Справа № 2а-1892/11/0114
Суддя: Щепанська Ольга Анатоліївна
Дата ухвалення: 2013-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

Справа № 2а-1892/11/0114

21.01.13 м. Севастополь

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у
складі колегії суддів:

головуючого судді Щепанської О.А.,

суддів Кобаля М.І. ,

Омельченка В. А.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Нижньогірському районі Автономної
Республіки Крим на постанову
Нижньогірського районного суду
Автономної Республіки Крим (суддя
Бриндя М.А. ) від 17.08.2011 у справі №
2а-1892/11/0114

за позовом ОСОБА_2 (АДРЕСА_1)

до Управління Пенсійного фонду України
в Нижньогірському районі Автономної
Республіки Крим (вул. Лісова, 5, смт.
Нижньогірський, Автономна Республіка
Крим, 97100)

про нарахування та виплату підвищення
до пенсії "Дітям війни"

ВСТАНОВИВ:

Постановою Нижньогірського
районного суду Автономної Республіки
Крим від 17.08.11 позовні вимоги
задоволені частково.

Не погодившись з зазначеною
постановою суду, відповідач звернувся
з апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції, ухвалити нове рішення.

Враховуючи наявні у справі матеріали,
судова колегія розглядає справу в
порядку письмового провадження, без
виклику сторін.

Колегія суддів, перевіривши юридичну
оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Правовий статус дітей війни, основи їх
соціального захисту та гарантії їх
соціальної захищеності шляхом надання
пільг і державної соціальної підтримки
встановлені Законом України "Про
соціальний захист дітей війни" №2195-IV
від 18.11.2004.

Згідно зі статтею 1 зазначеного Закону
дитиною війни є особа, яка є
громадянином України та якій на час
закінчення (02.09.1945) Другої світової
війни було менше 18 років.

Відповідно до статті 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни"
дітям війни пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30 %
мінімальної пенсії за віком.

Судом першої інстанції безперечно
встановлено, що позивач має статус
дитини війни відповідно до статті 1
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" у зв'язку з чим має право на
всі пільги та соціальні гарантії,
передбачені цим Законом, в тому числі
право на отримання підвищення до
пенсії, передбаченого статтею 6
зазначеного Закону.

За даними позивача відповідачем
підвищення до пенсії або щомісячного
довічного грошового утримання чи
державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії, у розмірі
30% мінімальної пенсії за віком,
виплачувалось не в повному обсязі.

Право на отримання підвищення у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком,
встановленого статтею 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" №
2195-IV від 18.11.2004, не залежить від розміру
доходів отримувача чи наявності
фінансування з бюджету, а має
безумовний характер.

Слід зазначити, що відповідно до статті
7 Закону України „Про соціальний
захист дітей війни" фінансове
забезпечення державних соціальних
гарантій здійснюється за рахунок
Державного бюджету України, а не за
рахунок бюджету Пенсійного фонду
України. За умови відсутності у
державному бюджеті коштів на виплату
щомісячних надбавок дітям війни це
створює ситуацію правової
невизначеності стосовно джерела
коштів, з яких має виплачуватися
зазначена надбавка. Разом з тим, на
думку судової колегії вказані
обставини не можуть бути підставою для
порушення прав громадян на соціальний
захист, в тому числі й на отримання
надбавки до пенсії, яка прямо
передбачена законом.

Реалізація особою права, що пов'язане з
отриманням бюджетних коштів, яке
базується на спеціальних та чинних на
час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актів
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань, тобто посилання
органів державної влади на відсутність
коштів як на причину невиконання своїх
зобов'язань судовою колегією не
приймається до уваги.

Положення статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" не є перешкодою для
застосування даної величини
(мінімального розміру пенсії за віком)
до обрахування інших пенсій чи доплат
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого, крім
передбаченого частиною першою цієї
статті мінімального розміру пенсії за
віком і невизначеність на
законодавчому рівні іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови у реалізації
конституційної гарантії.

При цьому слід зазначити, що суми
прожиткового мінімуму на 2011 рік
встановлено Законом України "Про
Державний бюджет України на 2011 рік" від
23.12.2010 № 2857-VI.

Враховуючи те, що позивач є дитиною
війни та наділений державою певним
правовим статусом, який включає в себе
й право на додаткові елементи
соціального захисту, зокрема, право на
отримання зазначеного підвищення.

Відповідно до ч.2 статті 6 Конституції
України органи законодавчої,
виконавчої та судової влади здійснюють
свої повноваження у встановлених
Конституцією межах і відповідно до
законів України.

Згідно Положення про Пенсійний фонд
України, затвердженого Указом
Президента України від 01.03.2002 №121/2001
(втратив чинність) та від 06.04.2011 № 384/2011
(чинний), Пенсійний фонд України є
центральним органом виконавчої влади.
Відповідно до зазначеного Положення на
Пенсійний фонд України покладено
обов'язок щодо: призначення пенсії;
підготовки документів для її виплати;
забезпечення своєчасного і в повному
обсязі фінансування та виплату пенсій.
Пунктом 1.1 Положення про управління
Пенсійного фонду України в районах,
містах і районах у містах,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 30.04.2002 №8-2
управління Пенсійного фонду України у
районах, містах і районах у містах є
органами Пенсійного фонду України,
підвідомчими відповідно головним
управлінням цього фонду в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, що разом з цими
управліннями утворюють систему
органів Пенсійного фонду України та
мають завданням - забезпечення
призначення та виплати пенсії.

Отже, обов'язок по нарахуванню та
виплати доплати до пенсії, яка
передбачена Законом України "Про
соціальний захист дітей війни",
покладено саме на органи Пенсійного
фонду України.

При цьому слід зазначити, що 14.06.2011
Верховною Радою України прийнято Закон
України №3491-VI "Про внесення змін до
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2011 рік", який набрав чинності
19.06.2011. Пунктом 7 ч.1 цього Закону
Прикінцеві положення Закону України
"Про Державний бюджет України на 2011 рік"
доповнено п. 4, яким установлено, що у 2011
році норми і положення ст. 39, 50, 51, 52, 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
ст. 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни", ст. 14, 22, 37 та ч.3 ст.43
Закону України "Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб" застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Як зазначається в рішенні
Конституційного суду України від 26.12.2011
№20-рп/2011 у справі №1-42/2011, Верховна Рада
України, доповнивши п. 4 розділ VII
„Прикінцеві положення" Закону України
„Про Державний бюджет України на 2011
рік", визначила Кабінет Міністрів
України державним органом, який має
забезпечувати реалізацію встановлених
законами України соціальних прав
громадян, тобто надала право Кабінету
Міністрів України визначати порядок та
розміри соціальних виплат виходячи з
наявного фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України, що
узгоджується з функціями Уряду
України, визначеними в п. 2, 3 ст. 116
Конституції України. При цьому згідно
рішення Конституційного суду України
від 25.01.2012 №3-рп/2012 у справі №1-11/2012
виключно законом про Державний бюджет
України визначаються будь-які видатки
держави на загальносуспільні потреби,
розмір і цільове спрямування цих
видатків, та саме Кабінет Міністрів
України регулює порядок та розміри
соціальних виплат та допомоги, які
фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України, відповідно
до Конституції та законів України.

На виконання вимог Закону України від
14.06.2011 № 3491-VI "Про внесення змін до
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2011 рік" 06.07.2011 Кабінетом
Міністрів України прийнято постанову
№ 745 "Про встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету", яка набрала
чинності 23.07.2011.

З огляду на викладене до набрання
чинності зазначеною постановою
Кабінету Міністрів України, тобто до
23.07.2011, застосуванню підлягають
положення ст. 39, 50, 51, 52, 54 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", ст. 14, 22, 37 та ч.3 ст. 43 Закону
України "Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб".

З 23.07.2011 правомірність дій суб'єктів
владних повноважень у зазначених
категоріях справ необхідно перевіряти
на відповідність вимогам Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2011 рік" та постанови Кабінету
Міністрів України від 06.07.2011 № 745.

Аналогічна позиція викладена в
постанові Пленуму Вищого
адміністративного суду України №8 від
19.12.2011.

На підставі викладеного, враховуючи, що
позивачем заявлялися вимоги з 09.07.2007,
висновок суду щодо задоволення
позовних вимог по 18.06.2011 є помилковим.

При цьому, слід звернути увагу, що
спірне підвищення до пенсії, є
"щомісячною" соціальною виплатою, право
на яку у позивача триває з першого до
останнього дня календарного місяця, у
зв'язку з чим період має бути
зазначений за цілий календарний
місяць.

Судом першої інстанції також не
вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

У відповідності до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа)

При цьому, згідно ч. 3 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог.

Відповідно до підпункту 3 пункту 9
розділу VI Прикінцевих та перехідних
положень Бюджетного кодексу України у
разі безспірного списання коштів
державного бюджету (місцевих бюджетів)
Державна казначейська служба України
відображає в обліку відповідні
бюджетні зобов'язання розпорядника
бюджетних коштів, з вини якого виникли
такі зобов'язання. Погашення таких
бюджетних зобов'язань здійснюється
виключно за рахунок бюджетних
асигнувань цього розпорядника
бюджетних коштів. Одночасно
розпорядник бюджетних коштів
зобов'язаний привести у відповідність
з бюджетними асигнуваннями інші взяті
бюджетні зобов'язання.

Водночас пунктом 19 Порядку виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або бюджетних
установ встановлено, що безспірне
списання коштів державного та місцевих
бюджетів і їх перерахування на рахунок,
зазначений у виконавчому документі про
стягнення надходжень бюджету та/або
заяві про виконання рішення про
стягнення надходжень бюджету,
здійснюються органами Казначейства з
відповідного рахунка, на який такі
кошти зараховані, шляхом оформлення
розрахункових документів.

З урахуванням принципу пріоритетності
законів над підзаконними актами судові
витрати підлягають стягненню із
Державного бюджету України шляхом
безспірного списання із рахунка
суб'єкта владних повноважень
-відповідача.

Виходячи з наведеного, судова колегія
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, а постанова
суду першої інстанції підлягає
скасуванню з прийняттям нової
постанови по справі.

Керуючись статтями 183-2, 195, 197, 198, 205, 207, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Нижньогірському районі Автономної
Республіки Крим - залишити без
задоволення.

2. Постанову Нижньогірського районного
суду Автономної Республіки Крим від
17.08.2011 у справі № 2а-1892/11/0114- скасувати.

3.Прийняти нову постанову:

"Позовні вимоги задовольнити
частково.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Нижньогірському районі
Автономної Республіки Крим нарахувати
та виплатити ОСОБА_2 недоплачене
підвищення до пенсії або щомісячного
довічного грошового утримання чи
державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії,
передбаченого статтею 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни", у
розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком,
виходячи з розміру мінімальної пенсії
за віком встановленого частиною першою
статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", за період з січня 2011 року
по липень (включно) 2011 року з
урахуванням виплаченого.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Зобов'язати орган Державної
казначейської служби України стягнути
на користь ОСОБА_2 1,70 грн. судового
збору з Державного бюджету України
шляхом безспірного списання з рахунка
суб'єкта владних повноважень -
Управління Пенсійного фонду України в
Нижньогірському районі Автономної
Республіки Крим."

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі.

Постанова є остаточною та оскарженню
не підлягає.

Головуючий суддя підпис
О.А.Щепанська

Судді підпис М.І.
Кобаль

підпис В.А.Омельченко

З оригіналом згідно

Головуючий суддя
О.А.Щепанська