Справа № 807/1540/14
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2014-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

12 листопада 2014 рокум. Ужгород№ 807/1540/14

Закарпатський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Луцович М.М.

при секретарі судового засідання
Симканич Ю.В.

за участю представників сторін та осіб,
які беруть участь у справі:

представника позивача - Феделеш М.М.,

представника відповідача - Михайлова
А.А.,

представник третьої особи без
самостійних вимог - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Закарпатського
окружного адміністративного суду
адміністративну справу за позовною
заявою Державного підприємства
"Сокирницький цеолітовий завод" до
Хустської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області де третя особа без самостійних
вимог відділ примусового виконання
рішень УДВС ГУ юстиції у Закарпатській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Сокирницький
цеолітовий завод» звернулося до
Закарпатського окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до
Хустської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області про визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень
рішень від 16.12.2013 № про визначення
до сплати грошових зобов'язань з
податку на додану вартість із
вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг) у розмірі - 201543 грн. (в т.ч.
основний платіж - 161234 грн., штрафна
(фінансова) санкція штраф - 40309 грн.,
№ про визначення до сплати з
частини прибутку (доходу)
господарських організацій, що
вилучається до бюджету штрафних
(фінансових) санкцій штрафів у розмірі
510 грн., та скасування повністю акта
документальної позапланової перевірки
позивача з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2010 по
31.12.2012 №107/22/20432977 від 03.12.2013.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на
його думку не повинен нараховувати та
сплачувати податок на додану вартість
за наслідками примусової реалізації
належного йому майна, яку здійснив
орган державної виконавчої служби в
процедурі примусового виконання
судового рішення через спеціалізовану
організацію.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав з
підстав, наведених у позовній заяві.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, хоча був
повідомлений належним чином, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи розписками про вручення судової
повістки (а.с.124, 129), проте подав
клопотання про розгляд справи за його
відсутності (а.с.137).

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав та просив
відмовити в задоволенні позову з
підстав, наведених в письмових
запереченнях.

В судові засідання пояснив, що операції
з продажу активів боржника в процедурі
примусової реалізації майна органами
ДВС слід здійснювати з нарахуванням та
сплатою ПДВ. Механізм оподаткування
податком на додану вартість поставок
товарів, отриманих в межах договорів,
які не передбачають передачу права
власності на такі товари, з метою
наступного їхнього продажу визначено у
пункті 189.4 статті 189 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі
ПК України), окрім того, чітко
передбачено, що порядок дати
виникнення податкових зобов'язань та
податкового кредиту платників податку,
що здійснюють постачання (отримання)
товарів (послуг) у межах договорів
комісії (консигнації) та інших
цивільно-правових договорів без права
власності на такі товари (послуги)
застосовується також на операції з
примусового продажу арештованого
майна органами юстиції. Відповідач
зазначив, що датою, на яку такий боржник
повинен проводити операцію з
примусового відчуження його
арештованого майна по
бухгалтерському та податковому обліку,
є дата отримання боржником документа,
що підтверджує факт реалізації такого
майна через спеціалізоване
підприємство. На зазначену дату у
боржника (комітента) збільшуються
податкові зобов'язання з ПДВ.

Також, зазначив свою позицію щодо
визначення Позивачу податкового
зобов'язання по платежу з частини
прибутку (доходу) господарських
організацій, що вилучається до бюджету
штрафних (фінансових) санкцій штрафів,
яка зводиться до того, що Позивач в
порушення п.152.9 ст.152 ПК України, п.3
Порядку відрахування до державного
бюджету частини чистого прибутку
(доходу) державними унітарними
підприємствами та їх об'єднаннями"
(затвердженого постановою Кабінету
міністрів України від 23.02.2011 №138) не
подав до Хустської ОДПІ розрахунки
частини чистого прибутку (доходу), що
підлягає сплаті до державного бюджету
за результатами щоквартальної
фінансово-господарської діяльності за
2010 р., I квартал 2011 р., II квартал 2011 р.

Не погоджується Відповідач, також із
позовною вимогою Позивача, щодо
скасування акта перевірки №107/22/20432977
від 03.12.2013, оскільки вважає, що акт
перевірки не є рішенням суб'єкта
владних повноважень у розумінні ст.17
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС), не зумовлює
виникнення будь-яких прав і обов'язків
для особи, діяльність якої
перевірялась, тому його висновки не
можуть бути предметом спору.

Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить до висновку, що в позові слід
відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ДП "Сокирницький
цеолітовий завод" є платником ПДВ, що
підтверджується свідоцтвом від 20.11.2000
№10661622. Індивідуальний податковий
номер 54 (а.с.140).

Як вбачається з матеріалів справи, що
податковим органом в період з 15.11.2013 по
26.11.2013 проводилася документальна
позапланова перевірка ДП "Сокирницький
цеолітовий завод" код за ЄДРПОУ - 20432977 з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2010 р. по 31.12.2012 р., за
наслідками якої складено акт №107/22/20432977
від 03.12.2013 року (а.с.22-39).

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення - рішення від 16.12.2013 р.
№ про визначення до сплати
грошових зобов'язань з податку на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг) у
розмірі - 201543 грн. (в т.ч. основний платіж
- 161234 грн., штрафна (фінансова) санкція
штраф - 40309грн. (а.с.16), та № про
визначення до сплати з частини
прибутку (доходу) господарських
організацій, що вилучається до бюджету
штрафних (фінансових) санкцій штрафів у
розмірі 510 грн. (а.с.17).

Судом встановлено, що позивачем
проводилася процедура
адміністративного оскарження
вищевказаних податкових повідомлень -
рішень, за результатами розгляду
скарги податковим органом було
прийняте рішення від 28.02.2014
№473/10/07-16-10-05-44 (а.с.9-15), яким податкове
повідомлення - рішення Хустської ОДПІ
№ про визначення до сплати з
частини прибутку (доходу)
господарських організацій, що
вилучається до бюджету штрафних
(фінансових) санкцій штрафів у розмірі
510 грн., частково скасовано в частині 169
грн. штрафної санкції, а податкове
повідомлення рішення від 16.12.2013 року
№ залишено без змін.

В результаті наведеного, Хустською
ОДПІ прийнято та направлено ДП
«Сокирницький цеолітовий завод» нове
податкове повідомлення-рішення від
21.03.2014 № (а.с.51), яким на підставі
п.120.1 ст.120, п. 7, 11 підрозділу 10 розділу XX
п.152.9 ст.152 ПК України, Порядку
відрахування до державного бюджету
частини чистого прибутку (доходу)
державними унітарними підприємствами
та їх об'єднаннями" визначено до сплати
341 грн. штрафної санкції.

Судом встановлено, що проведеною
перевіркою встановлено, що згідно акту
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
УДВС ГУ юстиції у Закарпатській
області Вудмаски М.Ф. від 09.04.2012 про
реалізацію майна 30.03.2012 за адресою м.
Хуст, вул. Духновича, 2 підприємством
Філія 07 ПП «Нива-В.Ш.» проведено
прилюдні торги по продажу
незавершеного будівництвом об'єкта,
залізничної колії довжиною 2800м (46,5%
готовності). Стартова ціна лота - 838869,00
грн., продажна ціна - 1150000,00 грн.
Переможцем торгів є ПП
«Інвестдорсервіс» (),
адреса реєстрації: Дніпропетровська
область, м. Кривий Ріг, пл.
Дзержинського, 5. Згідно вказаного акту
від 09.04.2012 (вих. №1847/6-13 від 09.04.2012) кошти,
які повинен внести переможець
аукціону, перераховані ПП
«Інвестдорсервіс» в повному обсязі, як
на депозитний рахунок відділу
примусового виконання рішень, так і
організатору торгів

За результатами реалізації майна
боржника, із коштів в сумі 979800,00 грн.
(отриманих від реалізації, за мінусом
170200,00 грн. комісійної винагороди
торгівельної організації)
перераховано 292400,31 грн. на погашення
заборгованості по заробітній платі
працівників ДП «Сокирницький
цеолітовий завод» згідно відповідних
судових наказів зведеного виконавчого
провадження; 291466,90 грн. - на погашення
заборгованості по внесках, штрафних
санкціях та пені на користь Пенсійного
фонду України, 978,54 грн. - на погашення
заборгованості по внесках до
Хустського МРЦ зайнятості; 287920,17 грн. -
перераховано до бюджету на погашення
податкового боргу, стягнуто 93620,54грн.
виконавчого збору, стягнуто 13413,54 грн.
витрат виконавчого провадження (а.с.54).

Як вбачається з акту перевірки
№473/10/07-16-10-05-44 у квітні 2012 р. ДП
«Сокирницький цеолітовий завод»
провело по бухгалтерському обліку:

- Д-т рах. 48 «Цільове фінансування і
цільові надходження» К-т рах. 151
«Капітальне будівництво» - 2204576,78грн.; -
Д-т рах. 742 «Дохід від відновлення
корисності активів» К-т рах. 791
«Результат операційної діяльності» -
1150000,00 грн.; - Д-т рах. 371 «Розрахунки за
виданими авансами» К-т рах. 742 «Дохід
від відновлення корисності активів» -
1150000,00 грн.; - Д-т рах. 949 «Інші витрати
операційної діяльності» К-т рах. 371
«Розрахунки за виданими авансами» -
170200,00 грн.- спеціалізоване
підприємство; - Д-т рах. 377 «Розрахунки з
іншими дебіторами» К-т рах. 371
«Розрахунки за виданими авансами» -
979800,00 грн. - ДВС; - Д-т рах. 661 «Розрахунки
за заробітною платою» К-т рах. 377
«Розрахунки з іншими дебіторами»- 289560,51
грн. - виплата з/п через ДВС; - Д-т рах. 641
«Розрахунки за податками» К-т рах. 377
«Розрахунки з іншими дебіторами» - 13116,50
грн. - оплачено ПДВ через ДВС; - Д-т рах. 651
«Розрахунки за пенсійним
забезпеченням» К-т рах. 377 «Розрахунки
з іншими дебіторами» - 291466,90 грн. -
оплачено у ПФ через ДВС (а.с.28, 28-
зворотній бік).

Враховуючи наведене, перевіркою
встановлено, що ДП «Сокирницький
цеолітовий завод» в порушення пп. «а»
п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.189.4
ст.189 ПК України по реалізації
вищевказаного майна занизило
податкові зобов'язання з податку на
додану вартість за квітень 2012 р. на 163333
грн., в результаті чого підприємством
занижено суму ПДВ, яка підлягає
нарахуванню та сплаті в бюджет за
підсумками поточного звітного
(податкового) періоду з урахуванням
залишку від'ємного значення
попереднього звітного періоду (рядок 25
податкової декларації з ПДВ за квітень
2012 року) на 161234 грн. та завищено
від'ємне значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту поточного
звітного (податкового) періоду за
квітень 2012 року на суму 2099 грн.

Оцінюючи обґрунтованість висновків
податкового органу щодо обов'язку
боржника у виконавчому провадженні
нарахувати грошове зобов'язання з ПДВ
за наслідками реалізації належного
йому арештованого майна у процесі
примусового виконання органом ДВС
зведеного виконавчого провадження суд
керувався наступним:

Відповідно до статті 2 Закону України
«Про виконавче провадження (далі -
Закон № 606) примусове виконання рішень
в Україні покладається на Державну
виконавчу службу, яка входить до
системи органів Міністерства юстиції
України. Одним із заходів примусового
виконання рішень, встановлених Законом
№ 606, є звернення стягнення на майно
боржника.

