Справа № 308/1647/14
Суддя: Глушко І.В.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 р.
Справа № 876/8069/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Глушка І.В.

суддів:
Большакової О.О., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового
засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Закарпатській області на постанову
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 04.06.2014 р. по
справі за позовом ОСОБА_1 до управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Закарпатській
області про зобов'язання вчинити дії,-

встановив:

10.02.2014 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в
суд з позовом до відповідача -
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Закарпатській області про зобов'язання
вчинити дії.

Позивач, із урахуванням зміни позовних
вимог, просить суд :

визнати неправомірною (незаконною) та
скасувати постанову головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Закарпатській області Секерні Валерія
Миколайовича від 27.12.2013 року про
повернення виконавчого документа
стягувачу у виконавчому провадженні ВП
№ 39176873;

зобов'язати Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Закарпатській
області (площа Ш. Петефі, 14, м. Ужгород)
поновити виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
листа від 25.04.2013 року № 712/23559/12, виданого
Ужгородським міськрайонним судом
Закарпатської області та вжити заходи
до Управління Пенсійного фонду України
в м. Ужгороді з метою повного виконання
рішення суду;

зобов'язати Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Закарпатській
області (площа Ш. Петефі, 14, м. Ужгород)
вжити заходи до Управління Пенсійного
фонду України в м. Ужгороді з метою
донарахування ОСОБА_1 10 239, 23 грн. та
стягнення 61 820,3 грн. на користь ОСОБА_1;

зобов'язати Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Закарпатській
області (площа Ш. Петефі, 14, м. Ужгород)
відкрити виконавче провадження з
виконання ухвали Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 04.11.2013 року з врахуванням
ухвали Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 15.11.2013
року у справі № 308/16660/13-а.

В судовому засіданні 04.06.2014 року
представник позивача ОСОБА_4 зменшив
позовні вимоги в частині зобов'язання
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Закарпатській області вжити заходи до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Ужгороді з метою донарахування
ОСОБА_1 10 239, 23 грн. та стягнення 61 820,3 грн.
на користь ОСОБА_1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 24.07.2013
року постановою Львівського
апеляційного адміністративного суду
зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в м. Ужгороді
донарахувати та виплатити ОСОБА_1
основну пенсію в розмірі не менше 6-ти
мінімальних пенсій за віком та
додаткову пенсію в розмірі 50 % від
мінімальної пенсії за віком за період з
01.11.2006 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року
по 22.07.2011 року відповідно до ст.ст. 50,54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», із урахуванням
виплачених сум.

02.08.2013 року державним виконавцем
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Закарпатській області було відкрито
виконавче провадження.

Перерахунок пенсії відповідно до
рішення суду було здійснено у формі
розпорядження № 201545 від 08.08.2013 року,
згідно якого позивачу нараховано за
період з 21.05.2010 по 22.07.2011 року 71 489,07 грн.,
а виплачено раніше 19 908 грн., тому до
виплати нараховано 51 581,07 грн.

Позивач вважає, що боржник повинен був
нарахувати та виплатити основну та
додаткову пенсію стягувачу у розмірах,
які були встановлені на день її
нарахування, тобто станом на 08.08.2013
року, а не в тих розмірах, які були
встановлені протягом періоду з 21.05.2010
року по 22.07.2011 року. Так, боржник
нарахував лише 51581,07 грн., що на 10239,23 грн.
менше ніж має бути. Таким чином, ОСОБА_1
вважає, що боржник не виконав рішення
суду апеляційної інстанції.

Постановою Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 04.06.2014 р. позов задоволено
частково.

Визнано неправомірною (незаконною) та
скасовано постанову головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Закарпатській області Секерні Валерія
Миколайовича від 27.12.2013 року про
повернення виконавчого документа
стягувачу у виконавчому провадженні ВП
№ 39176873.

Зобов'язано Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Закарпатській
області (площа Ш. Петефі, 14, м. Ужгород)
поновити виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
листа від 25.04.2013 року № 712/23559/12, виданого
Ужгородським міськрайонним судом
Закарпатської області.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись із винесеним судовим
рішенням, його оскаржив відповідач.
Вважає, що постанова прийнята з
неповним з'ясуванням обставин справи, з
порушенням норм матеріального і
процесуального права та підлягає
скасуванню з підстав, викладених в
апеляційній скарзі. Просить скасувати
постанову та прийняти нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт зазначає, що відповідно
до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про
виконавче провадження" рішення про
стягнення коштів з державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ виконуються органами
Державного казначейства України в
установленому Кабінетом Міністрів
України порядку.

Постановою КМУ від 03.08.2011 року № 845 Про
затвердження Порядку виконання рішень
про стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників до
якої внесено зміни постановою КМУ від
30.01.2013 року № 45, які набули чинності
06.02.2013 року, передбачено механізм
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників (далі - рішення про стягнення
коштів), прийнятих судами, а також
іншими державними органами (посадовими
особами), які відповідно до закону
мають право приймати такі рішення.

Рішення про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників виконуються на підставі
виконавчих документів виключно
органами Казначейства у порядку
черговості надходження таких
документів.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону
України "Про виконавче провадження"
передбачено повернення виконавчого
документа стягувачу, у разі наявності
встановленої законом заборони щодо
звернення стягнення на майно чи кошти
боржника, якщо у нього відсутнє інше
майно чи кошти, на які можливо звернути
стягнення, а також щодо проведення
інших виконавчих дій стосовно
боржника, що виключає можливість
виконання відповідного рішення.

У зв'язку з прийняттям вищезазначеної
постанови КМУ виключається можливість
виконання рішення суду органом ДВС,
оскільки рішення про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників виконуються на підставі
виконавчих документів виключно
органами Казначейства.

У зв'язку з цим, головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Закарпатській
області Секерня В.М. 27.12.2013 року
винесено постанову про повернення
виконавчого документа стягувачеві
відповідно до п. 9 ст. 47 Закону України
«Про виконавче провадження».

В судове засідання сторони не
з'явились, хоча були повідомлені
належним чином про час та місце
розгляду справи у суді, а тому суд
вважає за можливе розглянути справу
без їх участі та відповідно до вимог ч. 1
ст. 41 КАС України фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу апелянта слід
залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову - без змін, з
наступних підстав.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи наступні обставини.

Так, 24.07.2013 року постановою Львівського
апеляційного адміністративного суду
зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в м. Ужгороді
донарахувати та виплатити заявнику
основну пенсію в розмірі не менше 6-ти
мінімальних пенсій за віком та
додаткову пенсію в розмірі 50 % від
мінімальної пенсії за віком за період з
09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року
по 22.07.2011 року відповідно до ст.ст. 50,54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», із урахуванням
виплачених сум.

02.08.2013 року державним виконавцем
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Закарпатській області було відкрито
виконавче провадження (а.с.18).

04.11.2013 року ухвалою Ужгородського
міськрайонного суду було змінено
спосіб виконання постанови
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 24.07.2013 року,
а саме : стягнуто з Управління
Пенсійного фонду України в м. Ужгороді
на користь позивача 51 581,07 грн. (а.с.15-16).

04.12.2013 року позивач подав відповідачу
вказану ухвалу для виконання.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 24.07.2013 р. в
частині нарахування та виплати пенсії
за період з 09.07.2007 року по 20.05.2010 було
виконано, тому Управління Пенсійного
фонду України в м. Ужгороді повинно
було нарахувати та виплатити позивачу
пенсію у розмірі 51 581,07 грн. за період з
21.05.2010 по 22.07.2011 року.

На виконання постанови про відкриття
виконавчого провадження Управління
Пенсійного фонду України в м. Ужгороді
здійснило перерахунок пенсії, яка
повинна була бути виплачена позивачу
за період з 21.05.2010 по 22.07.2011 року (а.с.13-14).

Такий перерахунок здійснено у формі
розпорядження № 201545 від 08.08.2013 року,
згідно якого позивачу нараховано за
період з 21.05.2010 по 22.07.2011 року 71 489,07 грн.,
а виплачено раніше 19 908 грн., тому до
виплати нараховано 51 581,07 грн. (а.с.11-12).
Управління Пенсійного фонду України в
м. Ужгороді в листі від 17.12.2013 року
повідомило орган ДВС, що нараховані
кошти будуть виплачені після
надходження коштів для фінансування
даної категорії виплат.

Згідно отриманої з ДПС України
відповіді від 10.12.2013 року № 3106114 слідує,
що Управління Пенсійного фонду України
в м. Ужгороді має відкриті рахунки як в
органах Державної казначейської
служби України, так і в комерційних
банках, а саме : в АТ «Ощадбанк» та ПАТ
КБ «Фінансова ініціатива» (а.с.45-46).

