Справа № 754/14554/14-а
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Мальченко Оксана Валентинівна
Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А

Іменем України

13 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Гром Л.М., Троян Н.М.;

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського
районного суду м.Києва від 30
вересня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного Фонду України в
Деснянському районі м.Києва про
визнання дій протиправними та
зобов»язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В
И Л А:

У вересні 2014 року, позивач звернувся до
Деснянського районного суду м.Києва з
позовом до Управління Пенсійного
Фонду України в Деснянському районі
м.Києва з вимогами про визнання дій та
бездіяльності незаконними і
неправомірними щодо нарахування,
перерахунку та виплати додаткової
пенсії, мотивуючи свої вимоги тим, що
позивачу як особі, яка є учасником
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 1 категорії не в
повному обсязі нараховується та
виплачується державна та щомісячна
додаткова пенсія відповідно до статтей
50, 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи". Просив суд визнати
незаконними дії відповідача щодо
застосування ним під час
нарахування/перерахунку пенсій
позивача за період, починаючи з 01
січня 2005 року по 31 травня 2007 року, з 01
січня 2008 року по 21 травня 2008 року, з 02
травня 2010 року і до моменту винесення
рішення у цій справі, положень
Бюджетних законів, а також підзаконних
нормативно-правових актів, якими у
порушення та розріз встановлених
Конституцією і Законами України вимог
і норм, визначено розміри пенсій для
осіб, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, до того, ще
й значно менші, ніж передбачені
статтями 50, 54 Закону №796 для
відповідної категорії громадян;
визнати протиправною бездіяльність
відповідача щодо нарахування,
перерахунку та виплати ним позивачу
недоотриманих сум державної та
додаткової пенсій, передбачених
статтями 49, 50, 54 Закону №796 за період,
починаючи з 01 січня 2005 року по 31 травня
2007 року, з 01 січня 2008 року по 21 травня 2008
року, з 02 травня 2010 року і до моменту
винесення рішення у цій справі;
зобов'язати відповідача зробити
нарахування, перерахунок та виплату
державної пенсії позивача відповідно,
на підставі, у порядку та розмірах,
встановлених Законом №796 у редакції
діючих Законів №230/96, №231, та
пов'язаними із ним Законами, а саме, у
розмірі не нижчому 8 (восьми)
мінімальних пенсій за віком, за період,
починаючи з 01 січня 2005 року по 31 травня
2007 року, з 01 січня 2008 року по 21 травня 2008
року, з 02 травня 2010 року і до моменту
винесення рішення у цій справі, де
розмір пенсії за віком визначається у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
встановленого законом, одночасно
враховуючи вимоги статті 67 Закону № 796,
за якими розміри пенсій збільшуються у
разі збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність; - без урахування
приписів Бюджетних законів, а також
підзаконних нормативно-правових актів
Кабінету Міністрів України, якими
визначено розміри пенсій для осіб,
постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи, відмінні від законодавчо
встановлених, ще й у бік зменшення;
зобов'язати відповідача зробити
нарахування, перерахунок та виплату
додаткової пенсії позивача відповідно,
на підставі, у порядку та розмірах,
встановлених Законом № 796 у редакції
діючих Законів №230/96, №231, та
пов'язаними із ним Законами, а саме, у
розмірі 75 (сімдесяти п'яти) процентів
мінімальної пенсії за віком, за період,
починаючи з 01 січня 2005 року по 31 травня
2007 року, з 01 січня 2008 року по 21 травня 2008
року, з 02 травня 2010 року і до моменту
винесення рішення у цій справі, де
розмір пенсії за віком визначається у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
встановленого законом, одночасно
враховуючи вимоги статті 67 Закону №796,
за якими розміри пенсій збільшуються у
разі збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб; які втратили
працездатність; без урахування
приписів Бюджетних законів, а також
підзаконних нормативно-правових актів
Кабінету Міністрів України, якими
визначено розміри пенсій для осіб,
постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи, відмінні від законодавчо
встановлених, ще й у бік зменшення;
зобов'язати відповідача
перераховувати у подальшому позивачу,
визначені статтями 50,54 Закону №796
розміри пенсій, у зв'язку зі
збільшенням розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом для
відповідної групи осіб, починаючи з дня
встановлення нового розміру, а також
вчасно виплачувати належні йому
пенсії.

Ухвалою Деснянського районного суду
м.Києва від 30 вересня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного Фонду
України в Деснянському
районі м.Києва про визнання дій
протиправними та зобов»язання вчинити
певні дії за період з
01.05.2005 року по 04.03.2014 року
залишено без розгляду

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати ухвалу
судді суду першої інстанції та
направити для продовження розгляду.

Підстави для проведення апеляційного
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами визначено ст. 197 КАС
України.

За змістом ч. 1 вищезазначеної статті
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, колегія суддів
вважає, що розгляд справи має бути
проведено в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія суддів вважає,
що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, оскаржувану
ухвалу судді першої інстанції - без
змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 199, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Залишаючи позовну заяву позивача без
розгляду, суддя суду першої інстанції
виходив з того, що останнім пропущено
строк звернення до адміністративного
суду без поважних на те причин.

З таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів погоджується
виходячи з наступного.

Згідно до змісту ст. 107 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суддя після одержання
позовної заяви з'ясовує, чи: подано
адміністративний позов у строк,
установлений законом (якщо подано
заяву про поновлення цього строку, то
чи є підстави для її задоволення).
Суддя відкриває провадження в
адміністративній справі на підставі
позовної заяви, якщо відсутні підстави
для повернення позовної заяви,
залишення її без розгляду чи відмови у
відкритті провадження у справі.

Згідно до частин 1, 2 статті 99 КАС
України, адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач просив здійснити перерахунок
пенсії та інше, починаючи з 2005 року.

Крім того, позивач не просив поновити
строк звернення до суду, оскільки
посилався на положення Віденської
конвенції про цивільну
відповідальність за ядерну шкоду, яка
передбачає строк позовної давності за
вимогами про відшкодування ядерної
шкоди, завданої здоров'ю, в тридцять
років, а відповідно до Закону України
«Про використання ядерної енергії та
радіаційну безпеку» громадяни,
здоров'ю та майну яких завдано шкоди,
зумовленої негативним впливом
іонізуючого випромінювання під час
використання ядерної енергії, мають
право на її відшкодування в повному
обсязі відповідно до законодавства,
право на подання позову про
відшкодування шкоди не обмежується
строком давності.

Однак, з даною позовною заявою позивач
звернувся до Деснянського районного
суду м.Києва лише 04 вересня 2014 року (про
що свідчить штамп вхідної
кореспонденції суду).

Відтак, позивачем було порушено
шестимісячний строк звернення до суду,
встановлений ч. 2 ст. 99 КАС України.

Згідно ст. 100 КАС України,
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала. Позовна заява може бути
залишена без розгляду як на стадії
вирішення питання про відкриття
провадження в адміністративній справі
без проведення судового засідання, так
і в ході підготовчого провадження чи
судового розгляду справи.

Отже, за викладених обставин, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку про те, що посилання позивача
на норми Закону України «Про
використання ядерної енергії та
радіаційну безпеку» та норми
Віденської конвенції про цивільну
відповідальність за ядерну шкоду, як на
обґрунтування не порушення ним строку
звернення до суду не може бути взяте
до уваги.

Колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції винесено
законне, обґрунтоване рішення з
врахуванням норм чинного
законодавства і не знаходить підстав
для його скасування.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищевикладеним та є
таким, що не відповідають обставинам
справи.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції ухвалено судове
рішення з додержання норм
процесуального та матеріального права,
в зв'язку з чим вимоги апеляційної
скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 160, 167, 195, 196, 199, 200, 205, 206,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення, а ухвалу Деснянського
районного суду м.Києва від 30
вересня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте на неї може бути
подана касаційна скарга до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
цієї ухвали у повному обсязі, тобто з 18
листопада 2014 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Костюк Л.О.

Судді:
Гром Л.М.

Троян Н.М.