Справа № 825/3554/14
Суддя: Поліщук Л.О.
Дата ухвалення: 2014-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 грудня 2014 року
Чернігів Справа № 825/3554/14

Чернігівський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Поліщук Л.О.,

за участі секретаря
Сірого І.О.,

за участі позивача
ОСОБА_1,

за участі представника відповідача та

третьої особи
Лавриненко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Прокурора міста Чернігова Криворучко
А.В., третя особа - Прокуратура міста
Чернігова про визнання дій,
бездіяльності неправомірними та
зобов'язання вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 10.11.2014 звернувся до суду з
позовом до Прокурора м. Чернігова
Криворучко А.В. і просить визнати дії,
бездіяльність прокурора міста
Чернігова Криворучко А.В.
неправомірними, незаконними,
зобов'язати прокурора міста Чернігова
Криворучко А.В. терміново справедливо
розглянути заяву позивача від 17.10.2014 та
вжити належних заходів реагування по
повідомленим фактам правопорушень у
відповідності до вимог чинного
законодавства.

04.12.2014 надав до суду заяву про
збільшення позовних вимог та просить
зобов'язати прокурора міста Чернігова
Криворучко А.В. щодо залучення
Прокуратури міста Чернігова в якості
третьої особи на стороні відповідача у
розгляді цивільної справи
Деснянського районного суда №750/10536/14
за позовом ОСОБА_1 до Виконкому
Чернігівської міської ради, ОСОБА_4 та
членів його сім'ї про визнання ордера
недійсним та виселення.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що
міським прокурором Криворучко А.М не
здійснено справедливо розгляд його
заяви від 17.10.2014 і не прийнято
справедливого рішення щодо
правомірного, законного вирішити
зазначених в ній питань по суті, а
надано в відповіді від 27.11.2014 відписку,
яка є грубим порушенням і не виконанням
Указу Президента України № 700 від
13.08.2002, згідно якого порочна практика
відписок категорична заборонена, у
зв'язку з чим позивач повторно
звернувся на особистий прийом із
наданням заяви від 04.11.2014, в якій просив
за таких обставин все ж таки здійснити
повторно справедливу перевірку
рішення Міськвиконкому від 22.10.2012 №258 в
повному обсязі, а в разі її не виконання
це будете все рівно здійснено нею за
окремою ухвалою суду та забезпечити
законну участь прокуратури у судовому
розгляді справи за повторним позовом
позивача до виконкому міської ради у
порядку аналогічних вимог Житлового
кодексу, як у справі гр. ОСОБА_5, а не
надавити суду відписки з
несправедливим посиланням на частину 1
статті 12 Закону України «Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей» в супереч пункту 2 прикінцевих
положень Закону України «Про внесення
змін до статті 12 Закону України «Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей» та з безпідставним
повідомленням в не прийнятті участі і в
даному судовому розгляді цієї справи,
що це не може впливати на її права або
обов'язки і до якої також ще надав в
додатку копії відповідей вже
здійснених попередніх перевірок. Крім
того, з наданої усної відповіді
міського прокурора Криворучко А.М.
позивач дізнався, що його звернення
прокуратура міста вже не може законно
розглядати та вживати належних заходів
реагування у зв'язку з набранням
чинності з 26.10. 2014 Закону України «Про
прокуратуру» в новій редакції і що
зазначені питання в зверненні позивач
повинен вирішувати тільки в судовому
порядку. Проте з даною усною відповіддю
позивач категорично погодитись також
не може, оскільки заява прийнята до
провадження ще 17.10.2014 і тому вона
повинна розглядатись згідно до порядку
попередньої редакції Закону України
«Про прокуратуру». І за
несправедливого її не розгляду в таких
діях вбачатиметься свідоме, навмисне
прикриття свавілля посадовців та
недбале виконання своїх посадових
обов'язків. Щодо залучення прокуратури
міста Чернігова в якості третьої особи
на стороні відповідача зазначає, що
саме вона проводила перевірку
правомірності і законності рішення
Виконкому Чернігівської міської ради
№258 від 22.10.2012.

Позивач позовні вимоги просив
задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача та третьої
особи в судовому засіданні позовні
вимоги не визнав та просив відмовити в
задоволенні позову, надав суду
заперечення, в яких зазначив, що 27.10.2014
прокурор міста Чернігова Криворучко
А.М. надав заявнику повну та
обґрунтовану відповідь на звернення
від 17.10.2014, зазначивши, що підстав для
вжиття заходів прокурорського
реагування не вбачається. Оскільки,
посилання ОСОБА_1 на порушення
прокурором міста ст. 214 Кримінального
процесуального кодексу України є
нікчемними, оскільки відповідно до
вказаної статті прокурор невідкладно,
але не пізніше 24 годин після подання
заяви, повідомлення про вчинення
кримінального правопорушення
зобов'язаний внести відповідні
відомості до Єдиного реєстру досудових
розслідувань та розпочати
розслідування. Однак, у заяві ОСОБА_1
від 17.10.2014 не зазначено обставини, що
можуть свідчити про вчинення
кримінального правопорушення, немає
жодного слова про реєстрацію
кримінального провадження та внесення
будь-яких відомостей до Єдиного
реєстру досудових розслідувань.
Посилання ОСОБА_1 на порушення
прокурором ст.ст. 5, 6, 19, 20, 21 Закону
України «Про прокуратуру» (що діяв на
момент розгляду звернення) також є
нікчемними. Прокурор міста Чернігова
Криворучко А.М. не виявивши порушень
закону під час розподілу житла ОСОБА_1
та роз'яснивши останньому про
відсутність підстав для вжиття заходів
прокурорського реагування, реалізував
свої повноваження щодо здійснення
прокурорського нагляду. Питання щодо
висновків такого нагляду і внесення
акту прокурорського реагування є
виключним повноваженням прокурора, а
не його обов'язком. Таким чином,
прокурор міста Чернігова Криворучко
А.М. діяв у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України, не порушуючи норм
діючого законодавства. Крім того, на
звернення позивача від 17.10.2014 була
надана обґрунтована відповідь від
27.10.2014, а звернення від 28.10.2014 та 04.11.2014 -
направлено за належністю до ЧМВ УМВС
України в Чернігівській області, а
також роз'яснено положення чинного
законодавства. Щодо залучення
Прокуратури м. Чернігова в якості
третьої особи у розгляді цивільної
справи зазначив, що Прокуратурою міста
Чернігова 27.10.2014 по вказаній справі
направлено до суду пояснення, в яких
викладено усі обставини справи. Крім
того, за результатами розгляду
звернень ОСОБА_1 Прокуратурою міста
Чернігова вирішувалося питання про
відсутність підстав для вжиття заходів
прокурорського реагування, в тому
числі представницького характеру.
Також вказано, що до прокуратури міста
заяви ОСОБА_1 щодо розподілу житла
ОСОБА_4, отримання ним ордеру та
виселення не надходили. Перевірки
прокуратурою міста саме з даного
приводу не проводилися, відповідні
рішення не приймалися. У поясненнях
зазначено, що судове рішення по справі
жодним чином не може вплинути на права
або обов'язки Прокуратури міста
Чернігова щодо жодної із сторін по
справі.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
сторін, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позов не належить до задоволенню,
виходячи з наступного.

Оскільки в судовому засіданні 04.12.2014
позивачем збільшено розмір позовних
вимог, а саме ОСОБА_1 просив суд
зобов'язати прокурора м. Чернігова
Криворучко М.В. залучити Прокуратуру
міста Чернігова в якості третьої особи
на стороні відповідача у розгляді
цивільної справи Деснянським районним
судом міста Чернігова №750/10336/14, суд
дійшов висновку, що судове рішення може
вплинути на права і обов'язки
прокуратури міста Чернігова, яка не є
стороною у справі, враховуючи
положення частини 2 статті 53 Кодексу
адміністративного судочинства України
залучив Прокуратуру міста Чернігова до
участі у справі у якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи,
17.10.2014 позивач звернувся до Прокурора
міста Чернігова Криворучко А.М. з
заявою про вчинення протиправних дій
та кримінальних правопорушень, в якій
просить прокуратуру міста Чернігова
здійснити повторно справедливу
перевірку законності і правомірності
рішення Виконавчого комітету
Чернігівської міської ради від 22.10.2012
№258, а також здійснити справедливу
перевірку належного виконання
посадових обов'язків посадовими і
відповідальними особами міської ради з
житлового забезпечення, дати
справедливу правову оцінку їх рішенням
(діям), бездіяльності, встановити з вини
кого при розподілі його сім'ї знову
було не надано житло на яке вона мала
повне право та заподіяну шкоду - з вини
не виконання владних повноважень
виконкомом міської ради чи з вини
вчинення протиправних дій посадовцями
її управління квартирного обліку
ОСОБА_8, ОСОБА_9 та вжити до них заходів у
відповідності до зазначених правових
норм (а.с.4).

