Справа № 643/13450/14-а
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 р. Справа № 643/13450/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Спаскіна О.А.

Суддів: Сіренко О.І. , Любчич Л.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Московського районного суду м. Харкова
від 03.11.2014р. по справі № 643/13450/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Московському районі м.
Харкова

про визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Московського районного
суду м. Харкова від 03.11.2014 року
відмовлено у задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Московському районі м. Харкова про
визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити певні дії .

В апеляційній скарзі позивач просить
скасувати вказану постанову суду
першої інстанції та ухвалити нову,
якою повністю задовольнити його
позовні вимоги. Скаржник зазначає, що
приймаючи зазначену постанову суд
першої інстанції дійшов до помилкових
висновків, які призвели до
неправильного вирішення справи,
неповно з'ясував всі обставини справи,
що мають значення при вирішенні спору,
не вірно застосував до спірних
правовідносин положення ст. ст. 49, 50, 54, 67
Закону України «Про статус і
соціальних захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», Постанови Кабінетом
Міністрів України № 1210 від 23.11.2011 року
та ст.159 Кодексу адміністративного
судочинства України щодо повноти та
об'єктивності розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув
справу в межах доводів апеляційної
скарги відповідно до вимог ст.195 КАС
України та керуючись ч.1 ст.41, п.3 ч. 1 ст.
197 КАС України.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, доводи апеляційної скарги,
прийшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що
позивач є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
1 категорії, що підтверджується
посвідченням серії НОМЕР_1 (категорія1)
від 13.01.1993 року та вкладкою № НОМЕР_2 до
вказаного посвідчення.

Внаслідок захворювання, пов'язаного з
аварією на Чорнобильській АЕС,
позивачу з 01.04.2009 року безстроково
встановлено IIІ групу інвалідності.
Вказане підтверджується довідкою до
акту огляду МСЕК серії ХАР-07 №039741 від
04.03.2009 року.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачу основна та щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, виплачується з 01.01.2014 року в
розмірі, визначеному з урахуванням
постанови Кабінету Міністрів України
№ 1210 від 23.11.2011 року.

Позивач звернувся 28.07.2014 року з
письмовою заявою до Управління
Пенсійного фонду України в
Московському районі м. Харкова з
вимогою щодо здійснення йому з 01 січня
2014 року перерахунку та виплати
щомісячних державних пенсії
відповідно до вимог ст.ст. 50, 54, 67 ЗУ
«Про статус і соціальних захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до листа Управління
Пенсійного фонду України в
Московському районі м. Харкова від
05.08.2014 року за вих. № 324/Б-3 позивачу
відмовлено в задоволенні заяви щодо
перерахунку пенсії.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що, відповідачем правомірно
виплачується основна державна пенсія
по інвалідності та додаткова пенсія за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі,
який встановлено постановою Кабінету
Міністрів України № 1210 від 23.11.2011 року,
за спірний період.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорії зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту населення
визначені та закріплені в ЗУ «Про
статус і соціальних захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,

Пенсії особам, віднесеним до категорій
1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а)
державної пенсії; б) додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію ( ст. 49 ЗУ «Про
статус і соціальних захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»).

Частиною 4 ст. 54 ЗУ «Про статус і
соціальних захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», визначено, що в усіх
випадках розміри пенсій для інвалідів,
щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими по IIІ групі інвалідності -
6 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 ЗУ «Про статус
і соціальних захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», особам, віднесеним до
першої категорії призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю у розмірах:
інвалідам 3 групи - 50% мінімальної
пенсії за віком.

Згідно з ч. 3 ст. 67 ЗУ «Про статус і
соціальних захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», (у редакції Закону
України від 05.10.06 р. N 231-V)
встановлено, що у разі збільшення
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, підвищується
розмір пенсії, визначений відповідно
до статті 54 цього Закону, а також
розмір додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним
до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної
компенсації сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи. Перерахунок пенсії
здійснюється з дня встановлення нового
розміру прожиткового мінімуму.

Вихідним критерієм розрахунку
додаткової пенсії виступає мінімальна
пенсія за віком, розмір якої згідно з ч.
1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлюється в
розмірі визначеного законом
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
Законом про Державний бюджет України.
Іншого нормативно-правового акта, який
би визначав цей розмір або
встановлював інший розмір, немає.

14.06.2011 року Верховною Радою України
прийнято Закон України № 3491-VI «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»,
який набрав чинності 19.06.2011 року
Пунктом 7 частини І зазначеного Закону
Прикінцеві положення Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» доповнено пунктом 4, яким
встановлено, що у 2011 році норми і
положення статей 39, 50, 51, 52, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», статей
14, 22, 37 та ч. 3 ст. 43 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб» застосовуються
у порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України, виходячи
з наявного фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Рішенням Конституційного Суду України
від 26.12.2011 року норми пункту 4
Прикінцевих положень Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» визнані такими, що відповідають
Конституції України, тобто є
конституційними.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2012 рік» норми і положення
статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39,
48, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2012
рік.