Отримавши з Управління Пенсійного
фонду України в м. Ужгороді докази
нарахування позивачу пенсії за період
з 21.05.2010 по 22.07.2011 року, відповідач виніс
оскаржувану постанову, якою повернув
виконавчий лист та ухвалу суду про
зміну способу виконання позивачу з
посиланням на п. 9 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про
виконавче провадження».При цьому
відповідач послався на ч. 2 ст. 3 Закону
України «Про виконавче провадження» та
постанову КМУ від 03.08.2011 року № 845, якою
затверджено Порядок виконання рішень
про стягнення коштів державного та
місцевого бюджетів або боржників.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, що виникли між
сторонами у справі, колегія суддів
виходить з наступного.

Згідно статті 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження» від 21.04.1999
р. № 606-XIV (в редакції чинній на момент
прийняття оскаржуваної постанови),
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

В силу ч.1 ст.17 Закону України № 606-XIV,
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.

Згідно ч.1 ст. 30 Закону України «Про
виконавче провадження», державний
виконавець провадить виконавчі дії з
виконання рішення до завершення
виконавчого провадження у
встановленому цим Законом порядку, а
саме:

закінчення виконавчого провадження -
згідно із статтею 49 цього Закону;

повернення виконавчого документа
стягувачу - згідно із статтею 47 цього
Закону;

повернення виконавчого документа до
суду чи іншого органу (посадовій особі),
який його видав, - згідно із статтею 48
цього Закону.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону
України № 606-XIV, виконавчий документ, на
підставі якого відкрито виконавче
провадження, за яким виконання не
здійснювалося або здійснено частково,
повертається стягувачу у разі, якщо
наявна встановлена законом заборона
щодо звернення стягнення на майно чи
кошти боржника, якщо у нього відсутнє
інше майно чи кошти, на які можливо
звернути стягнення, а також щодо
проведення інших виконавчих дій
стосовно боржника, що виключає
можливість виконання відповідного
рішення.

В контексті вищенаведених правових
норм та встановлених обставин справи,
колегія суддів звертає увагу на те, що
відповідачем передчасно прийнято
постанову про повернення виконавчого
документа стягувачеві з посиланням на
п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України № 606-XIV,
оскільки судом встановлено, що
заборони щодо звернення стягнення на
майно чи кошти боржника щодо органів
Пенсійного фонду України законами
України не встановлено. Так, відповідач
не перевіряв наявність коштів на
рахунках Управління Пенсійного фонду
України в м. Ужгороді, які відкриті у
комерційних банках.

Пенсійний фонд України не є бюджетною
установою в розумінні ст. 2 Бюджетного
кодексу України, а бюджет ПФУ існує
окремо від державного та місцевого
бюджетів, тому ч. 2 ст. 3 Закону України
«Про виконавче провадження» до спірних
правовідносин не застосовується.

Судом також встановлено, що Пенсійний
фонд України має відкриті рахунки не
тільки у органах державного
казначейства, а й у комерційних банках,
тому Пенсійний фонд України не
підпадає під визначення боржника, яке
наведене у п. 2 Порядку виконання рішень
про стягнення коштів державного та
місцевого бюджетів або боржників,
затвердженому КМУ від 03.08.2011 року № 845,
на яке посилається відповідач.

Відповідно до п.3 вказаного Порядку,
рішення про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників, виконуються на підставі
виконавчих документів виключно
органами Казначейства у порядку
черговості надходження таких
документів (про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів - з
попереднім інформуванням Мінфіну, про
стягнення коштів боржників - у межах
відповідних бюджетних призначень,
наданих бюджетних асигнувань (залишків
коштів на рахунках підприємств,
установ, організацій).

Так, безспірне списання коштів з
рахунків боржника органами
казначейства здійснюється у
відповідності до Порядку виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевого бюджетів або боржників,
затвердженому КМУ від 03.08.2011 року № 845.

Відповідно до п. 24 Порядку, стягувачі,
на користь яких прийняті рішення про
стягнення коштів з рахунків боржника,
подають до органу казначейства, в якому
обслуговується боржник, документи,
зазначені в п. 6 цього Порядку.

Разом з цим, як вбачається із наявного у
матеріалах справи, листа Державної
казначейської служби України від 31.03.2014
року № 5-13/3630-7261 на імя Управління ПФУ у
м. Ужгород в органі казначейства
відкрито лише рахунок 3719 «Рахунок для
зарахування коштів, які підлягають
розподілу за видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування».