Листом № 113479-вих14 від 27.10.2014
прокуратурою міста розглянуто
звернення позивача та зазначено, що
прокуратурою міста, в тому числі судами
різних інстанцій, неодноразово
проводилася перевірка законності і
правомірності відповідного рішення
міської ради, про що позивачу
надавалася обґрунтована відповідь.
Підстав для вжиття заходів
прокурорського реагування не
вбачалось. Оскільки у зверненнях
позивача відсутні нові дані або факти,
які потребують додаткової перевірки, а
всі викладені доводи раніше перевірені
у повному обсязі, то при надходженні
подібних звернень, на підставі статті 8
Закону України «Про звернення
громадян», провадження з позивачем
припинено (а.с.7).

28.10.2014 позивач повторно звернувся до
Прокурора міста Чернігова Криворучко
А.М. з заявою, в якій просив особистого
прийому та направити дані його
звернення вже за належністю для
перевірки і вжиття заходів
відповідними органами до компетенції
яких згідно ст. 214 КПК України це
відноситься. А оскільки міська
прокуратура вже надавала відписки і не
вжила належних заходів до даних
посадовців, то просив також його
звернення не надавати для повторного
розгляду і їх перевірки тим
працівникам, а це ОСОБА_10, ОСОБА_11 та
ОСОБА_12, які вже здійснили
несправедливу перевірку його
попередніх звернень та на давали свої
відписки в угоду Виконкому міської
ради і її посадовців управління
квартирного обліку, а в разі вже
надання відсторонити їх від розгляду і
прийняття участі в судових розглядах
(а.с.5-6).

Водночас позивач 04.11.2014 звернувся до
Прокурора міста Чернігова Криворучко
А.М. з заявою в якій просив провести
повну повторну перевірку рішення
Виконавчого комітету Чернігівської
міської ради від 22.10.2012 №258 (а.с.8).

В судовому засіданні встановлено, що
позивачем рішення Виконавчого
комітету Чернігівської міської ради
від 22.10.2012 №258 про відмову у
затвердженні протоколу засідання
комісії з контролю за розподілом житла
в гарнізонах Збройних Сил України №330
від 12.12.2011 в частині зняття з розгляду
комісії питання щодо виділення ОСОБА_1
та його сім'ї трикімнатної квартири по
АДРЕСА_1, а також відмову в частині
виділення квартири ОСОБА_5 було
оскаржено в судовому порядку.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи, суд зважає на
наступне.

Згідно ч. 1 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Відповідно до статті 123 Конституції
України, організація і порядок
діяльності органів прокуратури
України визначаються законом.

Статтею 1 Закону України "Про звернення
громадян" (далі - Закон №393/96-ВР)
встановлено право громадян України
звернутися до органів державної влади,
місцевого самоврядування, об'єднань
громадян, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, засобів масової інформації,
посадових осіб відповідно до їх
функціональних обов'язків із
зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Заява (клопотання) - звернення громадян
із проханням про сприяння реалізації
закріплених Конституцією та чинним
законодавством їх прав та інтересів
або повідомлення про порушення чинного
законодавства чи недоліки в діяльності
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, народних
депутатів України, депутатів місцевих
рад, посадових осіб, а також
висловлення думки щодо поліпшення їх
діяльності (ч.3 ст.3 Закону №393/96-ВР).

Згідно з статтею 15 Закону №393/96-ВР
органи державної влади, місцевого
самоврядування та їх посадові особи,
керівники та посадові особи
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, об'єднань
громадян, до повноважень яких належить
розгляд заяв (клопотань), зобов'язані
об'єктивно і вчасно розглядати їх,
перевіряти викладені в них факти,
приймати рішення відповідно до чинного
законодавства і забезпечувати їх
виконання, повідомляти громадян про
наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду
заяв (клопотань) в обов'язковому
порядку дається тим органом, який
отримав ці заяви і до компетенції якого
входить вирішення порушених у заявах
(клопотаннях) питань, за підписом
керівника або особи, яка виконує його
обов'язки. Рішення про відмову в
задоволенні вимог, викладених у заяві
(клопотанні), доводиться до відома
громадянина в письмовій формі з
посиланням на Закон і викладенням
мотивів відмови, а також із
роз'ясненням порядку оскарження
прийнятого рішення.

Пунктом 6 ч. 1 статті 18 Закону № 393/96-ВР, в
свою чергу, передбачено, що громадянин,
який звернувся із заявою чи скаргою до
органів державної влади, місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, об'єднань громадян, засобів
масової інформації, посадових осіб, має
право одержати письмову відповідь про
результати розгляду заяви чи скарги.

Органи державної влади і місцевого
самоврядування, підприємства,
установи, організації незалежно від
форм власності, об'єднання громадян,
засоби масової інформації, їх
керівники та інші посадові особи в
межах своїх повноважень зобов'язані:

об'єктивно, всебічно і вчасно
перевіряти заяви чи скарги;

забезпечувати поновлення порушених
прав, реальне виконання прийнятих у
зв'язку з заявою чи скаргою рішень;

письмово повідомляти громадянина про
результати перевірки заяви чи скарги і
суть прийнятого рішення;

у разі визнання заяви чи скарги
необґрунтованою роз'яснити порядок
оскарження прийнятого за нею рішення;

особисто організовувати та перевіряти
стан розгляду заяв чи скарг громадян,
вживати заходів до усунення причин, що
їх породжують, систематично
аналізувати та інформувати населення
про хід цієї роботи тощо (стаття 19
Закону № 393/96-ВР).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про
прокуратуру» (далі - Закон)
прокурорський нагляд за додержанням і
правильним застосуванням законів
Кабінетом Міністрів України,
міністерствами та іншими центральними
органами виконавчої влади, органами
державного і господарського
управління та контролю, Радою
міністрів Автономної Республіки Крим,
місцевими Радами, їх виконавчими
органами, військовими частинами,
політичними партіями, громадськими
організаціями, масовими рухами,
підприємствами, установами і
організаціями, незалежно від форм
власності, підпорядкованості та
приналежності, посадовими особами та
громадянами здійснюється Генеральним
прокурором України і підпорядкованими
йому прокурорами.

Прокуратура України становить єдину
систему, на яку відповідно до
Конституції України та цього Закону
покладаються такі функції: 1)
підтримання державного обвинувачення
в суді; 2) представництво інтересів
громадянина або держави в суді у
випадках, визначених законом; 3) нагляд
за додержанням законів органами, які
проводять оперативно-розшукову
діяльність, дізнання, досудове
слідство; 4) нагляд за додержанням
законів при виконанні судових рішень у
кримінальних справах, а також при
застосуванні інших заходів
примусового характеру, пов'язаних з
обмеженням особистої свободи громадян
(стаття 5 Закону).

На прокуратуру не може покладатися
виконання функцій, не передбачених
Конституцією України і цим Законом.

В силу статті 12 Закону, прокурор
розглядає заяви і скарги про порушення
прав громадян та юридичних осіб, крім
скарг, розгляд яких віднесено до
компетенції суду.

Частиною 1 статті 21 Закону передбачено,
що перевірки проводяться за письмовими
зверненнями органів державної влади,
органів місцевого самоврядування,
депутатів усіх рівнів, фізичних та
юридичних осіб, а також за власною
ініціативою прокурора. При цьому
перевірки за заявами фізичних чи
юридичних осіб, зверненнями та
запитами депутатів усіх рівнів, крім
заяв та повідомлень про кримінальне
правопорушення, проводяться лише у
разі їх попереднього розгляду
компетентними органами виконавчої
влади, органами місцевого
самоврядування, їх посадовими чи
службовими особами або неприйняття
ними у встановлені строки рішень з цих
питань.

Процедура щодо розгляду звернень
громадян, поміж зазначеного,
регулюється Інструкцією про порядок
розгляду і вирішення звернень та
особистого прийому в органах
прокуратури України, затвердженою
наказом Генеральної прокуратури
України № 9гн від 21.06.2011 (далі -
Інструкція).

Згідно з пунктом 1.2 Інструкції
прокурорів зобов'язано при здійсненні
перевірок за зверненнями
забезпечувати повне, об'єктивне та
якісне вирішення кожного викладеного
доводу, надавати юридично грамотну,
обґрунтовану та мотивовану відповідь з
посиланням на законодавчі акти. За
необхідності до проведення перевірок
залучати фахівців відповідних
контролюючих і правоохоронних органів,
авторів звернень.

Відповідно до пункту 1.4 розділу 1
Інструкції, зверненням є викладена в
письмовій або усній формі пропозиція,
заява (клопотання), скарга громадянина,
народного депутата України, депутата
місцевої ради, службової чи іншої
особи.

Заява - звернення громадян та юридичних
осіб з проханням про сприяння
реалізації закріплених Конституцією
та чинним законодавством їх прав та
інтересів або повідомлення про
порушення чинного законодавства в
діяльності підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, органів місцевого
самоврядування, службових осіб.

Відповідно до пункту 3.2 розділу 3
Інструкції, за кожним зверненням в
прокуратурах усіх рівнів може бути
виконана одна з таких дій: прийнято до
розгляду; передано на вирішення до
підпорядкованої прокуратури;
направлено до іншого відомства;
приєднано до скарги, що раніше надійшла
або до матеріалів кримінальної справи.

При цьому при вирішенні звернень для
перевірки їх доводів можуть бути
витребувані необхідні документи,
пояснення службових та інших осіб, дії
яких оскаржуються тощо. За підсумками
складається доповідна записка
(довідка). Якщо в результаті проведених
дій установлено обставини, які
свідчать про вчинення кримінального
правопорушення, приймається рішення
відповідно до вимогКримінального
процесуального кодексу України (п. 4.10
Інструкції).

Пунктом 4.14 Інструкції встановлено, що
за підсумками вирішення звернень може
бути прийнято одне з таких рішень:

задоволено - вжито заходів до повного
або часткового поновлення прав і
законних інтересів заявника. Не може
вважатися задоволеним звернення,
рішення по якому прийнято не за
вимогами громадянина, а за
результатами виявлених недоліків або
порушень закону. Частково задоволене
звернення - звернення, у якому
міститься дві чи більше вимог і за
результатами перевірки якого не всі з
них визнані обґрунтованими;

повторне задоволено - звернення щодо
оскарження відповіді певної
прокуратури, за яким приймалося
рішення про відмову в задоволенні
раніше поданого звернення. При цьому
первинне рішення скасовується;

відхилено - вимоги заявника, викладені
у зверненні, визнані необґрунтованими;

роз'яснено - за зверненням, у якому не
містилося прохань про задоволення
будь-яких вимог або клопотань, надано
роз'яснення з питань правового
характеру.

Звернення громадян, запити, звернення
народних депутатів України, депутатів
місцевих рад вважаються вирішеними та
знімаються з контролю, якщо поставлені
в них питання перевірено, вжито
необхідних заходів, дано вичерпні
відповіді згідно з чинним
законодавством і направлено письмову
відповідь (п. 6.1 Інструкції).

Відповідно до частини 3 статті 20 Закону,
при виявленні порушень закону прокурор
у межах своєї компетенції має право: 1)
вносити подання; 2) у встановленому
законом порядку ініціювати
притягнення особи до дисциплінарної,
адміністративної відповідальності,
складати протокол про адміністративне
правопорушення та починати досудове
розслідування; 3) звертатися до суду в
передбачених законом випадках.

З аналізу статті 36-1 Закону вбачається,
що прокурор має право звертатися до
суду для представництва інтересів
громадянина тільки у разі порушення
прав, оспорювання таких прав за умови
його неспроможності через фізичний
стан, недосягнення повноліття, похилий
вік, недієздатність або обмежену
дієздатність самостійно захистити
свої порушені чи оспорювані права або
реалізувати процесуальні
повноваження, при цьому, обираючи форму
представництва, прокурор визначає, в
чому полягає порушення або загроза
порушення інтересів громадянина,
обґрунтовує необхідність такого
захисту.

З наведеного суд робить висновок, що
відповідач своєю відмовою щодо вжиття
заходів прокурорського реагування
реалізував своє повноваження щодо
здійснення прокурорського нагляду.
Питання щодо висновків такого нагляду
і внесення протесту є виключним
повноваженням прокурора, а не його
обов'язком.

Бездіяльність суб'єкта владних
повноважень - це пасивна поведінка
суб'єкта владних повноважень, яка може
мати вплив на реалізацію прав, свобод,
інтересів фізичної чи юридичної особи.

Враховуючи зазначене вище, суд
приходить до висновку, що відповідачем
при розгляді звернення позивача були
використані повноваження, які йому
надані згідно з Законом України «Про
прокуратуру».

Крім того, суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

За своєю правовою природою, відповідно
до норм чинного законодавства,
повноваження відповідача щодо вжиття
заходів прокурорського реагування є
дискреційним повноваженням та
виключною компетенцією уповноваженого
органу.

Як випливає зі змісту Рекомендації
Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2
стосовно здійснення адміністративними
органами влади дискреційних
повноважень, прийнятої Комітетом
Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді під
дискреційним повноваженням слід
розуміти повноваження, яке
адміністративний орган, приймаючи
рішення, може здійснювати з певною
свободою розсуду - тобто, коли такий
орган може обирати з кількох юридично
допустимих рішень те, яке він вважає
найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям, не втручається у дискрецію
(вільний розсуд) суб'єкта владних
повноважень поза межами перевірки за
названими критеріями. Завдання
адміністративного судочинства полягає
не у забезпеченні ефективності
державного управління, а в
гарантуванні дотримання прав та вимог
законодавства, інакше було б порушено
принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень - ключовим завданням якого
є здійснення правосуддя.

Таким чином, вищевказані позовні
вимоги є формою втручання в
дискреційні повноваження відповідача
та виходять за межі завдань
адміністративного судочинства, а тому
задоволенню не підлягають.

Враховуючи вище викладене, суд
зазначає, що згідно довідки від 25.11.2014
№14650-вих14 та журналу звернень на 11.11.2014
вбачається, що відповідь на звернення
позивача від 17.10.2014 було надано 27.10.2014
№13479 вих-14 (а.с.97-98).

Отже, суд приходить до висновку, що
терміни надання відповіді
відповідачем не порушено, а також
зважаючи на обґрунтовану відповідь
Прокурора міста Чернігова Криворучко
А.М., суд вважає, що відповідачем надана
відповідь позивачу по суті, в межах
своїх повноважень та у термін,
передбачений законом.

Оскільки питання, порушені позивачем у
зверненнях, перевірялись під час
судового розгляду справи в повному
обсязі, а нові дані або факти, які
потребують додаткової перевірки
відсутні, суд погоджується з тим, що
Прокурором міста Чернігова Криворучко
А.М. надано обґрунтована та вичерпна
відповідь на звернення від 17.10.2014.

Так, відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Разом з тим, відповідно до ст. 86 КАС
України, суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Як вбачається із вищевикладеного,
відповідач довів суду факт належного
розгляду звернення позивача.

Таким чином, суд приходить до висновку
про відсутність протиправної
бездіяльності Прокурора міста
Чернігова Криворучко А.М., під час
розгляду звернення, що в свою чергу не
призвело до порушення прав та законних
інтересів позивача.