Рішенням Конституційного Суду України
від 25.01.2012 року визначено, що в аспекті
конституційного подання положення
частини другої статті 96, пунктів 2. 1,
6 статті 116 Конституції України
треба розуміти так, що повноваження
Кабінету Міністрів України щодо
розробки проекту закону про Державний
бюджет України та забезпечення
виконання відповідного закону
пов'язані з його функціями, в тому числі
щодо реалізації політики у сфері
соціального захисту та в інших сферах.
Кабінет Міністрів України регулює
порядок та розміри соціальних виплат
та допомоги, які фінансуються за
рахунок коштів Державного бюджету
України, відповідно до Конституції
та законів України. Суди під час
вирішення справ про соціальний захист
громадян керуються, зокрема, принципом
законності. Цей принцип передбачає
застосування судами законів України, а
також нормативно-правових актів
відповідних органів державної влади,
виданих на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, в
тому числі нормативно-правових актів
Кабінету Міністрів України, виданих у
межах його компетенції‚ на основі і на
виконання Бюджетного кодексу
України, закону про Державний бюджет
України на відповідний рік та інших
законів України.

Також, пунктом 4 Прикінцевих положень
Закону України «Про Державний
бюджет України на 2013 рік»
встановлено, що у 2013 році норми і
положення, зокрема, ст. 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2013
рік.

Згідно ст. 3 Бюджетного Кодексу
України бюджетний період для всіх
бюджетів, що складають бюджетну
систему України, становить один
календарний рік, який починається 1
січня кожного року і закінчується 31
грудня того ж року.

З аналізу наведених норм вбачається, що
визначення порядку та розмірів виплат
зазначеним категоріям громадян у 2011 та
2012, 2013 бюджетних роках делеговано
Кабінету Міністрів України.

На виконання вищевказаних вимог,
постановами Кабінету Міністрів
України № 745 від 06.07.11 року та № 1210 від
23.11.11 року були визначені мінімальні
розміри пенсій для інвалідів, щодо яких
встановлено причинний зв'язок
інвалідності з Чорнобильською
катастрофою, а також щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Отже, у період з 23.07.2011 року по 31.12.2013
року розмір основної державної пенсії
по інвалідності та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи визначався
відповідно до вказаних постанов КМУ.

В свою чергу, Законом України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік»
не було передбачено обмежень щодо
застосування ст. 50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», тому з
01.01.2014 року діяли положення ст.ст. 50,
54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», відповідно до яких
розміри пенсій для інвалідів ІІІ групи,
щодо яких установлено зв'язок із
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими 6 мінімальних пенсій за
віком, а щомісячна додаткова пенсія за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах 50
процентів мінімальної пенсії за віком.

З огляду на наведене, колегія суддів
прийшла до висновку, що позивач має
право на перерахунок та виплату
недоплаченої основної державної
пенсії по інвалідності та додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі, який встановлено положеннями
ст.ст. 50, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Між тим, щодо строку звернення до
адміністративного суду з позовом
колегія суддів зазначає.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до суду з позовом
12.09.2014 року із вимогами щодо захисту
його порушених прав, що мали місце з
01.01.2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч.2 ст. 99 КАС України для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлювався шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Отже, враховуючи дату звернення
позивача до суду, шестимісячний строк
на звернення до суду з позовом та
період, за який позивач просить суд
захистити його права, колегія суддів
прийшла до висновку, що права позивача
підлягають захисту з 12.03.2014 року.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду,
якщо суд на підставі позовної заяви
та доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до
адміністративного суду поважними, про
що постановляється ухвала.

Доказів поважності пропуску строку на
звернення до суду з позовом позивачем
не надано.

Виходячи із зазначених обставин
справи, колегія суддів вважає, що
позовні вимоги належить залишити без
розгляду з 01.01.2014 по 11.03.2014 відповідно до
ст.ст.99, 100 КАС України.

Щодо періоду для перерахунку пенсії,
колегія суддів вважає за необхідне
зазначити наступне.

Виходячи з визначення поняття "пенсія"
випливає, що щомісячні пенсійні
виплати здійснюються на постійній
основі, один раз на місяць протягом
невизначеного періоду часу, а тому цей
вид виплат не є строковим і не може бути
призначений на певний строк. У цьому
випадку визначається лише дата, з якої
особа має право на отримання пенсії (чи
її перерахунок). Кінцевий термін або
строк, на який призначається пенсія, не
може встановлюватись, оскільки це
суперечить самому визначенню та суті
пенсії. Тому виплату пенсії не може
бути обмежено будь-яким кінцевим
терміном або строком, оскільки це б
обмежувало право особи на отримання
державної пенсії та щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, яка має виплачуватись
постійно, один раз на місяць протягом
невизначеного часу та без встановлення
будь-якого терміну або строку виплати
пенсії.

Порядок та строки нарахування пенсій
можуть бути змінені за умов іншого
законодавчого регулювання.