Згідно зі статтею 50 цього ж Закону
звернення стягнення на майно боржника
полягає в його арешті (опису), вилученні
та примусовій реалізації. Відповідно ч.
3 ст. 11 Закону № 606 державний виконавець
при здійсненні виконавчого
провадження має право накладати арешт
на майно боржника, опечатувати,
вилучати, передавати таке майно на
зберігання та реалізовувати його в
порядку, встановленому законодавством;
на виконання рішення суду про
стягнення коштів або накладення арешту
в порядку, встановленому цим Законом,
накладати арешт на грошові кошти та
інші цінності боржника, в тому числі на
кошти, які знаходяться на рахунках та
вкладах в установах банків, інших
кредитних установах, на рахунки в
цінних паперах, а також опечатувати
каси, приміщення і місця зберігання
грошей.

За змістом статті 62 Закону України «Про
виконавче провадження» реалізація
арештованого майна здійснюється
спеціалізованими організаціями, які
залучаються на тендерній (конкурсній)
основі, на підставі договорів між
Державною виконавчою службою та
спеціалізованими організаціями шляхом
його продажу на прилюдних торгах,
аукціонах.

Відповідно до пункту 1.2 Порядку
реалізації арештованого майна
затверджено наказом Міністерства
юстиції України від 15.07.99 N 42/5 (далі -
Порядок), реалізація арештованого
майна здійснюється державним
виконавцем шляхом його продажу на
аукціоні. Згідно з пунктом 3.1
зазначеного Порядку орган державної
виконавчої служби укладає з
організатором аукціону договір, яким
доручає реалізацію майна організатору
аукціону за визначену винагороду за
надані послуги з реалізації
арештованого майна, яка встановлюється
у відсотковому відношенні до продажної
ціни лота. Розмір винагороди за надані
послуги з реалізації арештованого
майна не повинен перевищувати з
урахуванням податку на додану вартість
15 відсотків від вартості майна.
Аналогічна норма передбачена
Тимчасовим положенням про порядок
проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна, затвердженим наказом
Міністерства юстиції України від 27.10.99 N
68/5. Згідно з пунктом 3.1 цього Положення
орган державної виконавчої служби
укладає із спеціалізованою
організацією договір, яким доручає
реалізацію майна спеціалізованій
організації за визначену винагороду за
надані послуги з реалізації
арештованого майна, яка встановлюється
у відсотковому відношенні до продажної
ціни лота.

Роз'яснення щодо застосування
законодавчих норм при оподаткуванні
податком на додану вартість операцій з
реалізації органами ДВС через
спеціалізовані організації
арештованого майна боржників були
викладені у листі ДПА України від 14.04.2000
року № 1961/6/16-1220-26, з урахуванням змін,
внесених листом ДПА України від 30.05.2008
року № 11098/7/16-1517. Відповідно до
названого листа у разі якщо торгуюча
організація на комісійних засадах
здійснює операції з продажу
арештованого майна особи, яка є
платником податку на додану вартість,
то на дату, що сталася раніше, чи
відвантаження арештованого майна
боржника, чи зарахування коштів у
рахунок його оплати, у торгуючої
організації виникають податкові
зобов'язання. При цьому базою
оподаткування є загальна (остаточна)
ціна реалізації. На вимогу покупця на
цю дату виписується податкова накладна
на остаточну вартість, в якій окремим
рядком виділяється сума податку на
додану вартість. При цьому торгуюча
організація всю суму податку на додану
вартість відображає в книзі продажу
товарів (робіт, послуг), форма і порядок
заповнення якої затверджені наказом
ДПА України від 30.05.1997 року № 165, та
включає до декларації з податку на
додану вартість і визначену позитивну
різницю між загальною сумою податкових
зобов'язань, що виникли у зв'язку з
будь-яким продажем товарів протягом
звітного періоду, та сумою податкового
кредиту, перераховує до бюджету. На
дату отримання торгуючою організацією
коштів за реалізоване майно ним
надсилається копія платіжного
доручення боржнику, дата отримання
якого боржником і буде датою, на яку
такий боржник проводить операцію з
бухгалтерського та податкового обліку
з відчуження майна. На зазначену дату у
боржника збільшуються податкові
зобов'язання та виписується торгуючій
організації податкова накладна на
остаточну вартість реалізованого
майна за мінусом суми, фактично
залишеної торгуючою організацією на
покриття власних видатків з
урахуванням податку на додану
вартість. Така податкова накладна для
торгуючої організації є підставою для
збільшення податкового кредиту, датою
збільшення якого у торгуючої
організації відповідно до п.4.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість»є дата перерахування коштів
на користь комітента.

