Справа № 2а-3394/09
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2014 року м. Київ
К/9991/71951/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Заїки М.М., Стародуба О.П., -

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд справи
за позовом ОСОБА_4 до Головного
управління соціального захисту
населення виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації),
Київського міського центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат, Головного управління
Пенсійного фонду України в місті Києві
про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії, за касаційною
скаргою Київського міського центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат на постанову Апеляційного суду
міста Києва від 19 жовтня 2011 року, -

встановив:

У травні 2008 року ОСОБА_4
звернувся в суд з позовом, у якому з
урахуванням збільшених 24 листопада 2009
року позовних вимог, просив визнати
протиправними дії відповідачів по
нарахуванню і виплаті йому разової
грошової допомоги до 5 травня за 2007-2009
роки та зобов'язати їх виплатити разову
грошову допомогу до 5 травня за
вказаний період у розмірі 12830,60
гривень.

Позовні вимоги мотивував
тим, що у 2007-2009 роках йому як інваліду
війни І групи виплачено щорічну разову
грошову допомогу до 5 травня у розмірі
меншому, ніж це визначено частиною 5
статті 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» від 22 жовтня 1993
року № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII)

Постановою Оболонського
районного суду міста Києва від 25 грудня
2009 року у задоволенні позову
відмовлено.

Постановою Апеляційного
суду міста Києва від 19 жовтня 2011 року
постанову Оболонського районного суду
міста Києва від 25 грудня 2009 року
скасовано, прийнято нову постанову,
якою адміністративний позов ОСОБА_4
задоволено частково. Визнано дії
Київського міського центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат неправомірними. Зобов'язано
Київський міський центр по нарахуванню
та здійсненню соціальних виплат
здійснити виплату ОСОБА_4 разової
щорічної грошової допомоги до 5 травня
як інваліду І групи у розмірі десяти
мінімальних пенсій за віком,
встановленого частиною 5 статті 13
Закону № 3551-XII, з урахуванням
виплачених сум за 2009 рік. В іншій
частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі Київський міський
центр по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат, посилаючись на
порушення норм матеріального і
процесуального права, просить
скасувати постанову Апеляційного суду
міста Києва від 19 жовтня 2011 року та
залишити в силі постанову Оболонського
районного суду міста Києва від 25 грудня
2009 року.

Позивач подав письмове заперечення на
вказану касаційну скаргу, просить таку
залишити без задоволення, а рішення
суду апеляційної інстанції - без
змін.

Касаційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до частини 1
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За змістом частини 2 статті
220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення в
межах касаційної скарги.

Оскільки рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
оскаржуються відповідачем у частині
задоволення позову, в іншій частині
рішення судів попередніх інстанцій
сторонами не оскаржуються, колегія
суддів перевіряє законність та
обґрунтованість судових рішень лише в
цій частині.

Відповідно до частини 1
статті 224 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Частиною 1 статті 8
Конституції України передбачено, що в
Україні визнається і діє принцип
верховенства права. При прийнятті
нових законів або внесенні змін до
чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод (частина 3 статті 22
Конституції України).

Згідно зі статтею 4 Закону №
3551-XII ветеранами війни є особи, які
брали участь у захисті Батьківщини чи в
бойових діях на території інших держав.
До ветеранів війни належать: учасники
бойових дій, інваліди війни, учасники
війни.

Відповідно до частини 3
статті 2 зазначеного Закону нормативні
акти органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, які
обмежують права і пільги ветеранів
війни, передбачені цим Законом, є
недійсними.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, і це відповідає
матеріалам справи, що позивач ОСОБА_4 є
ветераном війни - інвалідом війни І
групи і має відповідний статус,
визначений Законом № 3551-XII. Позивачеві
разова грошова допомога до 5 травня за
2009 рік була виплачена у розмірі 540
гривень згідно постанови Кабінету
Міністрів України «Про розміри разової
грошової допомоги, що виплачується в 2009
році відповідно до Законів України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» та «Про жертви
нацистських переслідувань» від 18
березня 2009 року № 211.

Частиною 5 статті 13 Закону №
3551-XII було передбачено, що щорічно до 5
травня інвалідам війни виплачується
разова грошова допомога у розмірах:
інвалідам I групи - десять мінімальних
пенсій за віком; II групи - вісім
мінімальних пенсій за віком; III групи -
сім мінімальних пенсій за віком.

У 2009 році правовідносини щодо
виплати позивачеві грошової допомоги
за 2009 рік, а також розмір цієї виплати
регулювалися Законом № 3551-XII.

Натомість Кабінет Міністрів
України у постанові «Про розміри
разової грошової допомоги, що
виплачується в 2009 році відповідно до
Законів України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» та «Про жертви нацистських
переслідувань» від 18 березня 2009 року №
211 установив, що у 2009 році виплата
разової грошової допомоги,
передбаченої Законами України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та «Про жертви
нацистських переслідувань», зокрема,
інвалідам війни І групи, здійснюється у
розмірі 540 гривень (пункт 1 постанови №
211), тобто у розмірі меншому, ніж це було
передбачено частиною 5 статті 13 Закону
№ 3551-XII.

Водночас редакція частини 5
статті 13 Закону № 3551-XII, якою розмір
грошової допомоги визначено для
інвалідів війни І групи, зокрема, у
розмірі десяти мінімальних пенсій за
віком, на час виникнення спірних
відносин була чинною та іншими
законодавчими актами, в тому числі
Законом України «Про Державний бюджет
України на 2009 рік» від 26 грудня 2008 року
№ 835-VI, не призупинялась і зміни до неї
не вносились (на відміну від 2007 і 2008
років).

При цьому виходячи зі змісту
закріплених у статті 46 Конституції
України соціальних гарантій розмір
мінімальної пенсії за віком в
розумінні статті 13 Закону № 3551-XII, як
база для розрахунку допомоги, в
будь-якому разі не може бути меншим, ніж
розмір прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

За таких обставин колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України погоджується з висновками
суду, що правовідносини щодо виплати
грошової допомоги ветеранам війни у 2009
році регулюються положеннями Закону №
3551-XII і позивачеві неправомірно
виплачено грошову допомогу до 5 травня
за 2009 рік у розмірі 540 гривень,
встановленому підзаконним нормативним
актом - постановою Кабінету Міністрів
України «Про розміри разової грошової
допомоги, що виплачується в 2009 році
відповідно до Законів України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та «Про жертви
нацистських переслідувань» від 18
березня 2009 року № 211, який суперечить
Закону № 3551-XII.

Доводи, викладені в
касаційній скарзі, не спростовують
висновків суду та встановлених
обставин справи, підстави для
призначення справи до розгляду в
судовому засіданні відсутні.

Згідно частини 3 статті 2201
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись статтями 220, 2201, 223,
224, 230, 231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Київського міського
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат - залишити без
задоволення.

Постанову Апеляційного суду міста
Києва від 19 жовтня 2011 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до Головного управління
соціального захисту населення
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації), Київського міського
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат, Головного
управління Пенсійного фонду України в
місті Києві про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
дії - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: ( )
Штульман І.В.

Судді:
Заїка М.М.

)
Стародуб О.П.