Справа № 803/2311/14
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року м.
ЛуцькСправа № 803/2311/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого, судді
Смокович В.І.,

при секретарі судового засідання
Литвиненко І.П.,

за участю представника позивача
Максимчука Ю.В.,

представника відповідача
Мельника С.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агротехніка» до
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Агротехніка"
звернулося в суд з адміністративним
позовом до Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Волинській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від 30
жовтня 2014 року №1, №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
Луцькою об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Волинській
області у період з 30 вересня 2014 року по
06 жовтня 2014 року було проведено
позапланову виїзну перевірку ТзОВ
«Агротехніка» з питань достовірності
нарахування суми бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість на рахунок платника у банку за
липень 2014 року, за результатом якої був
складений акт перевірки від 20 жовтня 2014
року №8434/15-1/21750952 та зроблені висновки
про нереальність господарських
операцій з ТзОВ «Елітекогруп». На
підставі цих висновків було винесене
податкове повідомлення-рішення від 30
жовтня 2014 року №1, яким нараховане
основне зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 18 769,00 грн та
штрафні санкції у розмірі 9 385,00 грн, а
також податкове повідомлення-рішення
від 30 жовтня 2014 року №1 яким
зменшено суму бюджетного
відшкодування за липень 2014 року на 127
298,00 грн з нарахуванням штрафних
санкцій у розмірі 63 649,00 грн.

Підприємство з такими висновками
контролюючого органу не погоджується
та зазначає, що факт закупівлі сировини
у контрагента підтверджується
належними та допустимими первинними
документами. З наведених підстав
просить суд визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення Луцької ОДПІ від
30 жовтня 2014 року №1, №.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив суд їх задовольнити. В письмових
додаткових поясненнях від 09 грудня 2014
року пояснив розбіжності між
видатковими та податковими накладними
тим, що податкові накладні
виписувалися за першою подією - сплатою
передоплати за сировину. В свою чергу
видаткові накладні виписувалися
безпосередньо під час постачання
товарів. Стосовно відсутності
довіреностей на отримання ТМЦ
зазначив, що вказаний первинний
документ не є обов'язковим (т.2 а.с.259).

Представник відповідача, суб'єкта
владних повноважень, у судовому
засіданні та в письмових запереченнях
від 19 листопада 2014 року №17/10/10-007 (т.1
а.с.80-82) проти задоволення
адміністративного позову заперечив з
тих підстав, що нереальність
господарських операцій між ТзОВ
«Агротехніка» та ТзОВ «Елітекогруп»
підтверджується актом перевірки
Кам'янець-Подільської ОДПІ від 30
вересня 2014 року №1193/222/37180544, яким
документально не підтверджено
реальність здійснення господарських
відносин ТзОВ «Елітекогруп» із ТзОВ
«Агросота». З наведених підстав
просить суд відмовити у задоволенні
позову.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши письмові матеріали
справи, суд дійшов висновку, що у
задоволенні адміністративного позову
слід відмовити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що у період з 30
вересня 2014 року по 06 жовтня 2014 року
працівниками Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Волинській області була проведена
позапланова виїзна перевірка ТзОВ
«Агротехніка» з питань достовірності
нарахування суми бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість на рахунок платника у банку за
липень 2014 року, за результатом якої був
складений акт перевірки від 20 жовтня 2014
року №8434/15-1/21750952 (т.1 а.с.10-20).

У резолютивній частині акту податковим
органом був зроблений висновок, що
перевіркою не підтверджено суму
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість ТзОВ «Агротехніка» за
липень 2014 року в сумі 127 298,00 грн. Як
наслідок, в порушення абзацу «а» пункту
200.4 статті 200 Податкового кодексу
України завищено суму бюджетного
відшкодування за липень 2014 року на суму
127 298,00 грн (т.2 а.с.20).

Цей висновок був мотивований тим, що
працівниками Кам'янець-Подільської
ОДПІ ГУ Міндоходів у Хмельницькій
області проведено перевірку
контрагента позивача - ТзОВ
«Елітекогруп», про що складено акт від
30 вересня 2014 року №1193/222/37180544.
Відповідно до матеріалів перевірки,
документально не підтверджена
реальність здійснення господарських
відносин ТзОВ «Елітекогруп» і ТзОВ
«Агросота». Відповідно не
підтверджується і факт подальшої
реалізації продукції іншим суб'єктам
господарювання, в тому числі ТзОВ
«Агротехніка» (т.1 а.с.8 зворот, а.с.84-91).

На підставі висновків акту перевірки
від 20 жовтня 2014 року №8434/15-1/21750952
Луцькою об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Волинській
області було винесене податкове
повідомлення-рішення від 30 жовтня 2014
року №1, яким нараховане основне
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 18 769,00 грн та штрафні
санкції у розмірі 9 385,00 грн, а також
податкове повідомлення-рішення від 30
жовтня 2014 року №1 яким зменшено
суму бюджетного відшкодування за
липень 2014 року на 127 298,00 грн з
нарахуванням штрафних санкцій у
розмірі 63 649,00 грн (а.с.21-22).

Надаючи правову оцінку податковим
повідомленням-рішенням від 30 жовтня 2014
року №1, №1, а також
висновкам Луцької ОДПІ, які викладені в
акті перевірки від 30 вересня 2014 року
№1193/222/37180544, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від
16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового
стану платника податків як обов'язкова
ознака господарської операції
кореспондує з нормами Податкового
кодексу України.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому, відповідно до підпункту 139.1.9
пункту 139.1 статті 139 Податкового
кодексу України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Водночас відповідно до пункту 198.3
статті 198 Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Разом з тим за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

З метою встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість суд з'ясовує рух
активів у процесі здійснення
господарської операції, установлення
спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції, установлення
зв'язку між фактом придбання товарів
(послуг), спорудженням основних фондів,
імпортом товарів (послуг), понесенням
інших витрат і господарською
діяльністю платника податку.

Проаналізувавши подані ТзОВ
«Агротехніка» первинні документи, суд
дійшов висновку, що господарські
операції з ТзОВ «Елітекогруп» мають
сумнівний характер та є нереальними, з
наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджується, що
між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Елітекогруп»
(постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Агротехніка» (покупець) у м. Луцьку
були укладені договори поставки від 28
листопада 2013 року №КВ-В3-1-2-1088 та від 31
травня 2013 року №ВП-111 (а.с.23-26, 30-33), у яких
постачальник зобов'язувався
поставляти покупцеві товар, а покупець
зобов'язувався приймати цей товар та
своєчасно оплачувати його (п.1.1).
Передача товару здійснюється
покупцеві згідно правил
«Інкотермс-2010», умови поставки кожної
партії товару узгоджуються сторонами в
специфікації (п.3.1). Постачальник
зобов'язувався надати в момент
передачі товару покупцю належно
оформлені документи:

- оригінал накладних на відпуск товару;

- оригінал податкових накладних;

- оригінал товарно-транспортних
накладних;

- оригінал якісного посвідчення на
товар, інші документи, які необхідні
відповідно до законодавства України
(п.3.2).

Оплата товару за договорами
здійснюється шляхом перерахування
коштів на розрахунковий рахунок
постачальника на умовах погоджених у
специфікаціях (п.5.3).

На виконання умов договорів, між
сторонами були підписані специфікації
від 20 травня 2014 року, 23 червня 2014 року, 26
червня 2014 року. У цих специфікаціях
сторони вирішили, що поставка товару
здійснюється на умовах СРТ
(Інкотермс-2010) за адресою Волинська
область, смт. Турійськ. Оплата товару
здійснюється шляхом перерахування
коштів на розрахунковий рахунок
постачальника по факту завантаження
автомобіля, згідно виставленого
рахунку (а.с.27-29).

Також слід зазначити, що у судовому
засіданні 25 листопада 2014 року
представник позивача надав пояснення,
що податковий кредит формувався за
фактом отримання товарів.

Однак, у судовому засіданні 09 грудня 2014
року при наданні додаткових пояснень
та у судових дебатах представник
підприємства стверджував, що
формування податкового кредиту
здійснювалося на підставі першої події
- дати списання коштів з банківських
рахунків платника податків на
передоплату товарів.

З аналізу умов вищенаведених
договорів, з врахуванням укладених на
їх підставі специфікацій слідує, що в
момент прийому-передачі товарів ТзОВ
«Елітекогруп» було зобов'язано
передати ТзОВ «Агротехніка» оригінали
видаткових накладних, податкових
накладних та товарно-транспортних
накладних. При цьому, розрахунок за
поставлений товар мав проводитися по
факту завантаження автомобіля, тобто,
за фактом прийому-передачі товару, а не
на умовах передоплати.

Зазначене спростовує доводи
представника підприємства, що оплата
за товар проводилися на умовах
передоплати, оскільки за змістом
укладених договорів слідує, що оплата
мала б проводитися в момент
прийому-передачі товарів. Тому суд не
бере до уваги доводи представника
підприємства, що формування
податкового кредиту здійснювалося на
підставі першої події - дати списання
коштів з банківських рахунків платника
податків на передоплату товарів,
оскільки, як з слідує з умов договорів,
податковий кредит мав би формуватися
за фактом отримання товарів.

На користь цього висновку свідчить
також те, що в договорах сторони
встановили, що оригінал податкової
накладної передається (одночасно зі
всіма іншими первинними документами)
саме в момент прийому-передачі товару.
Враховуючи те, що єдиною підставою для
формування податкового кредиту є
оригінал податкової накладної, ТзОВ
«Агротехніка» мало змогу сформувати
цей кредит лише після прийому-передачі
товару, а не з моменту здійснення
передоплати, яка не була передбачена
правочинами.

Як встановлено судом, на виконання умов
договорів від 28 листопада 2013 року
№КВ-В3-1-2-1088 та від 31 травня 2013 року
№ВП-111 ТзОВ «Елітекогруп» виписало
ТзОВ «Агротехніка» наступні податкові
накладні:

1) від 06 червня 2014 року №2 на постачання
сої вагою 24 430 кг. загальною вартістю 161
242,10 грн, з яких ПДВ становить 28 873,68 грн
(т.1 а.с.34);

2) від 25 червня 2014 року №3 на постачання
соняшника вагою 64 230 кг. загальною
вартістю 330 784,50 грн, з яких ПДВ
становить 55 130,75 грн (т.1 а.с.35);

3) від 26 червня 2014 року №4 на постачання
соняшника вагою 26 240 кг. загальною
вартістю 135 136,00 грн, з яких ПДВ
становить 22 522,67 грн (т.1 а.с.36);

4) від 27 червня 2014 року №5 на постачання
ріпака вагою 38 461 кг. загальною вартістю
200 000,00 грн, з яких ПДВ становить 33 333,33
грн (т.1 а.с.37);

5) від 28 червня 2014 року №6 на постачання
ріпака вагою 10 045 кг. загальною вартістю
52 236,40 грн, з яких ПДВ становить 8 706,07 грн
(т.1 а.с.38).

Загальна вартість поставленого товару,
згідно податкових накладних становить
879 399,00 грн, з яких ПДВ 146 566,50 грн включено
як податковий кредит до податкової
декларації за червень 2014 року. У липні
2014 року з зазначеної суми 127 298,00 грн
було включено до складу бюджетного
відшкодування.

Однак, дані про господарську операцію,
які містяться в податкових накладних,
не відповідають іншим первинним
документам, які надані позивачем.

Зокрема, позивачем були надані
видаткові накладні:

1) від 06 червня 2014 року №70 про
постачання сої вагою 35,88 тон загальною
вартістю 236 808,00 грн з яких ПДВ становить
39 468,00 грн (т.1 а.с.39), тобто вага, вартість
та ПДВ значно відрізняється від
відомостей, які наведені у податковій
накладні від 06 червня 2014 року №2 (т.1
а.с.34);

2) від 26 червня 2014 року №74 про
постачання соняшника вагою 37,04 тон
загальною вартістю 190 756,00 грн з яких ПДВ
становить 31 792,67 грн (т.1 а.с.40), що значно
відрізняється як від відомостей
податкової накладної від 25 червня 2014
року №3, так і від 26 червня 2014 року №4
(т.1. а.с.35-36);

3) від 27 червня 2014 року №75 про
постачання соняшника вагою 23,08 тон
загальною вартістю 118 862,00 грн з яких ПДВ
становить 19 810,33 грн (т.1 а.с.41), та від 27
червня 2014 року №76 про постачання
соняшника вагою 24,52 тон загальною
вартістю 126 278,00 грн з яких ПДВ становить
21 046,33 грн (т.1 а.с.42); відомості цих
видаткових накладних не відповідають
податковій накладній від 27 червня 2014
року №5 (т.1 а.с.37);

4) від 28 червня 2014 року №71 про
постачання ріпака вагою 21,18 тон
загальною вартістю 110 136,00 грн з яких ПДВ
становить 18 356,00 грн (т.1 а.с.43), та від 28
червня 2014 року №72 про постачання
ріпака вагою 27,327 тон загальною
вартістю 142 100,40 грн з яких ПДВ становить
23 683,40 грн (т.1 а.с.44); аналогічно,
відомості цих видаткових накладних не
відповідають податковій накладній від
28 червня 2014 року №6 (т.1 а.с.38).

Загальна вартість товару згідно
видаткових накладних становить 924 940,40
грн, з яких ПДВ становить 154 156,73 грн.

Суд зазначає, що всупереч положенням
статті 192 Податкового кодексу України,
ні позивачем, ні його контрагентом не
здійснювалося коригування податкового
кредиту та податкових зобов'язань.

Всі подальші первинні документи, а саме
товарно-транспортні накладні та картки
вхідного контролю сировини були
складені на підставі відомостей, які
містяться у видаткових накладних,
тобто також не відповідають податковим
накладним (т.1 а.с.45-71).

Не відповідають дійсності твердження
представника позивача, що вищенаведені
розбіжності виникли у зв'язку з
висушуванням сировини та технічними
втратами, оскільки акти на різницю у
вазі продукції від 06 червня 2014 року (т.1
а.с.47), від 26 червня 2014 року (т.1 а.с.52), від
27 червня 2014 року (т.1 а.с.57, 62), від 28
червня 2014 року (т.1 а.с.70) також не
відповідають відомостям, які наведені
у податкових накладних.

До прикладу, у податковій накладній від
06 червня 2014 року №2 зазначено вагу
товару 24 430,00 кг (т.1 а.с.34), у видатковій
накладні від 06 червня 2014 року №70 - 35 880
кг (т.1 а.с.39), в картці-перепустці
вхідного контролю від 06 червня 2014 року
АТ000002795 зазначено 36 360 кг у графі «по
документам», та 35 880 кг «фактично» (т.1
а.с.46), а в акті на різницю у вазі
продукції, завезеної автотранспортом 36
360 кг «по документам» та 35 880 кг
«фактично» (т.1 а.с.47).

Суд ще раз зауважує, що у пункті 3.2
договорів поставки сторони визначили,
що в момент передачі товару покупцю
передаються:

- оригінал накладних на відпуск товару;

- оригінал податкових накладних;

- оригінал товарно-транспортних
накладних.

Це означає, що всі відомості у
вищенаведених документах мають
відповідати одне одному, оскільки, за
умовами договорів, вони надавалися
представникам ТзОВ «Агротехніка»
одночасно з передачею товару.

Суд не заперечує того факту, що в
результаті перевезення товару можуть
виникнути технічні втрати, які
відображаються у актах на різницю у
вазі продукції, завезеної
автотранспортним.

Однак в актах про нестачу в графі
«фактично на ваговій» зазначено та
сама вага, яка зазначена у видаткових
накладних та товарно-транспортних
накладних, а в графі «вага по
документах» відомості, які не
відповідають цим документам, хоча, за
логікою, має бути навпаки: у графі
«вага по документах» має бути та сама
вага, яка вказана у видатковій та
товарно-транспортній накладній,
оскільки саме ці документи надходять
разом з товаром на підприємство; а у
графі «фактично на ваговій» має
зазначатися фактична вага разом з
втратами, а не та, яка зазначена в
документах.

Фактично, враховуючи вищенаведену
невідповідність, на думку суду,
спочатку товар завозився на
підприємство, а потім, за результатами
зважування, під нього виписувалися
первинні документи (видаткові накладні
та товарно-транспортні накладні), що не
відповідає а ні звичаям ділового
обороту, а ні умовам договорів
поставки.

Також, в такому випадку не зрозумілим є
по яким саме документам в актах на
різницю у вазі продукції вносилися
відомості в графу «вага по документам»,
що ставить під сумнів постачання
сировини саме від ТзОВ «Елітекогруп», а
не від іншого постачальника.

Крім того, суд зауважує, що у видаткових
накладних від 06 червня 2014 року №70 (т.1
а.с.39), від 28 червня 2014 року №71 (т.1 а.с.43),
від 28 червня 2014 року №72 (т.1 а.с.44)
відсутні реквізити довіреностей на
отримання ТМЦ, відповідно до яких
працівники ТзОВ «Агротехніка» були
уповноважені на отримання товару.
Представник підприємства у судовому
засіданні та в письмових поясненнях
від 09 грудня 2014 року фактично визнав
факт відсутності цих довіреностей,
однак зазначив, що вони, на його думку, є
необов'язковими. На вимогу суду надати
письмові докази, а саме довіреності на
отримання товару представник
підприємства надав журнал реєстрації
довіреностей за травень місяць 2014 року,
а не за червень 2014 року (т.1 а.с. 113-114).
Зазначене приводить до висновку, що
довіреності уповноваженим службовим
особам підприємства не видавалися.

З приводу даних пояснень суд зауважує,
що довіреності на отримання
товарно-матеріальних цінностей є
обов'язковим елементом будь-якої
господарської операції, адже без цього
документу постачальник, у випадку
реального здійснення господарської
діяльності, не відпустить товар,
оскільки в нього не залишиться
підтвердження того, що товар
відпущений саме службовій особі
покупця (ТзОВ «Агротехніка»).

Підсумовуючи вищевикладене, а саме
значну невідповідність виписаних
податкових накладних іншим первинним
документами (видатковим та
товарно-транспортним накладним),
розбіжності у актах на різницю у вазі
продукції, завезеної автотранспортним,
які свідчать, що первинні документи
складалися після фактичної поставки
товару, а не до неї, як передбачено
договорами, а також відсутність
довіреностей на отримання
товарно-матеріальних цінностей по
поставкам 06 та 28 червня 2014 року, суд
дійшов висновку про сумнівність та
нереальність господарської операції
ТзОВ «Агротехніка» з ТзОВ
«Елітекогруп».

При цьому суд не виключає можливості,
що сировина (соя, соняшник, ріпак)
дійсно поставлявся на ТзОВ
«Агротехніка», однак з огляду на значні
невідповідності у первинних
документах та встановлення судом факту
їх складання після фактичної поставки
та зважування, а не до, слід дійти
висновку, що товар поставлявся не від
ТзОВ «Елітекогруп», а від інших
контрагентів без відповідного
документального оформлення.

Судом встановлено, що на підприємстві
діє виробничо-технологічна
лабораторія, яка здійснює вхідний
контроль якості сировини, ведуться
журнали в'їзду автомобілів, зважування
грузів на автомобільних вагах,
реєстрації якості сировини, що
надходять автотранспортом на
виробництво (т.1 а.с.99-103, 116-134).

Для підтвердження своєї
фінансово-господарської діяльності
суду надано Статут товариства, серед
предметів діяльності якого зазначено
виробництво готових кормів для тварин,
кормових добавок, виробництво олії та
жирів тощо та довідку про використання
орендованих основних засобів (т.1
а.с.135-148, т.2 а.с. 52-54).

Разом з тим, суд бере до уваги акт
перевірки Кам'янець-Подільської ОДПІ
ГУ Міндоходів у Хмельницькій області
від 30 вересня 2014 року №1193/222/37180544 в якій
зроблений висновок про нереальність
господарських операцій ТзОВ
«Елітекогруп» та його контрагента по
ланцюгу операцій - ТзОВ «Агросота»,
оскільки сумніви контролюючого органу
в реальності постачання товару були
підтверджені під час судового розгляду
справи.

Це означає, що ТзОВ «Агротехніка» не є
фіктивним підприємством та реально
здійснює свою господарську діяльність.
Одночасно, лише ці обставини не
підтверджують, що підприємство не
користується послугами фіктивних
суб'єктів господарювання для
мінімізації своїх податкових
зобов'язань, а також необґрунтованого
формування податкового кредиту та
бюджетного відшкодування.

Оскільки позивачем не підтверджений
рух активів у процесі здійснення
господарської операції та спеціальна
податкова правосуб'єктність учасників
господарської операції, суд дійшов
висновку про обґрунтованість
висновків Луцької ОДПІ, які викладені в
акті перевірки від 20 жовтня 2014 року
№8434/15-1/21750952 та правомірність
податкових повідомлень-рішень від 30
жовтня 2014 року №1, №.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, Луцька об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Волинській
області, та його представник у судовому
засіданні в повній мірі довели суду
обґрунтованість та правомірність
податкових повідомлень-рішень від 30
жовтня 2014 року №1, №.

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Оцінивши податкові
повідомлення-рішення від 30 жовтня 2014
року №1, № на предмет
відповідності частині третій статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд дійшов висновку, що вони
винесені на підставі, що передбачена
Конституцією та Податковим кодексом
України, з повним дослідженням всіх
обставин нереальності господарських
операцій, неупереджено, а також
обґрунтовано.

Оскільки під час судового розгляду
встановлена значна невідповідність
виписаних податкових накладних іншим
первинним документам (видатковим та
товарно-транспортним накладним),
розбіжності у актах на різницю у вазі
продукції, завезеної автотранспортним,
які свідчать, що первинні документи
складалися після фактичної поставки
товару, а не до неї, як передбачено
договорами, а також відсутність
довіреностей на отримання
товарно-матеріальних цінностей по
поставкам 06 та 28 червня 2014 року,
враховуючи висновки акту перевірки
Кам'янець-Подільської ОДПІ ГУ
Міндоходів у Хмельницькій області від
30 вересня 2014 року №1193/222/37180544, в якому
встановлена нереальність
господарствах операцій ТзОВ
«Елітекогруп», ТзОВ «Агросота» та ТзОВ
«Агротехніка», суд дійшов висновку, що
податкові повідомлення-рішення від 30
жовтня 2014 року №1, №
винесені правомірно, а у задоволенні
позову слід відмовити.

За правилами частини третьої статті 4
Закону України «Про судовий збір», під
час подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

Ставка судового збору у даній справі з
позовної вимоги майнового характеру
становила 2% ціни позову, тобто 4 382,00 грн.
Позивач при поданні позову сплатив 10%
відсотків цієї суми, а саме 438,20 грн, що
підтверджується платіжним дорученням
від 07 листопада 2014 року №2593390 (т.1 а.с.2).

Оскільки суд відмовляє у задоволенні
позовних вимог майнового характеру,
тому за правилами частини третьої
статті 4 Закону України «Про судовий
збір» решта суми ставки судового збору
у розмірі 3 943,82 грн підлягає стягненню з
позивача на користь Державного бюджету
України.

Керуючись частиною третьою статті 160,
статтями 162, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, на підставі Податкового
кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агротехніка» до
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 30 жовтня 2014 року
№1, № - відмовити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агротехніка» (43026, м.
Луцьк, вул. Єршова, 11, ідентифікаційний
код юридичної особи 21750952) на користь
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 3 943,82 (три тисячі
дев'ятсот сорок три гривні вісімдесят
дві копійки).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду подається протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя
В.І.
Смокович

Повний текст постанови виготовлений 12
грудня 2014 року.