Справа № 2а-449/337/13
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року

Справа № 876/7182/13 Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Святецького В.В.

суддів
Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Перемишлянському районі
Львівської області на постанову
Перемишлянського районного суду
Львівської області від 23 квітня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Перемишлянському районі Львівської
області про зобов'язання провести
нарахування та виплату підвищення до
пенсії, як дитині війни,-

ВСТАНОВИВ:

14 квітня 2009 року позивач звернувся в
суд із позовом до відповідача. У
позовній заяві просить поновити строк
звернення до суду, визнати дії
відповідача протиправними та
зобов'язати відповідача здійснити
нарахування і виплату щомісячної
надбавки до пенсії в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком
відповідно до Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» за
період з 01.01.2006 року по 31.12.2008 року і в
подальшому.

Позивач свої позовні вимоги мотивував
тим, що відповідно до статті 1 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» він є дитиною війни. Згідно з
статтею 6 цього закону йому повинна
виплачуватись щомісячна державна
соціальна допомога у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком, однак така
допомога виплачувалась в не повному
обсязі. Просив позов задовольнити.

Постановою Перемишлянського районного
суду Львівської області від 23 квітня 2013
року позов задоволено частково.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Перемишлянському
районі Львівської області нарахувати
та виплатити підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
на користь ОСОБА_1 за період з 22.05.2008
року по 31.12.2008 року із врахуванням ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» та ст. 28 «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовлено.

Не погодившись із постановою суду, її
оскаржив відповідач, який,
покликаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, просить скасувати постанову
суду першої інстанції та прийняти нову
постанову по справі про відмову в
позові.

Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що після прийняття
Конституційним Судом України рішення
№ 10-рп/2008 від 22.05.2008р. зміни до Законів
України про Державний бюджет на
відповідні роки не вносилися,
законодавчим органом не приймалися
акти на виконання вимог Закону України
"Про соціальний захист дітей війни", не
визначено за рахунок яких коштів і
джерел, в якому порядку, яким чином
обчислювати розміри спірного
підвищення до пенсії.

Встановлений ч.1 ст.28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" мінімальний
розмір пенсії за віком застосовується
виключно для визначення розміру
пенсій, призначених відповідно до
зазначеного Закону, і не може
використовуватися для обчислення
надбавок або підвищень інших пенсій;
приписами Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
передбачено проведення фінансування з
Державного бюджету України, а не з
коштів Пенсійного фонду України.

Окрім того судом не враховано вимоги
ст. 99, 100 КАС України, оскільки
відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України
встановлено шестимісячний строк
звернення до суду, а згідно з ст. 100 КАС
України - адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України
колегія суддів вважає доцільним
розглядати справу в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу апелянта необхідно
залишити без задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що позивач є
дитиною війни, оскільки згідно зі
статтею 1 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
визначено, що дитиною війни є особа, яка
є громадянином України та якій на час
закінчення (2 вересня 1945 року) Другої
світової війни було менше 18 років.

Згідно ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, яка виплачується
замість пенсії, підвищується на 30 %
мінімальної пенсії за віком, розмір
якої визначається прожитковим
мінімумом для осіб, які втратили
працездатність, що урегульовано ч. 1 ст.
28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Змінами внесеними підпунктом 2 пункту 41
розділу II Закону України "Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України" від 28.12.2007 р. N 107-VI, дія
статті 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" була обмежена.
Однак, Рішенням Конституційного Суду
України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008, положення
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України",
яким обмежувалась дія ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" визнані неконституційними та
втратили чинність з моменту визнання
їх такими.

Після Рішення Конституційного Суду
України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008 стаття 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" не обмежувалась та діяла в
редакції відповідно до якої, дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов до вірного висновку,
щодо нарахування та виплати позивачу
підвищення до пенсії, як дитині війни,
оскільки дія ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" не
зупинялася та діяла в редакції
відповідно до якої, дітям війни пенсії
або щомісячне довічне грошове
утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість
пенсії, підвищується на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

У зв'язку з тим, що функції з
призначення, нарахування та виплати
пенсії позивача здійснює Пенсійний
фонд України в особі відповідача, а
також виходячи з вимог п.15 Положення
про Пенсійний фонду України, затв.
постановою КМУ № 1261 від 24.10.2007р.,
відповідний обов'язок слід покласти на
відповідача у справі.

Колегія суддів не може взяти до уваги
посилання апелянта на те, що положення
частини третьої статті 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", з якої
випливає, що мінімальний розмір пенсії
за віком, встановлений абзацом першим
частини першої цієї статті,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом,
виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
установлено, що мінімальний розмір
пенсії за віком, установлений абзацом
першим частини першої цієї статті,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 2
Закону України "Про прожитковий
мінімум" прожитковий мінімум
застосовується для встановлення
розмірів мінімальної заробітної плати
та мінімальної пенсії за віком.

Отже, вихідним критерієм обчислення
розміру підвищення до пенсії, виплат
допомоги дітям війни відповідно до
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" є розмір мінімальної
пенсії за віком, визначений статтею 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування". Іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір немає.

Відсутність іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та права на
підвищення пенсії виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлено статтею 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни".

Покликання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування передбачених
Законом України "Про соціальний захист
дітей війни" доплат до пенсії як на
причину невиконання покладених на
нього зобов'язань до уваги не
приймаються, оскільки реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі "Кечко проти України").

Згідно ч. 2 ст. 99 КАС України (в редакції
на момент виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналась або повинна була дізнатись
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС
України пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволені
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Апеляційний суд вважає, що судом першої
інстанції вірно застосовано річний
строк звернення до суду, оскільки на
цьому наполягав відповідач у
запереченні на адміністративний позов.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про законність та обґрунтованість
позовних вимог, правильно і повно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування оскарженої
постанови, суд апеляційної інстанції
не вбачає.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Перемишлянському районі Львівської
області залишити без задоволення, а
постанову Перемишлянського районного
суду Львівської області від 23 квітня 2013
року у справі № 2а-599/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу протягом двадцяти днів з
моменту набрання нею законної сили
може бути подана касаційна скарга
безпосередньо до суду касаційної
інстанції

Головуючий суддя
В.В. Святецький

Судді
Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов