Справа № 814/2789/14
Суддя: Марич Є. В.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

23 жовтня 2014 року
Справа № 814/2789/14

Миколаївський окружний
адміністративний суд, у складі
головуючого судді Марича Є.В. розглянув
у письмовому провадженні
адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємеця
ОСОБА_1, АДРЕСА_1,55200 доПервомайської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів і зборів у Миколаївській
області, вул. Дзержинського,
18,Первомайськ,Миколаївська область,55213
провизнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 27.08.2014р. №
, В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі
- позивач, ФОП ОСОБА_1) звернувся до суду
з позовом про скасування податкового
повідомлення-рішення Первомайської
об'єднанної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів Миколаївської області (далі
- відповідач, Первомайська ОДПІ)
від 27.08.2014 року.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач зазначив, що висновки
акту перевірки, на підставі якого
прийняте оспорюване податкове
повідомлення-рішення, не відповідають
нормам діючого законодавства, є
непідтвердженими, а податкове
повідомлення-рішення прийняте з
порушенням норм діючого законодавства.

Відповідач проти задоволення позовних
вимог заперечував, мотивуючи свої
заперечення тим, що оскаржуване
позивачем податкове
повідомлення-рішення прийняте
відповідно до вимог чинного
законодавства України.

Справа розглянута в порядку письмового
провадження.

Дослідивши всі матеріали справи,
оцінивши наявні докази в їх сукупності,
суд встановив наступне.

На підставі наказу №632 від 24.07.2014 року в
період з 30.07.2014 р. по 05.08.2014 р. посадовими
особами Первомайської ОДПІ проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку ФОП ОСОБА_1 з метою перевірки
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків та
зборів (обов'язкових платежів) з питань,
щодо підтвердження відомостей по
правовим відносинам з ТОВ «Зеленцьке»
за період березень 2014 року, за
результатами якої 12.08.2014 року складено
акт № 2363/173/НОМЕР_2 (далі-Акт, арк. с. 8-15).

За висновками зазначеними в Акті
відповідачем прийняте податкове
повідомлення-рішення № від 27.08.2014
року (арк. с. 7).

Перевіркою встановлено порушення п.198.1,
п. 198.3, п. 198.4 статті 198 Податкового
кодексу України, підприємцем занижена
чиста сума податкових зобов'язань по
податку на додану вартість за березень
2014 року в сумі 30667,00гривень, в наслідок
завищення податкового кредиту з
податку на додану вартість за
березень2014 року в сумі 30667,00 гривень.
Документальною перевіркою
донараховано податок на додану
вартість за березень 2014 року в сумі
30667,00 гривень.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК, для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Також, статтею 1 Закону України від
16.07.1999 р. № 996-ХІV "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
встановлено, що первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки, акти тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції та за наявності
всіх реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

Відповідно до статті 1 Закону України
від 16.07.1999 р. № 996-ХІV "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", господарською операцією є дія
або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Тобто, визначальною і обов'язковою
ознакою господарської операції є
реальна зміна майнового стану платника
податків, що також відповідає і
кореспондує з нормами ПК.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК
України, витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

При цьому, відповідно до підпункту 139.1.9
пункту 139.1 статті 139 ПК України, не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК
України, податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість,
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК
України, право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК
України, датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового
кодексу України встановлено, що сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

У відповідності до п. 200.2 ст. 200 ПК
України при позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду (п. 200.3 ст. 200 ПК
України).

Відповідно до п.п. "а" п.198.1 ст.198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України передбачено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
що не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно вимог пункту 201.11
статті 201 Податкового кодексу України).

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
дослідивши надані сторонами докази суд
приходить до висновку про задоволення
позову виходячи з наступного.

Перевіркою на підставі первинних
бухгалтерських документів зачених на
сторінці 4 акта перевірки встановлено
факт придбання товару(сої)
контрагентів, тому підприємець
відповідно до наведених норм
Податкового кодексу правомірно відніс
суми до податкового кредиту. Крім
цього, платник податку сплатив суми
податку на додану вартість, що
підтверджується платіжними
дорученнями банківських установ,
наведене податковим органом не
заперечується.

З наведеного вбачається, що податковим
органом визнано факт використання
придбаної продукції у ТОВ «Зеленецьке,
на підставі первинних документів
обліку: Договору поставки сої № 11/2014
від 05 березня 2014 року , видатковою
накладною № 17 від 05 березня 2014 року на
суму 184000,00 гривень, в тому числі ПДВ на
суму30666,67, гривень, податковою
накладною № 4/2 від 05.03.2014 року на суму
184000,00 гривень, в тому числі ПДВ на суму
30666,67 гривень, товарно-транспортною
накладною № 2 від 05.03.2014 року, реєстром
виданих та отриманих податкових
накладних в березні 2014 року, Додатком №
5 декларації з ПДВ за березень 2014 року,
платіжними дорученнями на оплату
вартості поставленої сої.

Таким чином, не зрозуміло сутність
висновків податкового органу наведені
в Акті перевірки щодо невизнання
господарських операцій по Договору
поставки № 11 на поставку сої
укладеного між ТОВ «Зеленецьке» та ФОП
ОСОБА_3.

На думку податкового органу підставою
для невизнання господарської операції
з поставки сої від ТОВ «Зеленецького»,
є інформація викладена в Акті
перевірки Хотинської ОДПІ
Чернівецької області № 260/2200/30795974 від
28.05.2014 року Про результати проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки ТОВ «Зеленецьке», з питань
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податку на
додану вартість за період з 01.01.2013 року
по 31.03.2014 року.

