Справа № 814/1080/14
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

20 листопада 2014 року
Справа № 814/1080/14

Миколаївський окружний
адміністративний суд, у складі судді
Мороза А.О., розглянувши в письмовому
провадженні адміністративну справу

за позовомДержавної фінансової
інспекції у Миколаївській області,
вул. Спаська, 42-А, м. Миколаїв, 54001

доКП "Комунсервіс" Первомайської
міської ради, вул. 13 Партз'їзду, 42А, м.
Первомайськ, Миколаївська область, 55207
прозобов'язання вчинити дії, В С Т А Н О
В И В:

Державна фінансова інспекція в
Миколаївській області (далі - позивач,
Інспекція) звернулася з
адміністративним позовом, в якому
просить суд зобов'язати комунальне
підприємство "Комунсервіс"
Первомайської міської ради (далі -
відповідач) виконати п. 3 вимоги
Інспекції.

В обґрунтування позову зазначено, що
Інспекцією проведена ревізія позивача,
за наслідками якої встановлено
нарахування премії фізичним особам, що
не передбачено договорами підряду, що
завдало матеріальної шкоди
підприємству.

Відповідач письмових заперечень на
позовну заяву не надав.

У судове засідання прибув представник
позивача, відповідач у судове
засідання не прибув, подав клопотання
про розгляд справи за його відсутності.

Згідно ст. 128 ч. 4 КАС України, у разі
неприбуття відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи може не відкладатися і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів.

Відповідно до ст. 128 ч. 6 КАС України,
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта. Враховуючи те, що в судове
засідання прибув тільки представник
позивача, а відповідач належним чином
повідомлений про дату і час судового
засідання, суд вважає, що маються
підстави для розгляду справи у
письмовому провадженні.

Суд дослідив матеріали і обставини
справи, якими обґрунтовані позовні
вимоги та заперечення, і встановив
наступне.

У серпні 2013 р. позивач провів
позапланову ревізію
фінансово-економічного стану
відповідача за 2011-2012 р.р. та
січень-липень 2013 р. Результати ревізії
оформлені актом від 2 вересня 2013 р. №
05-24/06 (далі - акт ревізії) (а. с. 9-28).

В акті ревізії містяться посилання на
наступні обставини, з якими позивач
пов'язує порушення з боку відповідача.
На підприємстві відповідача працювали
фізичні особи за договорами підряду,
яким нараховувалася премія, що не
передбачено умовами договорів. За
умовами колективних договорів
преміювання застосовується тільки для
штатних працівників підприємства.
Премії підрядникам нараховувалися на
підставі наказів керівника. В наказах
відсутні прізвища робітників, яким
надавалася премія. Інспекцією зроблено
висновок про безпідставне нарахування
та виплату премій фізичним
особам-підрядникам на загальну суму
83968,02 грн.

На підставі акту ревізії 13 вересня 2013 р.
Інспекція прийняла вимогу про усунення
порушень № 05-14/733, у п. 3 якої вимагає від
відповідача відшкодувати за рахунок
осіб, винних у зайвих виплатах коштів
на суму 74869,19 грн., шкоду в порядку та
розмірі, встановленому с. 130, 133 Кодексу
законів про працю України та провести
відповідні коригування єдиного
соціального внеску (а. с. 29-31).

Відповідач оскаржив вказану вимогу до
суду. Постановою Миколаївського
окружного адміністративного суду від 12
березня 2014 р. по справі № 814/4372/13-а суд
відмовив у задоволенні позову щодо
визнання протиправним і скасування по 3
вимоги Інспекції (а. с. 33-35). Ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду рішення суду
першої інстанції залишене без змін (а.
с. 106-109).

Суд приходить до висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог, з огляду на таке.

Вимога позивача про відшкодування
коштів, тотожня зверненню до суду з
відповідним позовом, але звернення до
суду з позовом є процесуальним правом
особи, яке ґрунтується на принципі
диспозитивності і примусити особу
використати своє право неможливо. Крім
того, варто зауважити, що у випадку
добровільного невиконання
відповідачем рішення суду про
зобов'язання подати позов, його
фактично неможливо реалізувати в
примусовому порядку, адже неможливо
примусити підготувати позов, сплатити
судовий збір, подати його до суду та
забезпечити явку представника в судове
засідання.

Позивач є органом державного контролю
у сфері використання бюджетних коштів.
Змістом його роботи є контроль у даній
сфері, встановлення фактів порушень, їх
припинення та відшкодування завданих
державі збитків, а тому якщо позивач
встановив факти завдання збитків,
Інспекція повинна звертатися до суду з
позовом про стягнення цих збитків, що
узгоджується із положеннями ст. 10 п. 10
Закону України "Про основні засади
здійснення державного фінансового
контролю в Україні", відповідно до якої
органу державного фінансового
контролю надається право звертатися до
суду в інтересах держави, якщо
підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог щодо
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів,
тоді як пред'явлення вимоги, яка
покладає на відповідача обов'язок
відшкодувати шкоду, в спорі що
розглядається, не відповідає завданням
Інспекції та сутності виявлених нею
порушень і не сприяє усуненню
виявлених ревізією порушень.

Відповідач здійснив дії, направлені на
добровільне виконання вимоги
Інспекції. Так, наказом від 17 квітня 2014
р. № 38г заподіяну пряму шкоду
підприємству відшкодовано за рахунок
головного бухгалтера Шулятицької Т.В.,
у розмірі 2565,00 грн. (а. с. 84).

Відповідно до ст. 2442 ч. 1 КАС України,
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Так, в своєму рішенні від 15 квітня 2014 р.
у справі за позовом Талалаївського
районного центру зайнятості
Чернігівської області до Державної
фінансової інспекції в Чернігівській
області про визнання протиправними та
скасування пунктів вимоги, відмовляючи
у позові, Верховний Суд України зокрема
зазначив: "При виявленні збитків,
завданих державі чи об'єкту контролю,
орган державного фінансового контролю
має право визначати їх розмір згідно з
методикою, затвердженою Кабінетом
Міністрів України, та звернутися до
суду в інтересах держави, якщо
підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового
контролю спрямована на корегування
роботи підконтрольної організації та
приведення її у відповідність із
вимогами законодавства і у цій частині
вона є обов'язковою до виконання. Що
стосується відшкодування виявлених
збитків, завданих державі чи об'єкту
контролю то про їх наявність може бути
зазначено у вимозі, але вони не можуть
бути примусово стягнуті шляхом вимоги.
Такі збитки відшкодовуються у
добровільному порядку або шляхом
звернення до суду з відповідним
позовом.

На підставі наведеного колегія суддів
Судової палати в адміністративних
справах Верховного Суду України дійшла
висновку про наявність у органу
державного фінансового контролю права
заявляти вимогу про усунення порушень,
виявлених у ході перевірки
підконтрольних установ, яка
обов'язкова до виконання лише в частині
усунення допущених порушень
законодавства і за допомогою якої
неможливо примусово стягнути виявлені
в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного
судочинства може бути оскаржене лише
таке рішення, яке породжує
безпосередньо права чи обов'язки для
позивача.

У справі, яка розглядається, Інспекція
пред'явила вимогу від 2 лютого 2012 року №
2-05-17/206 про усунення порушень, виявлених
під час ревізії центру зайнятості.

При цьому оскаржувана вимога Інспекції
вказує на виявлені збитки та їхній
розмір.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у
судовому порядку за позовом органу
державного фінансового контролю,
правильність їх обчислення перевіряє
суд, який розглядає цей позов, а не
позов підконтрольної установи про
визнання вимоги протиправною.".

Аналогічна правова позиція була
висловлена Верховним Судом України і в
своїй постанові від 13 травня 2014 р.

Отже, відповідно до правового підходу
Верховного Суду України, при
встановленні органом державного
фінансового контролю факту збитків,
єдиним належним засобом реагування з
боку Інспекції, є звернення до суду з
позовом про стягнення з підконтрольної
установи - відповідача, цих збитків.

Також, Верховним Судом України
зауважено, що вимога Інспекції може
містити посилання на наявність
збитків, але оскільки вони стягуються
виключно в судовому порядку, будь-які
інші методи їх стягнення - в даному
спорі зобов'язання відповідача
відшкодувати шкоду, не тягнуть для
підконтрольної установи правових
наслідків.

Таким чином, вимога Інспекції не є
належним засобом реагування з боку
позивача на факти виявлених збитків, а
тому суд не знаходить підстав для
зобов'язання відповідача виконувати
безпідставну вимогу.

Судові витрати у справі відсутні, так
як позивач звільнений від їх сплати.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 17, 94, 122, 158, 160-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
Україні, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
Україні, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення строків, установлених цією
статтею, залишається без розгляду, якщо
суд апеляційної інстанції за заявою
особи, яка її подала, не знайде підстав
для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Суддя
А. О. Мороз