Крім того, суд зауважує, що за
результатами розгляду звернення
позивача від 17.10.2014 відповідачем не
було знайдено підстав для вжиття
заходів прокурорського реагування, суд
приходить до висновку, що відповідач
діяв у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами
України, не порушуючи норм діючого
законодавства, а тому позовні вимоги
ОСОБА_1 до Прокурора м. Чернігова
Криворучко А.В. про визнання дії,
бездіяльності прокурора міста
Чернігова Криворучко А.В.
неправомірними, незаконними,
зобов'язання прокурора міста Чернігова
Криворучко А.В. терміново справедливо
розглянути заяву позивача від 17.10.2014 та
вжити належних заходів реагування по
повідомленим фактам правопорушень у
відповідності до вимог чинного
законодавства не належать задоволенню
в повному обсязі.

Щодо залучення Прокуратури міста
Чернігова в якості третьої особи на
стороні відповідача у розгляді
цивільної справи Деснянського
районного суда №750/10536/14 за позовом
ОСОБА_1 до Виконкому Чернігівської
міської ради, ОСОБА_4 та членів його
сім'ї про визнання ордера недійсним та
виселення, суд зазначає наступне.

Ухвалою Деснянського районного суду
міста Чернігова від 09.10.2014 відкрито
провадження по цивільна справа
№750/10336/14 (провадження №2/750/3154/14) за
позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету
Чернігівської міської ради, ОСОБА_4 про
визнання ордера недійсним та
виселення, третя особа на стороні
відповідачів - прокуратура міста
Чернігова та призначено до розгляду
(а.с.115).

Прокуратурою міста Чернігова 27.10.2014 по
вказаній справі направлено до суду
пояснення, в яких зазначено, що за
результатами розгляду звернень ОСОБА_1
прокуратурою міста вирішувалося
питання про відсутність підстав для
вжиття заходів прокурорського
реагування, в тому числі
представницького характеру. Також
вказано, що до Прокуратури міста
Чернігова заяви ОСОБА_1 щодо розподілу
житла ОСОБА_4, отримання ним ордеру та
виселення не надходили. Перевірки
Прокуратурою міста Чернігова саме з
даного приводу не проводилися,
відповідні рішення не приймалися
(а.с.128-129).

Таким чином, суд приходить до висновку,
що дана вимога позивача суперечить
частинам 1, 2 ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства
України, згідно яких юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
правовідносини, що виникають у зв'язку
з здійсненням суб'єктом владних
повноважень владних управлінських
функцій, а також у зв'язку з публічним
формуванням суб'єкта владних
повноважень шляхом виборів або
референдуму. Юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори, зокрема: 1)
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності; 2) спори з приводу
прийняття громадян на публічну службу,
її проходження, звільнення з публічної
служби; 3) спори між суб'єктами владних
повноважень з приводу реалізації
їхньої компетенції у сфері управління,
у тому числі делегованих повноважень; 4)
спори, що виникають з приводу
укладання, виконання, припинення,
скасування чи визнання нечинними
адміністративних договорів; 5) спори за
зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
Конституцією та законами України; 6)
спори щодо правовідносин, пов'язаних з
виборчим процесом чи процесом
референдуму; 7) спори фізичних чи
юридичних осіб із розпорядником
публічної інформації щодо оскарження
його рішень, дій чи бездіяльності у
частині доступу до публічної
інформації.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27
Цивільного процесуального кодексу
України, одним із прав сторони є право
брати участь у судових засіданнях.
Даним правом і скористалася
прокуратура міста Чернігова, це
питання вирішувалося в рамках
цивільного судочинства та вказаної
цивільної справи, направлялись
відповідні пояснення. Зобов'язання
прокурора з'явитися в судове засідання
в порядку цивільного судочинства не
може вирішуватися в адміністративному
суді, і взагалі не може бути предметом
судового розгляду.

Отже, вказана вимога не відповідає
засадам адміністративного судочинства
та юрисдикції адміністративних судів.

Також при вирішенні даного спору суд
також керується положеннями частини 3
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України, в силу якої, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З врахуванням встановлених обставин та
аналізу норм чинного законодавства, що
регламентують спірні правовідносини,
суд приходить до висновку про
відсутність підстав для задоволення
даного адміністративного позову в
повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 17, 18, 104, 122, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку статей 167, 186 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання її
копії.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Суддя підпис
Л.О. Поліщук

З оригіналом згідно

Суддя
Л.О. Поліщук