Справа № 806/5001/14
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року
Житомир справа №
806/5001/14

категорія 11.5

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шимоновича Р.М.,

за участі секретаря Коваля О.В.,

за участі представника позивача
ОСОБА_1,

за участі представника відповідача
Пилипенка О.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3 до управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Житомирській
області про зобов'язання прийняти
рішення,

встановив:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до
Головного управління юстиції у
Житомирській області, в якому просила
зобов'язати відповідача - суб'єкта
владних повноважень прийняти рішення,
а саме: постанову про закінчення
виконавчого провадження № 36744145 на
підставі пункту 3 частини 1 статті 49
Закону України "Про виконавче
провадження". В обґрунтування позовних
вимог зазначила, що на виконанні у
відповідача перебуває виконавче
провадження з примусового виконання
виконавчого листа № 1-81/11, виданого
Коростенським міськрайонним судом
Житомирської області 25.12.2012 про
конфіскацію майна ОСОБА_4. 22.10.2014
позивач звернулась до відповідача з
письмовою заявою про закінчення
виконавчого провадження № 36744145 у
зв'язку зі смертю боржника - ОСОБА_4,
однак, відповідач відмовив у
задоволенні її заяви. Вважає, що згідно
пункту 11 частини 1 статті 346 Цивільного
кодексу України, право власності на
належне ОСОБА_4 майно припинилось і
правових підстав для застосування
даного виду покарання після смерті
боржника - немає. Зазначає, що
конфіскація майна - є видом
кримінального покарання, а діюче
законодавство не передбачає відбуття
покарання за злочин іншою особою,
замість засудженого, а тому виконання
обов'язку боржника у виконавчому
провадженні № 36744145 не допускає
правонаступництва. Крім того,
наголошує на тому, що дії відповідача
щодо подальшого виконання вироку суду
в частині майнового стягнення -
конфіскації майна порушують права
позивача як спадкоємця, який не може
отримати майно померлого боржника у
спадщину. Таким чином, на думку
позивача, відповідач зобов'язаний
закінчити виконавче провадження №
36744145, що здійснюється на підставі
вироку суду про конфіскацію майна
засудженого, згідно виконавчого листа
№ 1-81/11, виданого Коростенським
міськрайонним судом 25.12.2012, на підставі
пункту 3 частини 1 статті 49 Закону
України "Про виконавче провадження".

У ході судового розгляду справи,
відповідно до положень частини 1 статті
52 Кодексу адміністративного
судочинства України, судом допущено
заміну первинного відповідача -
Головне управління юстиції у
Житомирській області на належного -
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Житомирській області.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив суд їх
задовольнити.

Представник відповідача заперечив
проти позову з мотивів, викладених у
письмових запереченнях (а.с. 26-27), та
просив відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд дійшов висновку про
безпідставність позовних вимог, з
огляду на наступне.

Встановлено, що на виконанні у відділі
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Житомирській області перебуває
виконавче провадження з виконання
виконавчого листа № 1-81/11 від 25.12.2012,
виданого Коростенським міськрайонним
судом Житомирської області, про
конфіскацію майна ОСОБА_4.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 22).

22.10.2014 ОСОБА_3 - дружина ОСОБА_4
звернулась до начальника відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Житомирській області Невмержицького
О.О. із заявою, в якій просила закрити
виконавче провадження, у зв'язку зі
смертю боржника (а.с. 51).

Розглянувши заяву позивача, відповідач
листом за вих. № 3.4/21534 від 22.10.2014
відмовив у задоволенні заяви позивача
(а.с. 23). Формулюючи мотивацію відмови,
відповідач посилався на статтю 49
Кримінально виконавчого кодексу
України та статтю 59 Кримінального
кодексу України.

Не погодившись із такою позицією
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Житомирській області, ОСОБА_3
звернулась до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним
правовідносинам, суд виходить з
наступних мотивів.

Як свідчать матеріали справи, вироком
Коростенського міськрайонного суду
Житомирської області від 08.06.2012
засуджено ОСОБА_4, ОСОБА_3 за частиною 4
статті 190 Кримінального кодексу
України на 7 років 6 місяців позбавлення
волі з конфіскацією всього особисто
належного кожному з них майна (а.с. 31-43).

Ухвалою Апеляційного суду
Житомирської області від 27.11.2012 вирок
Коростенського міськрайонного суду
Житомирської області від 8 червня 2012
року щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 змінено,
призначено покарання ОСОБА_4 та ОСОБА_3
за частиною 4 статті 190 Кримінального
кодексу України - 5 років позбавлення
волі з конфіскацією всього майна, що
належить їм на праві власності, -
кожному (а.с. 71-81).

Приписами частини 1 статті 59
Кримінального кодексу України
визначено, що покарання у виді
конфіскації майна полягає в
примусовому безоплатному вилученні у
власність держави всього або частини
майна, яке є власністю засудженого.
Якщо конфіскується частина майна, суд
повинен зазначити, яка саме частина
майна конфіскується, або перелічити
предмети, що конфіскуються.

Згідно статті 48
Кримінально-виконавчого кодексу
України, суд, який постановив вирок, що
передбачає як додаткове покарання
конфіскацію майна, після набрання ним
законної сили надсилає виконавчий
лист, копію опису майна і копію вироку
для виконання центральному органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері організації
примусового виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), про що
сповіщає відповідну фінансову
установу. У разі відсутності у справі
опису майна засудженого надсилається
довідка про те, що опису майна не
проводилося.

Виконання покарання у виді конфіскації
майна здійснюється центральним
органом виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері організації
примусового виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), за
місцезнаходженням майна відповідно до
Закону України "Про виконавче
провадження".

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про виконавче провадження", виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про
виконавче провадження", примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом. Відповідно до
цього Закону підлягають виконанню
державною виконавчою службою такі
виконавчі документи: 1) виконавчі листи,
що видаються судами, і накази
господарських судів, у тому числі на
підставі рішень третейського суду та
рішень Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті; 2) ухвали,
постанови судів у цивільних,
господарських, адміністративних
справах, кримінальних провадженнях та
справах про адміністративні
правопорушення у випадках,
передбачених законом; 3) судові накази;
4) виконавчі написи нотаріусів; 5)
посвідчення комісій по трудових
спорах, що видаються на підставі
відповідних рішень таких комісій; 6)
постанови органів (посадових осіб),
уповноважених розглядати справи про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом; 7)
постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій і
накладенням штрафу; 8) рішення інших
органів державної влади, якщо їх
виконання за законом покладено на
державну виконавчу службу; 9) рішення
Європейського суду з прав людини з
урахуванням особливостей,
передбачених Законом України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини".

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону
України "Про виконавче провадження",
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону: 1) за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення; 2) за
заявою прокурора у випадках
представництва інтересів громадянина
або держави в суді; 3) у разі якщо
виконавчий лист надійшов від суду на
підставі ухвали про надання дозволу на
примусове виконання рішення
іноземного суду в порядку,
встановленому законом; 4) в інших
передбачених законом випадках.

Частиною 4 вказаної статті Закону
передбачено, що під час пред'явлення
виконавчого документа або його
дубліката до виконання разом з ним
подаються: 1) у разі виконання рішення
про конфіскацію майна засудженого за
вироком суду - копія опису майна і копія
вироку. У разі відсутності у справі
опису майна засудженого надсилається
довідка про те, що опис майна не
проводився; 2) у разі виконання рішення
про конфіскацію майна за постановою
суду - копія протоколу вилучення майна,
що підлягає конфіскації, або довідка
про відсутність такого майна; 3) у
судових справах, за якими застосовано
заходи забезпечення позовних вимог, -
копії документів, що підтверджують
виконання ухвали суду про забезпечення
позову, у разі якщо такі заходи
застосовувалися судом.

Встановлено, що 26.02.2013 державним
виконавцем відкрито виконавче
провадження з виконання виконавчого
листа № 1-81/11 від 25.12.2012, виданого
Коростенським міськрайонним судом
Житомирської області, про конфіскацію
майна ОСОБА_4 (а.с. 50).

Згідно протоколу накладення арешту на
майно від 20.04.2010 (а.с. 48) описано квартиру
АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_4, згідно
договору купівлі-продажу, посвідченого
ДНК від 01.06.1994 № 2-2142.

