Справа № 826/11400/14
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Іщук І.О.
Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Глущенко
Я.Б.,

суддів Безименної
Н.В., Пилипенко О.Є.,

розглянувши у письмовому провадженні
справу за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Росшина» до
Черкаської митниці Міндоходів про
визнання протиправним та скасування
рішення про коригування митної
вартості імпортованих товарів та
картки відмови, за апеляційною скаргою
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Росшина» на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 19 вересня 2014 року,

В С Т А Н О В И В :

ТОВ «Росшина» звернулося у суд із
позовом до Черкаської митниці
Міндоходів, у якому просило визнати
протиправними та скасувати рішення про
коригування митної вартості товарів
№902000003/2014/202378/2 від 14.05.2014 року та картку
відмови в прийнятті митної декларації
№902000003/2014/00023 від 14.05.2014 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 19
вересня 2014 року адміністративний позов
залишено без задоволення.

Не погоджуючись з судовим рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду - без
змін з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем під час митного оформлення
товару не було надано митному органу
достатньо документів для належного
підтвердження митної вартості
імпортованих товарів. При цьому,
місцевий суд дійшов висновку, що
відповідач діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, передбачені
Митним кодексом України.

З таким висновком суду не можна не
погодитися.

Колегією суддів установлено, що 25.11.2013
року між позивачем та Компанією Shandong Add
Import And Export CO..Ltd (Китай) укладено контракт
№BETTER EU-02, предметом якого був продаж
іноземною компанією позивачу сталевих
дисків для колес. Відповідно до пункту
1.2 цього контракту кількість, ціна і
умови доставки виробів, що
придбаваються, визначаються згідно
кожного окремого замовлення і
вказуються у відповідних
специфікаціях та інвойсах на кожну
окрему поставку. Пунктом 4.1 контракту
передбачено, що при відвантаженні
товару продавець надає наступні
документи: специфікацію, комерційний
інвойс, пакувальний лист, транспортні
документи (коносамент), сертифікат
походження товару, експортну
декларацію та інші документи, які
можуть бути офіційними органами країни
покупця (напр.: каталоги продукції,
креслення, технічний паспорт,
сертифікат якості, протоколи
випробувань та ін.).

З метою здійснення митного оформлення
товару: сталеві диски ободи сталевого
диска колес ходових моторних
транспортних засобів певного розміру,
торговельної марки Better, виробництва
«Shandong Better Wheel Co.,Ltd» (Китай), ввезеного на
підставі вказаного контракту,
позивачем у травні 2014 року подавались
митні декларації.

Під час митного контролю у посадових
осіб митного органу виникли сумніви
стосовно заявленої позивачем митної
вартості задекларованих товарів. Такі
сумніви, як убачається із матеріалів
справи, виникли на основі аналізу
наданих декларантом документів, за
наслідками якого встановлено, що такі
містили не повні відомості, а саме:
заявлена вартість перевезення товару
до митного кордону України не
відповідає ваговим показникам вантажу
та відстані за маршрутом перевезення,
довідка транспортних витрат від 24.04.2014
№110 надана від імені невстановленої
особи, в контракті від 25.11.2013 №BETTER EU-02,
специфікації від 11.03.2014 №1 відсутні
відомості про вартість упаковки
товару, надана копія платіжного
документа №140326/000321858 не містить
посилань на контракт або інвойс, у
зв'язку із чим її неможливо
ідентифікувати з даною поставкою.

Унаслідок виявлених розбіжностей та
сумнівів, що виникли в митного органу,
декларанту було запропоновано надати
додаткові документи на підтвердження
складових митної вартості:
транспортні, перевізні документи
(договір про надання
транспортно-експедиційних послуг,
рахунок від підприємства, яке надавало
такі послуги за даною поставкою
товарів), висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, копію
митної декларації країни відправлення
(оскільки в наданій експортній
декларації номер коносамента не
відповідає заявленому митниці, вага
товарів не відповідає заявленій
митниці, у зв'язку з чим таку неможливо
ідентифікувати з даною поставкою),
каталоги, специфікації, прейскуранти
від виробника товару «Shandong Better Wheel Co.,Ltd»
(Китай), ліцензійний договір або
договір, що визначає умови та порядок
використання товарів за даною
торговельною маркою та, за бажанням
декларанта, інші документи для
підтвердження заявленої за ціною
контракту митної вартості товару.

З огляду на те, що на вимогу митного
органу позивач не надав усі
витребовувані документи, а надані
належно не підтверджували митну
вартість за ціною договору,
відповідачем відмовлено в прийнятті
митної декларації позивача, про що
складено картку відмови №902000003/2014/00023
та прийнято рішення про коригування
митної вартості товарів №902000003/2014/202378/2
від 14.05.2014 року.

Не погоджуючись із таким рішенням
Черкаської митниці Міндоходів, позивач
звернувся у суд.

Обговорюючи правомірність прийняття
відповідачем спірного рішення, колегія
суддів виходить із наступного.

Основним нормативно-правовим актом,
яким врегульовані спірні
правовідносини є Митний кодекс України
від 13.03.2012 року №4495-VI (далі - Митний
кодекс України, МК України).

Відповідно до статті 49 цього Кодексу
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість товарів
використовуються для: нарахування
митних платежів; застосування інших
заходів державного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності
України; ведення митної статистики;
розрахунку податкового зобов'язання,
визначеного за результатами
документальної перевірки (стаття 50 МК
України).

Згідно із статтею 52 вказаного Кодексу
заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом або
уповноваженою ним особою під час
декларування товарів у порядку,
встановленому розділом VIII цього
Кодексу та цією главою.

Частиною 1 ст. 54 МК України передбачено,
що контроль правильності визначення
митної вартості товарів здійснюється
митним органом під час проведення
митного контролю і митного оформлення
шляхом перевірки числового значення
заявленої митної вартості.

У силу вимог пункту 1 частини 4 статті 54
Митного кодексу України, митний орган
під час здійснення контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів зобов'язаний
здійснювати контроль заявленої
декларантом або уповноваженою ним
особою митної вартості товарів шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості, наявності в
поданих зазначеними особами
документах усіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Статтею 53 Митного кодексу України
встановлено, що у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.
Частиною 2 цієї статті перелічені
документи, які підтверджують митну
вартість товарів:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

У силу вимог частини 3 статті 53 Митного
кодексу України у разі якщо документи,
зазначені у частині другій цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) додаткові документи.

Відповідно до пункту 2 частини 6 статті
54 вказаного Кодексу, митний орган може
відмовити у митному оформленні товарів
за заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі неподання
декларантом або уповноваженою ним
особою документів згідно з переліком
та відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

За правилами статті 264 Митного кодексу
України, якщо митна декларація не
містить усіх відомостей або подана без
документів, передбачених статтею 335
цього Кодексу, чи з порушенням інших
вимог Митного кодексу України, митний
орган відмовляє у прийнятті такої
митної декларації (ч. 11 ст. 264). Частиною
12 наведеної правової норми
передбачено, що у разі відмови у
прийнятті митної декларації посадовою
особою органу доходів і зборів
заповнюється картка відмови у
прийнятті митної декларації за
встановленою формою.

Відповідно до картки відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення №
902000003/2014/00023, позивачем до митного
оформлення було подано наступні
документи:

- митна декларація, за якою було
відмовлено у випуску товарів №
902060000.2014.202371 від 13.05.2014 р.;

- картка обліку особи, яка здійснює
операції з товарами № 100/2012/0002186 від
18.03.2014 р.;

- акт про проведення огляду
(переогляду) товарів, транспортних
засобів, ручної поклажі та багажу №
500060702/2014/003055 від 10.05.2014 р.;

- картка відмови у прийнятті
митної декларації, митному оформленні,
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення № 902060000/2014/00148 від 13.05.2014 р.;

- морський транспортний документ
(морська накладна) APL/IMP-14025 від 29.04.2014 р.;

- міжнародна автомобільна
накладна (CMR) № 028961 від 11.05.2014 р. ;

- коносамент (Bill of Lading) SZN від
14.03.2014 р.;

- банківський платіжний документ
№ 140326/000321858 від 26.03.2014 р.;

- банківський платіжний документ
№ 140423/000325034 від 23.04.2014 р.;

- документ, що підтверджує
вартість перевезення товару № 110 від
24.04.2014 р.;

- рахунок-фактура (інвойс) EU-1 від
11.03.2014 р.;

- доповнення до
зовнішньоекономічного договору
(контракту) - додаткова угода № 1 від
10.12.2013 р.;

- доповнення до
зовнішньоекономічного договору
(контракту) - специфікація № 1 від 11.03.2014
р.;

- зовнішньоекономічний договір
(контракт) BETTER EU-02 від 25.11.2013 р.;

- договір про надання послуг
митного брокера 26/13 БРК від 09.04.2013 р.;

- договір (контракт) про
перевезення № 04/02-2013 від 01.04.2013 р.;

- договір (контракт) про
перевезення № 391/20 від 26.04.2011 р.;

- сертифікат відповідності
UA1.007.0029471-14 від 12.05.2014 р.;

- інформація про позитивні
результати здійснення фітосанітарного
контролю товару № 2761 від 14.03.2014 р.;

- сертифікат про походження товару
загальної форми CCP/T925-14C3705303 від
13.03.2014 р.

- акт зважування № 185170 від 30.04.2014 р.

- екологічна декларація № 29820 від
06.05.2014 р.;

- копія митної декларації
відправлення № 80227214 від 12.03.2014 р.;

- митна декларація за якою було
відмовлено у випуску товарів №
.2014.202378 від 13.05.2014 р.

Як убачається з матеріалів справи,
позивачем заявлено до митного
оформлення товар за основним методом -
ціною договору.

Відповідно до частини 10 статті 58 МК
України, якою встановлено правила
визначення митної вартості за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції), при
визначенні митної вартості до ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за оцінювані товари, додаються
такі витрати (складові митної
вартості), якщо вони не включалися до
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті, зокрема, як:

- витрати, понесені покупцем:
вартість ящиків тари (контейнерів), в
яку упаковано товар, або іншої
упаковки, що для митних цілей
вважаються єдиним цілим з відповідними
товарами; вартість упаковки або
вартість пакувальних матеріалів та
робіт, пов'язаних із пакуванням;

- витрати на транспортування
оцінюваних товарів до аеропорту, порту
або іншого місця ввезення на митну
територію України.

Обґрунтовуючи наявність підстав для
відмови у митному оформленні товарів
за заявленою позивачем митною
вартістю, визначеною за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції),
відповідач послався на те, що позивачем
не у повній мірі подано до митного
контролю документи, передбачені
частиною 2 статті 53 МК України.
Зазначене стосується документів, що
містять відомості про вартість
перевезення оцінюваних товарів, а
також не підтверджено належно вартість
упаковки товару (не надано доказів
включення її вартості в ціну такого).

Щодо ненадання позивачем доказів
включення вартості упаковки до складу
митної вартості, колегія суддів
зауважує, що в ході апеляційного
розгляду справи такі висновки
відповідача не підтвердились. Оскільки
такі витрати включаються до складу
митної вартості лише у разі, якщо їх не
включено у вартість самого товару.
Водночас, у матеріалах справи
міститься лист Компанії Shandong Add Import And
Export CO..Ltd (Китай) від 26.08.2014 про те, що
вартість товару, який поставлявся
позивачу згідно контракту від 25.11.2013
№BETTER EU-02, включає в себе вартість
товару, вартість упаковки і тари. Копія
зазначеного листа надавалась
позивачем до суду першої інстанції,
проте судом цей доказ не був врахований
без жодних мотивувань.