У контексті спірних правовідносини
Податковий кодекс України (далі -ПК
України) визначає наступний механізм
оподаткування податком на додану
вартість операцій з примусової
реалізації майна боржника у
виконавчому провадженні.

Відповідно до пп. «а»п. 185.1 статті 185 ПК
України об'єктом оподаткування є
операції платників податку з
постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю.

Вичерпний перелік операцій, що не є
об'єктом оподаткування або звільнені
від оподаткування ПДВ визначений
статтями 196-197 ПК України та не
поширюється на спірні правовідносини.

Особливості визначення бази
оподаткування в разі постачання
товарів/послуг в окремих випадках
визначено у статті 189 ПК України. У п.
189.4. названої статті зазначено, що
базою оподаткування для
товарів/послуг, що
передаються/отримуються у межах
договорів комісії (консигнації),
поруки, довірчого управління, є
вартість постачання цих товарів,
визначена у порядку, встановленому
статтею 188 цього Кодексу. Дата
збільшення податкових зобов'язань та
податкового кредиту платників податку,
що здійснюють постачання/отримання
товарів/послуг у межах договорів
комісії (консигнації), поруки,
доручення, довірчого управління, інших
цивільно-правових договорів та без
права власності на такі товари/послуги,
визначається за правилами,
встановленими статтями 187 і 198 цього
Кодексу. Зазначений порядок дати
виникнення податкових зобов'язань та
податкового кредиту застосовується
також на операції з примусового
продажу арештованого майна органами
юстиції.

Датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг, згідно з п. 187.1. статті
187 ПК України, вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: а) дата
зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; б) дата відвантаження товарів,
а в разі експорту товарів - дата
оформлення митної декларації, що
засвідчує факт перетинання митного
кордону України, оформлена відповідно
до вимог митного законодавства, а для
послуг - дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
платником податку.

Відповідно до наведених вище норм
податкового законодавства
правовідносини, які виникли при
реалізації майна з прилюдних торгів за
своїм змістом є договором комісії, тому
з дати отримання повідомлення
комісіонера про реалізацію майна
третій собі (переможцю торгів) у
комітента (Позивача) виникає обов'язок
задекларувати грошове зобов'язання з
податку на додану вартість; при цьому
базою оподаткування є ціна продажу
згідно протоколу проведення прилюдних
торгів. Втім, в жодному із двох випадків
отримання повідомлення про реалізацію
власного нерухомого майна позивач
свого обов'язку по нарахуванню
зобов'язання з податку на додану
вартість не виконав.

Той факт, що орган ДВС виставив належне
Позивачу (платнику ПДВ) майно на
прилюдні торги за стартовою ціною, що
не включала суму ПДВ, а спеціалізована
організація провела такі торги,
свідчить лише про її протиправні дії,
які боржник як сторона виконавчого
провадження мав/має можливість
оскаржити до суду у встановленому
процесуальним законом порядку. Проте
такі протиправні дії третіх осіб не
породжують для платника податку
нових/додаткових прав чи пільг.
Дізнавшись про реалізацію власного
нерухомого майна платник ПДВ як
комітент повинен був самостійно
визначити суму грошового зобов'язання
з ПДВ та задекларувати таку у шляхом
включення її до показників звітної
декларації з ПДВ.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності, відповідно до частини
другої статті 71 КАС України,
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

З огляду на встановлені судом фактичні
обставини справи суд вважає, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення від 16.12.2013 №
про визначення до сплати грошових
зобов'язань з податку на додану
вартість із вироблених в Україні
товарів (робіт, послуг) у розмірі - 201543
грн. (в т.ч. основний платіж - 161234 грн.,
штрафна (фінансова) санкція штраф -
40309грн.) відповідає встановленим
частиною третьою статті 2 КАС України
критеріям, тому підстав скасування
такого немає.

Також, перевіркою встановлено, що ДП
«Сокирницький цеолітовий завод» не
подало до Хустської ОДПІ розрахунки
чистого прибутку (доходу), що підлягає
сплаті до державного бюджету за
результатами щоквартальної
фінансово-господарської діяльності за
2010 р., I квартал 2011 р., II квартал 2011 р.

Наказом ДПА України від 21.05.2009 №259 (із
змінами і доповненнями, внесеними
наказом ДПА України від 07.10.2010 №774)
затверджено форму Розрахунку частини
чистого прибутку (доходу), що підлягає
сплаті до державного бюджету за
результатами щоквартальної
фінансово-господарської діяльності у
2010 р.

Відповідно до п.3 Порядку відрахування
до державного бюджету частини чистого
прибутку (доходу) державними
унітарними підприємствами та їх
об'єднаннями (затвердженого постановою
Кабінету міністрів України від 23.02.2011
№138) розрахунок частини чистого
прибутку (доходу) разом з фінансовою
звітністю, складеною відповідно до
положень (стандартів) бухгалтерського
обліку, подається державними
унітарними підприємствами та їх
об'єднаннями до органів державної
податкової служби у строк,
передбачений для подання декларації з
податку на прибуток підприємств.

Відповідно до п.152.9 ст.152 ПК України
використовуються такі податкові
періоди: календарні квартал, півріччя,
три квартали, рік.

Відповідно до п.113.3 ст.113 ПК України
штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за
порушення норм законів з питань
оподаткування або іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на контролюючі органи,
застосовуються у порядку та у розмірах,
встановлених цим Кодексом та іншими
законами України.

Згідно пунктів 7, 11 підрозділу 10 розділу
XX ПК України штрафні санкції за
порушення податкового законодавства
за період з 1 січня по 30 червня 2011 р.
застосовуються у розмірі не більше 1
гривні за кожне порушення; штрафні
(фінансові) санкції (штрафи) за
наслідками перевірок, які здійснюються
контролюючими органами,
застосовуються у розмірах,
передбачених законом, чинним на день
прийняття рішень щодо застосування
таких штрафних (фінансових) санкцій (з
урахуванням норм пункту 7 цього
підрозділу).

Суд погоджується з позицією
Відповідача, що ДП «Сокирницький
цеолітовий завод» в порушення п.152.9
ст.152 ПК України, п.3 Порядку
відрахування до державного бюджету
частини чистого прибутку (доходу)
державними унітарними підприємствами
та їх об'єднаннями" (затвердженого
постановою Кабінету міністрів України
від 23.02.2011 №138) не подало до Хустської
ОДПІ розрахунки частини чистого
прибутку (доходу), що підлягає сплаті до
державного бюджету за результатами
щоквартальної фінансово-господарської
діяльності за 2010 р., I квартал 2011 р., II
квартал 2011 р.

За наслідками розгляду акту перевірки
від 03.12.2013 №107/22-00/20432977 Хустською ОДПІ по
даному порушенню прийнято податкове
повідомлення-рішення від 16.12.2013 №,
яким на підставі п.120.1 ст.120, п.152.9 ст.152
Податкового кодексу України, Порядку
відрахування до державного бюджету
частини чистого прибутку (доходу)
державними унітарними підприємствами
та їх об'єднаннями" визначено до сплати
510 грн. штрафної санкції, яке в
подальшому було частково скасовано
рішенням ГУ Міндоходів у Закарпатській
області від 28.02.2014 №473/10/07-16-10-05-44,
№899/7/07-16-10-05-44 в частині 169 грн. штрафної
санкції.

Хустською ОДПІ на підставі наведеного
прийнято та направлено ДП
«Сокирницький цеолітовий завод» нове
податкове повідомлення-рішення від
21.03.2014 №, яким на підставі п.120.1
ст.120, п. 7, 11 підрозділу 10 розділу XX п.152.9
ст.152 ПК України, Порядку відрахування
до державного бюджету частини чистого
прибутку (доходу) державними
унітарними підприємствами та їх
об'єднаннями" визначено до сплати 341
грн. штрафної санкції.