Так, Законом України «Про внесення змін
до ЗУ «Про внесення змін до ЗУ «Про
державний бюджет України на 2014 рік» від
31.07.2014 року, який набрав чинності 03.08.2014
року, доповнено Розділ «Прикінцеві
положення» ЗУ «Про державний бюджет
України на 2014 рік» пунктом 6-7, яким
установлено, що норми і положення
статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, виходячи з наявних
фінансових ресурсів бюджетів усіх
рівнів, бюджету Пенсійного фонду
України та бюджетів інших фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на 2014 рік.

На підставі наведеного, колегія суддів
звертає увагу, що з урахуванням
внесених змін у Закон України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік»,
які набрали чинності 3 серпня 2014 року,
починаючи з цієї дати до спірних
правовідносин повинні застосовуватись
положення Постанови Кабінету
Міністрів України від 23 листопада 2011
року № 1210 «Про підвищення рівня
соціального захисту найбільш
вразливих верств населення».

Таким чином, позивач у період з 12.03.2014
року має право на отримання основної
державної пенсії по інвалідності та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі, який встановлено
положеннями ст.ст. 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Також колегія суддів вважає
безпідставними доводи апеляційної
скарги позивача щодо зобов"язання
відповідча подати суду звіт про
виконання судового рішення протягом 1
місяця з дня набрання постановою
законної сили, з наступних підстав.

Положеннями КАС України визначені
загальні та спеціальні способи
судового контролю.

Загальний судовий контроль за
виконанням судових рішень в
адміністративних справах здійснюється
в порядку, встановленому ст. 181 КАС
України.

В свою чергу, спеціальні способи
судового контролю за виконанням
судових рішень закріплені статтею 267
КАС України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 267 КАС України
визначено, що суд, який ухвалив судове
рішення в адміністративній справі, має
право зобов'язати суб'єкта владних
повноважень, не на користь якого
ухвалене судове рішення, подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання судового рішення.

Вказані норми кореспондують положення
абзацу сьомого пункту 4 частини першої
статті 163 КАС України та абзацу п'ятого
пункту 4 частини першої статті 207 КАС
України, згідно з якими у резолютивній
частині постанови суду першої чи
апеляційної зазначається встановлений
судом строк для подання суб'єктом
владних повноважень - відповідачем до
суду першої інстанції звіт про
виконання постанови, якщо вона вимагає
вчинення певних дій.

Виходячи із системного аналізу
вищенаведених правових норм, колегія
суддів дійшла висновку, що встановити
судовий контроль за виконанням рішення
суб'єктом владних повноважень -
відповідачем у справі, суд першої чи
апеляційної інстанції може під час
прийняття постанови у справі.

Такий контроль здійснюється судом
шляхом зобов'язання суб'єкта владних
повноважень надати звіт про виконання
судового рішення, розгляду поданого
звіту на виконання постанови суду
першої, апеляційної чи касаційної
інстанцій, а в разі неподання такого
звіту - встановленням нового строку для
подання звіту та накладенням штрафу.

Тобто, встановлення судового контролю
за виконанням судового рішення є
правом суду, а не його обов'язком, яке
реалізується виключено під час
прийняття постанови по суті.

З огляду на викладене, судове рішення
суду першої інстанції підлягає
скасуванню на підставі п.4 ст. 202 КАС
України, з прийняттям нової постанови
про часткове задоволення позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п. 3 ст. 198,
п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Московського районного суду
м. Харкова від 03.11.2014р. по справі №
643/13450/14-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

Визнати неправомірною відмову
Управління Пенсійного фонду України в
Московському районі м. Харкова у
здійсненні перерахунку та виплати
ОСОБА_1 пенсії (основної та додаткової)
у розмірах, передбачених ст.ст. 50, 54, 67
Закону України «Про статус і
соціальних захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», з урахуванням ст. 28 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», за період з 12.03.2014р. до
змін в законодавчому регулюванні щодо
порядку та строків нарахування пенсій,
з урахуванням фактично виплачених сум.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Московському районі м.
Харкова відповідно до вимог ст.ст. 54, 67
Закону України «Про статус і
соціальних захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» здійснити ОСОБА_1
перерахунок та виплату щомісячної
основної державної пенсії як інваліду
ІІІ групи в розмірі 6 мінімальних
пенсій за віком, виходячи і з розміру
мінімальної пенсії за віком,
встановленої ст. 28 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» за період з 12.03.2014р. до
змін в законодавчому регулюванні щодо
порядку та строків нарахування пенсій,
з урахуванням фактично виплачених сум.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Московському районі м.
Харкова відповідно до вимог ст.ст. 50, 67
Закону України «Про статус і
соціальних захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» здійснити ОСОБА_1
перерахунок та виплату щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю в розмірі 50 відсотків
мінімальної пенсії за віком,
встановленого ст. 28 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» за період з 12.03.2014р. до
змін в законодавчому регулюванні щодо
порядку та строків нарахування пенсій,
з урахуванням фактично виплачених сум.

В іншій частині в задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_1 -
відмовити.

Адміністративний позов ОСОБА_2 в
частині позовних вимог з 01.01.2014 року по
12.03.2014 року - залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення, є остаточною
та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Спаскін О.А.Судді
Сіренко О.І. Любчич Л.В.