Обговорюючи решту висновків митного
органу, колегія суддів зазначає, що для
підтвердження витрат, понесених на
транспортування товарів позивачем
надано довідку про транспортні витрати
вих. №110 від 24.04.2014, складену ПП
«Транскарго» та підписану директором
цього підприємства Береговською І.І. та
головним бухгалтером Дедок О.М.,
скріпленою печаткою приватного
підприємства. Зі змісту цієї довідки
слідує, що нею повідомляється про те, що
транспортні витрати по доставці
вантажу «обод сталевого диску, сталеві
диски колес» (контейнер APHU7345633,
коносамент SZH) для ТОВ «Росшина»,
від місця завантаження (порт Кінгдао,
Китай) до митного кордону України (порт
Одеса, Україна) складають 26040,00 грн.
Також, в довідці зазначено, що вантаж не
страхувався.

Колегія суддів зазначає, що в указаній
довідці міститься посилання на
коносамент (Bill of Lading) SZH, копія
якого наявна в матеріалах справи. З
указаного коносаменту слідує, що
відправником контейнера з товаром
APHU7345633 вказано Shandong Add Import And Export Co,.Ltd,
вантажоодержувач - ТОВ «Росшина», а
перевізник - Shenzhen Hunicorn Freight Service Co. Ltd.

Таким чином, фактичний перевізник
товару відмінний від того, який надав
підтвердження понесених позивачем
транспортних витрат.

Пояснюючи такі відмінності позивач
зазначив, що фактично ним замовлялись
транспортно-експедиторські послуги у
ПП «Транскарго» за договором №04/02-2013
від 01.04.2013, копія якого наявна в
матеріалах справи, а вказане
підприємство, у свою чергу,
представляючи інтереси позивача,
замовило послуги з перевезення вантажу
у Shenzhen Hunicorn Freight Service Co. Ltd.

Обговорюючи дані доводи, колегія
суддів зважає на зміст вищевказаного
договору про
транспортно-експедиторське
обслуговування, укладеного між
позивачем та ПП «Транскарго». Так,
умовами цього договору визначено, що
ним регулюються взаємовідносини
сторін, пов'язані зі здійсненням
транспортно-експедиторського
обслуговування (ТЕО), організацією
перевезення експортно-імпортних і
транзитних вантажів. ТЕО надаються
виконавцем замовнику у відповідності
до Закону України «Про
транспортно-експедиторську
діяльність». Виконавець, за цим
договором, зобов'язується представляти
інтереси замовника у взаємовідносинах
з перевізниками, портами, та іншими
організаціями з перевезень, перевалки
і ТЕО вантажів замовника,
організовувати перевезення
експортно-імпортних і транзитних
вантажів різними видами транспорту по
Україні та за її межами у відповідності
з заявками чи дорученнями замовника,
надавати послуги по організації
вантажно-розвантажувальних робіт,
укладати договори і угоди з
транспортними, експедиторськими та
іншими суб'єктами господарювання для
виконання зобов'язань за цим договором,
за дорученням і за рахунок замовника
проводити розрахунки з портами та
зазначеними суб'єктами господарювання
для виконання свої обов'язків за цим
договором.

Згідно положень ст. ст. 929 та 932
Цивільного кодексу України за
договором транспортного
експедирування одна сторона
(експедитор) зобов'язується за плату і
за рахунок другої сторони (клієнта)
виконати або організувати виконання
визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.
Експедитор має право залучити до
виконання своїх обов'язків інших осіб.

Враховуючи приведені норми та умови
договору №04/02-2013 від 01.04.2013, колегія
суддів доходить висновку, що на
виконання його умов ПП «Транскарго»
мало можливість залучити до участі в
перевезенні товару позивача іншого
контрагента-перевізника, зокрема й
компанію Shenzhen Hunicorn Freight Service Co. Ltd. При
цьому, згідно умов договору, у
відносинах з третіми особами
виконавець зобов'язаний представляти
інтереси позивача на підставі доручень
та відповідно до заявок, наданих
першим.

Колегія суддів також звертає увагу на
статтю 9 Закону України «Про
транспортно-експедиторську
діяльність», якою передбачено, що
підтвердженням витрат експедитора є
документи (рахунки, накладні тощо),
видані суб'єктами господарювання, що
залучалися до виконання договору
транспортного експедирування.

Відповідно до наказу Міністерства
фінансів України №599 від 24.05.2012 року
«Про затвердження Форми декларації
митної вартості та Правил її
заповнення» до документів, що
підтверджують транспортні витрати
можуть належати: рахунок-фактура (акт
виконаних робіт, наданих послуг) від
виконавця договору про надання
транспортно-експедиційних послуг, що
містить реквізити сторін, суму та умови
платежу, інші відомості, відповідно до
яких встановлюється належність послуг
до товарів; банківські та платіжні
документи, що підтверджують факт
оплати транспортно-експедиторських
послуг відповідно до виставленого
рахунка-фактури; калькуляція
транспортних витрат (якщо перевезення
товарів здійснюється з використанням
власного транспорту), що містить
відомості про маршрут перевезення,
його протяжність у кілометрах до місця
ввезення на митну територію України та
по митній території України, розмір
тарифної ставки на перевезення за
одиницю виміру (вагу) товару за 1
кілометр маршруту.

Таким чином, для цілей документального
підтвердження факту здійснення
господарської операції важливим є
зміст вказаних документів, які повинні
однозначно ідентифікуватись з
підприємством, що здійснило
перевезення оцінюваного товару. При
цьому, якщо перевезення здійснювало
інше підприємство, ніж те, що надало
довідку, необхідне підтвердження
уповноваження такого підприємства.

Системний аналіз викладеного свідчить
про те, що документ, який підтверджує
вартість витрат на транспортування має
в обов'язковому порядку містити всі
реквізити сторін, суму та умови
платежу, інші відомості, відповідно до
яких можна чітко встановити належність
послуг до товарів, а суб'єкта
господарської діяльності - до
перевезення конкретної поставки
товару.

Разом з тим, надані позивачем документи
не підтверджують належним чином
вартості послуг з перевезення вантажу,
визначених у довідці ПП «Транскарго»
вих. №110 від 24.04.2014, яка містить
посилання на те, що перевезення
здійснене згідно коносаменту SZH,
позаяк вказані обставини не
підтверджуються іншими документами.
Так, за митною декларацією країни
експорту від 12.03.2014 № 80227214, яка
надавалась позивачем суду та митному
органу, товар експортовано за іншим
коносаментом № APLU065794126, в якому вказано
вантажовідправником компанію Shenzhen
Hunicorn Freight Service Co. Ltd, а
вантажоодержувачем - ПП «Транскарго», а
також зазначено компанію
Укрексімтранс, яку слід повідомити про
прибуття вантажу. Зі змісту цього
коносаменту не вбачається його
пов'язаності з ТОВ «Росшина». Водночас,
згідно умов договору, укладеного між
позивачем та ПП «Транскарго», приватне
підприємство зобов'язане представляти
інтереси позивача на підставі
доручень, а також у відповідності до
заявок позивача.

Колегія суддів зазначає, що жодних
заявок чи доручень на представництво
інтересів ТОВ «Розшина», виписаних ПП
«Транскарго», у відносинах з Shenzhen Hunicorn
Freight Service Co. Ltd позивачем не надано. Крім
того, позивачем не наданого жодних
доказів виконання умов, передбачених
договором №04/02-2013 від 01.04.2013, з приводу
реалізації зобов'язання виконавця за
дорученням і за рахунок замовника
(позивача) провести розрахунки з
третіми особами, з приводу поставки
вантажу позивача, зокрема, з Shenzhen Hunicorn
Freight Service Co. Ltd. Так само, позивачем не
надано доказів фактичного укладання
між ПП «Транскарго» та названим
іноземним перевізником будь-яких угод.