Наведеним Актом перевірки на думку
податкової інспекції міста Хотина у
ТОВ «Зеленецьке» відсутні
підтвердження господарських операцій
за березень 2014 року на загальну суму
2646772,00 гривень , в тому числі по ФОП
ОСОБА_4 на суму 62004,00 гривень.

Наведені висновки Хотинською ОДПІ
зроблено на підставі того, що в ході
перевірки ТОВ «Зеленецьке» не знайшло
підтвердження обробіток земельної
ділянки площею 240 га.

З наведеного вбачається, що податковим
органом порушено припис підпункту 2.3.2.2.
Порядку оформлення результатів
документальних перевірок щодо
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби
платниками податків - фізичними
особами затвердженого наказом
Міністерства фінансів України № 395 від
14.03.2013 року ( із змінами та доповненнями,
далі Порядок № 395), зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 12 квітня
2013 року № 607/23139, тому що, у разі
встановлення перевіркою порушень
податкового законодавства за кожним
відображеним в акті фактом порушення
необхідно: чітко викласти зміст
порушення з посиланням на конкретні
пункти і статті законодавчих актів, що
порушені платником податків, зазначити
період (місяць, квартал, рік) діяльності
платника податків та операцію, в
результаті якої здійснено це
порушення, при цьому додати до акта
письмові пояснення платника податків
або його законних представників щодо
встановлених порушень; зазначити
первинні документи, на підставі яких
вчинено записи з обліку, та інші
документи, пов'язані з обчисленням і
сплатою податків і зборів, та докази, що
підтверджують наявність факту
порушення; у разі відсутності
первинних документів або ненадання їх
чи інших документів, що підтверджують
факт порушення, зазначити інші докази,
що достовірно підтверджують наявність
факту порушення.

Крім того, в акті перевірки
господарські операції позивача з
контрагентом ТОВ «Зеленецьке» визнані
недійсними судом. Тому перерахунок
витрат в акті перевірки зроблено з
порушенням діючого законодавства.

Про відсутність у податкових органів
повноважень на визнання нікчемними
правочинів, оскільки це є виключною
прерогативою суду, підтверджено
Постановою ВАСУ від 14 листопада 2012року
по справі № К/9991/50772/12 ВАСУ, зокрема:

1) «Головною підставою вважати правочин
нікчемним є її недійсність,
встановлена законом. Саме законом, а не
актами, які б факти в цьому акті не були
відображені. Вказані ж в акті висновки
є суто суб'єктивною думкою державного
податкового ревізора-інспектора,
оскільки були зроблені за відсутності
інформації, яка надається в
передбаченому законодавством
порядку».

2) «Навіть за наявності ознак
нікчемності правочину податкові
органи мають право лише звертатися до
судів з позовами про стягнення в доход
держави коштів, отриманих по
правочинах, здійснених з метою, що
свідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, посилаючись на їх
нікчемність».

3) «Жодним законом не передбачено право
органу державної податкової служби
самостійно, в позасудовому порядку,
визнавати нікчемними правочини і дані,
вказані платником податків в
податкових деклараціях».

Однак, в акті перевірки немає посилань
на відповідні рішення судів, якими б
визнавалися недійсними правочини,
укладені між позивачем та його
контрагентом.

Отже, в ході розгляду справи судом
встановлено, що позивач надав первинні
документи, що стосуються господарських
операцій за участю ТОВ «Зеленецьке»,
які фактично підтверджують реальне
здійснення правочинів і досягнення
позивачем законної мети їх здійснення -
придбання на підставі
цивільно-правових угод товарів для
здійснення господарської статутної
діяльності, направленої на отримання
прибутку. Документом, який підтверджує
сплату покупцем податку на додану
вартість в ціні товару, зокрема є
податкова накладна. При розгляді
справи встановлено, що видані
позивачеві контрагентами податкові
накладні відповідають вимогам діючого
законодавства і є належним доказом
правомірності формування податкового
кредиту по ПДВ по реальним
господарським операціям та
правомірності віднесення на
собівартість виробленої продукції
суми затрат на придбання товару від
контрагенту.

Таким чином, господарські операції, які
були обумовлені з боку позивача
діловою метою, мали реальний характер і
фактично виконані його контрагентом
(ТОВ «Зеленецьке»), який в свою чергу є
добросовісним платником податків.

З цього випливає, що при здійсненні
господарських операцій з
контрагентом-постачальником позивач
діяв виключно у відповідності до норм
діючого законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових та
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Суд також бере до уваги що, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
у відповідності до частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України.

З огляду на зазначену норму під час
розгляду спорів щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень суди, незалежно
від підстав, наведених у позовній
заяві, перевіряють їх відповідність
усім зазначеним вимогам статті 2 КАС
України.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем в ході розгляду справи
правомірність винесеного податкового
повідомлення-рішення не доведено.

Враховуючи викладене, суд вважає
позовні вимоги обґрунтованими,
підтвердженими матеріалами справи та
такими, що підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені витрати з Державного
бюджету України.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158-163, Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1.Позов задовольнити.

2.Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Первомайської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у миколаївській
області № від 27.08.2014 року.

3.Стягнути з Державного бюджету України
на користь Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (код НОМЕР_3) сплачений згідно
квитанції №ПН4177 від 05.09.2014 р. судовий
збір у сумі 182,70 грн.

Постанова набирає законної сили після
закінчення 10-денного строку з дня
проголошення/отримання постанови, якщо
протягом цього часу не буде подано
апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили постанови
за наслідками апеляційного
провадження.

Порядок та строки апеляційного
оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Суддя
Є. В. Марич