Зі змісту Інформаційної довідки з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно вбачається, що на дану
квартиру накладено арешт відділом
державної виконавчої служби
Коростенського міськрайонного
управління юстиції (а.с. 28).

24.10.2014 відбулись електронні торги з
продажу 100% корпоративних прав, які
належать ОСОБА_4 в малому підприємстві
"Стандарт", юридична адреса: вулиця 1-го
Травня, будинок 4, місто Коростень,
Коростенський район, Житомирська
область, 11500, Україна.

Станом на день розгляду справи акт про
проведені електронні торги
відповідачем не складено.

У ході судового розгляду справи
представник відповідача наголошував
на тому, що вирок суду про конфіскацію
майна має бути виконаний і майно
засудженого - передано у власність
держави, а тому підстав для закінчення
виконавчого провадження - немає.

З цього приводу суд зазначає, що
пунктом 3 частини 1 статті 49 Закону
України "Про виконавче провадження"
передбачено, що виконавче провадження
підлягає закінченню у разі смерті або
оголошення померлим стягувача чи
боржника, визнання безвісно відсутнім
боржника або стягувача, ліквідації
юридичної особи - сторони виконавчого
провадження, якщо виконання їх
обов'язків чи вимог у виконавчому
провадженні не допускає
правонаступництва.

Разом з цим, суд не погоджується з
доводами представника позивача про те,
що право власності на майно
припинилось у зв'язку зі смертю
боржника - ОСОБА_4 на підставі пункту 11
частини 1 статті 346 Цивільного кодексу
України, з огляду на слідуюче.

Так, частиною 1 статті Цивільного
кодексу України визначено перелік
підстав, за яких право власності
припиняється, а саме: відчуження
власником свого майна; відмови
власника від права власності;
припинення права власності на майно,
яке за законом не може належати цій
особі; знищення майна; викупу пам'яток
культурної спадщини; примусового
відчуження земельних ділянок
приватної власності, інших об'єктів
нерухомого майна, що на них розміщені, з
мотивів суспільної необхідності
відповідно до закону; звернення
стягнення на майно за зобов'язаннями
власника; реквізиції; конфіскації;
припинення юридичної особи чи смерті
власника.

Згідно частини 1 статті 354 Цивільного
кодексу України, до особи може бути
застосовано позбавлення права
власності на майно за рішенням суду як
санкція за вчинення правопорушення
(конфіскація) у випадках, встановлених
законом. Конфісковане майно переходить
у власність держави безоплатно.

Наведені положення Цивільного кодексу
України дають підставу для висновку, що
право власності на майно припиняється
у разі конфіскації майна, яке
переходить у власність держави.

Таким чином, з набранням законної сили
вироком Кростенського міськрайонного
суду Житомирської області, тобто з
27.11.2012, держава Україна набула права
власності на усе майно, що належить
ОСОБА_4, а право власності останнього на
його майно - припинилось.

Щодо доводів позивача про те, що
відповідач зобов'язаний закінчити
виконавче провадження № 36744145 на
підставі пункту 3 частини 1 статті 49
Закону України "Про виконавче
провадження", прийнявши відповідну
постанову, суд відзначає наступне.

Згідно зі статтею 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Разом з цим, адміністративний суд,
перевіряючи рішення, дії чи
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень на відповідність
встановленим частиною 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України критеріям, не втручається у
дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта
владних повноважень поза межами
перевірки за такими критеріями.

Завдання адміністративного
судочинства полягає не у забезпеченні
ефективності державного управління, а
в гарантуванні дотримання вимог права,
інакше було б порушено принцип
розподілу влади.

Отже, адміністративний суд не
наділений повноваженнями втручатися у
вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта
владних повноважень поза межами
перевірки за критеріями визначеними
статтею 2 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Відтак, вимога ОСОБА_3 про зобов'язання
відповідача прийняти постанову про
закінчення виконавчого провадження №
36744145 на підставі пункту 3 частини 1
статті 49 Закону України "Про виконавче
провадження" суперечить повноваженням
адміністративного суду, а тому у
задоволенні позову необхідно
відмовити.

Керуючись статтями 86, 94, 158-163, 167, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України,

постановив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 -
відмовити.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Р.М.Шимонович

Повний текст постанови виготовлено: 03
грудня 2014 р.