Також, колегія зауважує, що позивачем
на підтвердження витрат на перевезення
товарів надано договір про
транспортно-експедиторське
обслуговування №391/20 від 26.04.2011,
укладений з ТОВ «Ламан Шіппінг
Ейдженсі», проте жодних пояснень з
приводу участі даного підприємства в
перевезенні задекларованого позивачем
товару не надано.

За таких обставин, колегія суддів не
враховує надану позивачем довідку №110
від 24.04.2014, а також виписаний ПП
«Транскарго» на дані послуги
рахунок-фактуру №СФ-0000201 і коносамент
SZH, адже з наданих позивачем
документів неможливо чітко встановити
виконавця послуг з транспортування
товарів позивача, коригування митної
вартості яких оспорюється в даній
справі.

Таким чином, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції про те, що непідтвредження
позивачем витрат на оплату
транспортування товарів свідчить про
обґрунтованість сумнівів митного
органу щодо заявленої позивачем митної
вартості за ціною контракту, а також є
достатньою підставою для
незастосування першого методу
визначення митної вартості за ціною
контракту.

Наведене свідчить про дійсну наявність
розбіжностей та неповноту даних щодо
митної вартості задекларованого
товару в наданій позивачем до митного
оформлення документації. Відтак,
митний орган правомірно відмовив
позивачу в митному оформленні товару
за ціною договору та прийняв рішення
про коригування заявленої митної
вартості для товару «сталеві диски
коліс ходових моторних транспортних
засобів не укомплектованих шинами» за 3
методом - за ціною угоди за подібними
товарами, а для товару «обод сталевого
диска коліс ходових моторних
транспортних засобів» - за 6 резервним
методом на підставі інформації наявної
у митниці щодо вартості операції з
товарами, які мають подібні
характеристики та вироблені у тому ж
регіоні, зокрема, на підставі
використаних МД від 21.02.2014 р. №
902060000/2014/200819, від 19.06.2014 р. № 110050004/2014/9200491.

У статті 57 Митного кодексу України
закріплені правила застосування
методів визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту. Згідно з ч. 1
цієї статті, митна вартість
визначається за такими методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних
товарів;

б) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

ґ) резервний.

Приписами 2 - 5 частин статті 57 МК
України встановлено, що основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій митний
орган та декларант можуть здійснити
обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для
її визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів, обчислена
відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 55 МК
України рішення про коригування
заявленої митної вартості товарів, які
ввозяться на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається органом доходів і зборів у
письмовій формі під час здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості цих товарів як до, так і
після їх випуску, якщо органом доходів
і зборів у випадках, передбачених
частиною шостою статті 54 цього Кодексу,
виявлено, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів.

Враховуючи, що висновки відповідача
про наявність розбіжностей у наданих
позивачем документах, які не дають
можливості встановити одну із
складових митної вартості
задекларованого товару, підтвердились
в ході судового розгляду справи,
колегія суддів доходить висновку, що
спірне рішення про коригування митної
вартості імпортованих позивачем
товарів відповідає положенням статті 55
Митного кодексу України.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що відповідачем у
відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС
України доведено обставини, на яких
ґрунтуються його заперечення проти
позову та правомірність відмови в
прийнятті митної декларації позивача,
а також спірного рішення.

Зважаючи на наведене, судовою колегію
не встановлено підстав для задоволення
вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Росшина»
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 19 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів після набрання законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя Н.В. Безименна
суддяО.Є. Пилипенко

.

Головуючий суддя
Глущенко Я.Б.

Судді:
Безименна Н.В.

Пилипенко О.Є.