Справа № 2а-9155/11
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 р.
Справа № 9104/93548/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Довгополова О.М.

суддів:
Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Департаменту соціальної
політики Луцької міської ради
Волинської області на постанову
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 27 вересня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Департаменту соціальної політики
Луцької міської ради Волинської
області про стягнення недоотриманої
суми щорічної допомоги на
оздоровлення,-

встановив:

06 вересня 2011 року позивач звернулася з
позовом до суду про зобов'язання
відповідача провести виплату належної
як особі, евакуйованій у 1986 році із зони
відчуження щорічної допомоги на
оздоровлення за 2008 - 2011 роки відповідно
до ст. 48 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з урахуванням виплаченої
суми.

Позивач посилався на те, що вона
наділена статусом громадянина,
евакуйованого у 1986 році із зони
відчуження. В порушення вимог статті 48
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», яка передбачає виплату
щорічної допомоги на оздоровлення в
розмірі тьох мінімальних заробітних
плат, дана допомога у 2008-2011 роках
виплачувалась у значно меншому
розмірі.

Ухвалою судді Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 07 вересня
2011 року адміністративний позов ОСОБА_1
в частині позовних вимог за 2008-2010 роки
залишено без розгляду.

Оскаржуваною постановою в решті
позовних вимог позов задоволено.
Зобов'язано відповідача провести
перерахунок та виплату позивачу
щорічної одноразової допомоги на
оздоровлення за 2011 рік відповідно до
ст. 48 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в розмірі 3 мінімальних
заробітних плат з урахуванням
виплачених сум.

Постанову суду оскаржив відповідач.
Вважає, що постанова є безпідставною і
необґрунтованою, прийнята з порушенням
норм матеріального права та підлягає
скасуванню з підстав викладених в
апеляційній скарзі. Апелянт звертає
увагу на те, що стягнення коштів з
управління є неможливим, оскільки
застосування пільг, компенсацій та
гарантій для певних категорій
громадян, у тому числі виплата допомоги
на оздоровлення потребує фінансування
за рахунок коштів Державного бюджету
України, його обсяги не можуть
визначатися будь-яким іншим Законом,
крім Закону про Державний бюджет
України. Виплата спірної допомоги була
проведена відповідно до вимог чинного
законодавства. Просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Враховуючи те, що постанова суду
першої інстанції прийнята в порядку
скороченого провадження, відповідно до
п. 3 ч. 1 ст.197 КАС України розгляд даної
справи судом апеляційної інстанції
здійснюється в порядку письмового
провадження, за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суду приходить до висновку, що
апеляційну скаргу апелянта слід
залишити без задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, що позивач має
статус громадянина, евакуйованого у 1986
році із зони відчуження 2 категорії, що
підтверджується відповідним
посвідченням (а.с.6).

Відповідно до ст. 48 «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (в редакції зі змінами
відповідно до Рішення Конституційного
суду України від 09.07.2007 року N 6-рп/2007)
щорічна допомога на оздоровлення
евакуйованим із зони відчуження у 1986
році, включаючи дітей, виплачується в
розмірі - три мінімальні заробітні
плати.

Однак позивачу щорічна допомога на
оздоровлення у 2008-2010 роках
виплачувалась відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 12.07.2005
року № 562 «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали від наслідків
Чорнобильської катастрофи» в розмірі 75
грн., а у 2011 році призначена у розмірі 75
грн., проте не виплачена, що
підтверджується листом Департаменту
соціальної політики Луцької міської
ради Волинської області за вих. №
Ч-634/060/20-8 від 26.08.2011 року (а.с.7).

Згідно п. 28 Закону України «Про
державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28.12.2007
року № 107-6 ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» викладено
у такій редакції: «Одноразова
компенсація учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та сім'ям,
які втратили годувальника із числа
осіб, віднесених до учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та смерть яких
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України».

Проте, рішенням Конституційного Суду
України від 22.05.2008р. зміни, внесені
підпунктом 11 пункту 28 розділу 2 Закону
України від 28.12.2007р. визнано такими, що
не відповідають Конституції України (є
неконституційними).

Оскільки зміни, внесені підпунктом 11
пункту 28 розділу 2 Закону України від
28.12.2007 р. визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними) то відповідно до
цього діє редакція Закону, яка діяла до
внесення змін до нього, а саме редакція
від 09.07.2007 року відповідно до якої
щорічна допомога евакуйованим із зони
відчуження у 1986 році, включаючи дітей,
виплачується в розмірі - три мінімальні
заробітні плати.

При цьому колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до частини 2 статті 99 КАС
України (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин та
розгляду справи в суді першої
інстанції) для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 100 КАС
України адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд за заявою особи, яка
його подала, не знайде підстав для
поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Враховуючи пропущення позивачем
шестимісячного строку звернення до
адміністративного суду без поважних
причин, колегія суддів приходить до
висновку про залишення позовних вимог
без розгляду за 2008-2010 роки.

Таким чином, позовні вимоги підлягають
задоволенню щодо нарахування та
виплати щорічної допомоги на
оздоровлення у розмірі трьох
мінімальних заробітних плат за 2011 рік
відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Посилання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування, передбачених
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» розмірів щорічної
грошової допомоги на оздоровлення як
на причину невиконання покладених на
нього зобов'язань, до уваги не
приймаються, оскільки реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що постанова суду першої
інстанції прийнята з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що є підставою для залишення її без
змін; доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, у зв'язку
з чим така не задовольняється.

Одночасно колегія суддів зазначає, що
оскільки апеляційну скаргу подано на
постанову суду першої інстанції, яка
прийнята в порядку скороченого
провадження за результатами розгляду
справи, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 183-2
Кодексу адміністративного судочинства
України, відповідно до ч. 10 цієї статті
ухвала апеляційного суду є остаточною
і оскарженню не підлягає.

Керуючись статями 99, 195, 197 ч. 1 п. 3, ст.ст.
198, 200, 205 ч. 1, ст.ст. 206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну cкаргу Департаменту
соціальної політики Луцької міської
ради Волинської області залишити без
задоволення, а постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 27 вересня 2011 року у справі
№ 2а-9155/11/0311 за позовом ОСОБА_1 до
Департаменту соціальної політики
Луцької міської ради Волинської
області про стягнення недоотриманої
суми щорічної допомоги на оздоровлення
- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її постановлення.

Ухвала остаточна, оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
О.М. Довгополов

Судді:
Л.Я. Гудим

В.В. Святецький