в питаннях
перевірки та контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості.

Разом з тим дискреційні функції митних
органів мають законодавчі обмеження у
випадках незгоди із задекларованою
митною вартістю. До них, зокрема,
належить процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості та
обов'язок послідовного вибору методів
(від першого до шостого) визначення
митної вартості.

Зі змісту норм п. 14 Порядку
декларування митної вартості товарів
та ч. 4 ст. 266 МК України вбачається, що
позивач не зобов'язаний надавати
повний перелік документів, визначених
п. 11 зазначеного Порядку. При цьому
витребування таких документів може
мати місце тільки у випадку наявності
обґрунтованих сумнівів у
достовірності поданих декларантом
відомостей.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
29 травня 2012 року у справі № 21-91а12.

Як вірно встановлено судами попередніх
інстанцій, митний орган, витребувавши
документи, передбачені п. 11 Порядку
декларування митної вартості товарів,
не зазначив, які саме обставини ці
документи повинні підтвердити, а також
не надав доказів того, що документи,
подані позивачем для митного
оформлення товару, є недостатніми чи
такими, що у своїй сукупності
викликають сумнів у достовірності
наданої інформації, а відтак
виключають визначення митної вартості
товару за першим методом.

З урахуванням зазначеного, колегія
суддів погоджує висновок судів
попередніх інстанцій про
протиправність рішення митниці щодо
застосування третього методу
визначення митної вартості товару без
послідовного застосування попередніх
методів, як це встановлено ч. 5 ст. 266 МК
України.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що судами першої та
апеляційної інстанцій оскаржувані
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права і підстав для їх скасування не
вбачається.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Запорізької митниці
залишити без задоволення, а постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду від 14 грудня 2010
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 05 грудня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: