Справа № 2а-0370/1326/11
Суддя: Обрізко І.М.
Дата ухвалення: 2014-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року

Справа № 51090/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Обрізко І.М.

суддів
Левицької Н.Г., Сапіги В.П.

за участю секретаря судового засідання
Гелецького П.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу прокурора міста Луцька на
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 01 червня 2011
року по справі за позовом прокурора
міста Луцька а до Луцької міської ради,
третя особа ОСОБА_1 про визнання
нечинним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Прокурор м. Луцька звернувся з
адміністративним позовом до Луцької
міської ради, третя особа, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача ОСОБА_1 про
визнання нечинним та скасування
рішення за № 58/163 від 28.04.2010 року «Про
розміщення підприємцем ОСОБА_1 зупинки
громадського транспорту з
встановленням торгового павільйону на
АДРЕСА_1 та укладення договору
особистого строкового сервітуту».

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що прокуратурою м.
Луцька проведено перевірку в ході якої
встановлено, що рішенням Луцької
міської ради № 58/163 від 28.04.2010 року
підприємцю ОСОБА_1 дозволено розмісти
малу архітектурну форму (зупинка
громадського транспорту з торговим
павільйоном) площею 30 кв. м. для
здійснення підприємницької діяльності
на АДРЕСА_1, строком на 3 роки, на
території площею 44,6 кв. м. Вважає дане
рішення незаконним, оскільки воно
прийнято з порушенням норм Земельного
Кодексу України, а саме вказана
земельна ділянка взагалі не могла
надаватись для розміщення торгового
павільйону для здійснення
підприємницької діяльності на АДРЕСА_1,
на зупинці громадського транспорту.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 01 червня 2011
року в задоволенні позову відмовлено.
Суд виходив з того, що підставою
відмови у затвердженні проекту
землеустрою може бути його
невідповідність вимогам законів та
прийнятих до них відповідно
нормативно-правових актів. Маються всі
погодження на встановлення МАФу та не
доведено, що розміщення до проїзної
частини становить менше 5 метрів .

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням, сторона позивача подала
апеляційну скаргу, з якої із-за
порушення норм матеріального та
процесуального права, невідповідності
висновків суду обставинам справи,
просить його скасувати та прийняти
нове рішення, яким задоволити позовні
вимоги в повному обсязі.

Покликання апелянта маються на те, що
порушено п.п. 27, 35 Єдиних правил ремонту
і утримання автомобільних доріг,
залізничних переїздів, правил
користування ним та охорони,
затверджених постановою КМУ № 198 від
30.03.1994 року. Крім того, виходячи з
постанови КМУ №982 від 26.08.2009 року дійсно
передбачено перелік документів, які
маються надавати з подібних питань,
однак це не означає, що не слід
враховувати вимоги Конституції
України та Закону України «Про
дорожній рух»

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення учасника
розгляду, перевіривши матеріали справи
і обговоривши підстави апеляційної
скарги, вважає за необхідне її
відхилити.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що 04.11.2009 року
рішенням Луцької міської ради № 49/126
надано підприємцю ОСОБА_1 дозвіл на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки для
встановлення та обслуговування
зупинки громадського транспорту з
торговим павільйоном на АДРЕСА_1.

Відповідно до проекту землеустрою щодо
відведення вищевказаної земельної
ділянки, передбачено надати підприємцю
ОСОБА_1 в оренду терміном на п'ять років
земельну ділянку для обслуговування
зупинки громадського транспорту з
встановленням торгового павільйону на
АДРЕСА_1.

Із матеріалів справи вбачається, що
Луцькою міською радою 28.04.2010 року
прийнято рішення № 58/163 «Про розміщення
підприємцем ОСОБА_1 зупинки
громадського транспорту з
встановленням торгового павільйону на
АДРЕСА_1», котрим затверджено проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки для встановлення та
обслуговування зупинки громадського
транспорту, загальною площею 0,0016 га. та
надано вищевказану земельну ділянку на
умовах оренди на 5 років та 09.06.2010 року
укладено договір № 72 про встановлення
особистого строкового сервітуту для
розміщення малої архітектурної форми.

Відповідно до пункту 27 Єдиних правил
ремонту і утримання автомобільних
доріг, вулиць, залізничних переїздів,
правил користування ними та охорони, у
населених пунктах малі архітектурні
форми (крім кіосків для продажу
проїзних квитків на зупинках
громадського транспорту) розміщуються
за межею тротуару, пішохідних доріжок,
але й на відстані не менше ніж 1 метр,
але не ближче ніж 5 метрів до проїзної
частини доріг і вулиць.

Згідно із пунктом 35 Єдиних правил
ремонту і утримання автомобільних
доріг, вулиць, залізничних переїздів,
правил користування ними та охорони,
забороняється розміщувати малі
архітектурні форми ближче ніж за 20
метрів до перехресть вулиць, на зупинці
громадського транспорту на відстані
ближче ніж 20 метрів в обидва боки по
тротуару від установленого дорожнього
знака, що її позначає.

Однак матеріалами справи не
підтверджено чи проводилась
прокуратурою перевірка фактичного
місця розташування тимчасових споруд з
фіксуванням місця їх розташування та
відповідними вимірами.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що без
встановлення фактичного місця
розташування тимчасових споруд
неможливо стверджувати порушення, які
нібито були допущені при прийнятті
відповідачем спірного рішення, з
огляду на вимоги Єдиних правил ремонту
і утримання автомобільних доріг,
вулиць, залізничних переїздів, правила
користування ними та охорони.

Вказана позиція не суперечить практиці
касаційного суду, виходячи із судових
рішень від 05.11.2013 року по справі
№К/800/19856/13 та від 25.09.2014 року в справі
№К/9991/22967/12.

Відтак, доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели до неправильного
вирішення справи, а також відсутня
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, Львівський апеляційний
адміністративний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу прокурора міста
Луцька залишити без задоволення,
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 01 червня 2011
року по справі № 2а-0370/1326/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня
виготовлення ухвали в повному обсязі,
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
І.М. Обрізко

суддів
Н.Г.
Левицька

В.П. Сапіга

Повний текст виготовлено 24.11.2014 року