Відповідно до п. 2.1. Положення про рух
коштів єдиного внеску на
загальнообов'язкове соціальне
державне страхування, затверджене
наказом Міністерства фінансів України
від 31.08.2011 року № 1077 (яке було чинним до
10.12.2013 року), Пенсійний фонд України та
територіальні органи Пенсійного фонду
України відкривають в органах
Казначейства України небюджетні
рахунки за балансовим рахунком 3719
"Рахунок для зарахування коштів, які
підлягають розподілу за видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування" Плану
рахунків бухгалтерського обліку
виконання державного та місцевих
бюджетів, затвердженого наказом
Державного казначейства України від
28.11.2000 N 119 для зарахування та розподілу
коштів єдиного внеску та фінансових
санкцій.

Відповідно до ч.3 ст.8 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 р. №
2464-VI, кошти, що надходять від сплати
єдиного внеску та застосування
фінансових санкцій відповідно до цього
Закону, не можуть зараховуватися до
Державного бюджету України, бюджетів
інших рівнів та використовуватися на
цілі, не передбачені законодавством
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Як наслідок, суд першої інстанції вірно
виходив з того, що рахунки відкриті в
органі казначейства, використовуються
виключно для зарахування коштів
єдиного внеску, а Положенням про рух
коштів не передбачено отримання,
фінансування та проведення видатків,
зокрема щодо оплати пенсій, підвищення
пенсій непрацюючим пенсіонерам,
додаткової пенсії за шкоду заподіяну
здоров'ю тощо.

Так, фінансування пенсійних виплат та
видатків на утримання органів
Пенсійного фонду України проводиться
не через рахунки відкриті в органах
казначейства, а через рахунки, відриті
в банках. Пунктом 2 ст. 76 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» передбачено, що
кошти Пенсійного фонду зараховуються
на єдиний рахунок Пенсійного фонду і
зберігаються на окремих рахунках
територіальних органів Пенсійного
фонду в уповноваженому банку.

Слід зазначити, що законодавством не
передбачено повноважень органу
казначейства на здійснення списання
коштів з рахунків боржника відкритих в
банківських установах, натомість такі
права мають органи Державної
виконавчої служби відповідно до
положень Закону України «Про виконавче
провадження».

Однак, як передбачено пунктом 1 частини
2 статті 21 Закону України «Про
виконавче провадження», на відділ
примусового виконання рішень
управлінь державної виконавчої служби
Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, головного
управління юстиції в області, містах
Києві та Севастополі покладається
виконання рішень, за якими: боржниками
є територіальні підрозділи
центральних органів виконавчої влади,
місцеві суди, міські, районні або
селищні ради чи районні державні
адміністрації та їх структурні
підрозділи, міські, районні,
міжрайонні, інші прирівняні до них
прокуратури, інші територіальні
підрозділи органів державної влади
та їх посадові особи.

Відповідно до п.1 Положення
про Пенсійний фонд України,
затвердженого Указом Президента
України від 6 квітня 2011 року № 384/2011,
Пенсійний фонд України є центральним
органом виконавчої влади, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра соціальної політики України.

Як наслідок, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції про те, що відповідач вчинив
незаконні дії та безпідставно повернув
виконавчий документ стягувачу, чим
порушив права останнього, які
підлягають поновленню.

Також суд першої інстанції правомірно
відмовив у задоволенні позовних вимог
в частині зобов'язання Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Закарпатській
області відкрити виконавче
провадження з виконання ухвали
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 04.11.2013 року з
врахуванням ухвали Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 15.11.2013 року у справі №
308/16660/13-а, так як за ухвалою суду про
зміну способу виконання судового
рішення, виконавче провадження не
відкривається, а лише змінюється
спосіб виконання у вже відкритому
виконавчому провадженні.

Відповідно до частини першої статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав
вказані вимоги процесуального закону,
оскільки до спірних правовідносин
вірно застосував норми матеріального
та процесуального права, що призвело до
ухвалення законного рішення, яке
скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Закарпатській
області залишити без задоволення, а
постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 04.06.2014 р. по справі №
308/1647/14-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили, а у разі складення
ухвали в повному обсязі відповідно до
ст. 160 КАС України - з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
І.В. Глушко

Судді
О.О.
Большакова

В.Я. Макарик