Дане податкове повідомлення - рішення
платником не оскаржено.

На підставі зазначеного, Відповідачем
правомірно нараховано податкове
зобов'язання згідно вищевказаного
податкового повідомлення - рішення.

Суд вважає, безпідставною вимогу
позивача про скасування акта
документальної позапланової виїзної
перевірки ДП «Сокирницький цеолітовий
завод» з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2010 по
31.12.2012 від 03.12.2013 №107/22/20432977 з огляду на
наступне.

Відповідно до п.3 Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації від 22.12.2010 №984
(зареєстровано в Міністерстві юстиції
12.01.2011 за №34/18772) акт - це службовий
документ, який підтверджує факт
проведення документальної перевірки
фінансово-господарської діяльності
платника податків і є носієм доказової
інформації про виявлені порушення
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства.

У цьому випадку акт перевірки, в якому
відображено узагальнений опис
виявлених перевіркою порушень
законодавства, що в свою чергу
відповідає встановленим правилам
складання акта перевірки, не є правовим
документом, який встановлює
відповідальність суб'єкта
господарювання та, відповідно, не є
актом індивідуальної дії в розумінні
ч.1 ст.17 КАС.

Обов'язковою ознакою дій суб'єкта
владних повноважень, які можуть бути
оскаржені до суду, є те, що вони
безпосередньо породжують певні
правові наслідки для суб'єктів
відповідних правовідносин і мають
обов'язковий характер. Висновки,
викладені в акті перевірки, не
породжують обов'язкових юридичних
наслідків ані для платника податків,
ані для контролюючого органу.

Водночас, судження контролюючого
органу про заниження ДП «Сокирницький
цеолітовий завод» податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість за квітень 2012 р. на 163333 грн. та
неподання до Хустської ОДПІ
розрахунків чистого прибутку (доходу),
що підлягає сплаті до державного
бюджету за результатами щоквартальної
фінансово-господарської діяльності за
2010 р., I квартал 2011 р., II квартал 2011 р. є
висновками тільки контролюючого
органу, зазначення яких в акті
перевірки не суперечить чинному
законодавству. Такі твердження акта
можуть бути підтверджені або
спростовані судом у разі спору про
законність рішень, дій в основу яких
покладені згадувані висновки акта.

Отже, предметом оскарження відповідно
п.п.17.1.7 п.17.1 ст.17 ПК України є дії чи
бездіяльність посадових осіб, якщо
вони обмежують чи порушують права,
свободи чи законні інтереси особи.

Враховуючи викладене, акт перевірки не
є рішенням суб'єкта владних
повноважень у розумінні ст.17 КАС, не
зумовлює виникнення будь-яких прав і
обов'язків для особи, діяльність якої
перевірялась, тому його висновки не
можуть бути предметом спору.

Такої ж позиції дотримується і
Верховний суд України, зокрема в
Постанові від 10 вересня 2013 року
№21-237а13.

Відповідно до п.1 ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У відповідності до ч.3 ст. 2 КАСУ у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони:1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що позов є необгрунтованим та
до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 17, 71, 86, 160, 163, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовної заяви
Державного підприємства "Сокирницький
цеолітовий завод" до Хустської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Закарпатській області де
третя особа без самостійних вимог
відділ примусового виконання рішень
УДВС ГУ юстиції у Закарпатській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень - відмовити
повністю.

Стягнути з Державного підприємства
"Сокирницький цеолітовий завод" (90442,
Закарпатська область, Хустський район,
с. Бороняво, вул. Гагаріна, 45, код ЄДРПОУ
- 20432977) до державного бюджету судовий
збір у розмірі 4041,06 грн. (чотири тисячі
сорок одну гривню 06 коп.) шляхом
зарахування вказаної суми на наступні
платіжні реквізити: Банк одержувача:
ГУДКСУ у Закарпатській області; МФО
812016; Р/р. 4002; Отримувач: УК у м.
Ужгороді 22030001; Код одержувача: 38015610.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

СуддяМ.М. Луцович