Справа № 2а-3015/10/2670
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2014 року м. Київ
К/9991/475/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі міста Києва

на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
15 червня 2010 року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 13 грудня 2010
року

у справі № 2а-3015/10/2670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Травітас»

до Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі міста Києва

про визнання дій посадових осіб
протиправними, зобов'язання вчинити
дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Травітас» (далі -
позивач) звернулось до суду з позовом
до Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі міста Києва
(далі - відповідач) про визнання
протиправними дій щодо відмови у
прийнятті податкових декларацій з
податку на додану вартість за січень,
лютий, березень, квітень 2010 року та
зобов'язання прийняти податкові
декларації з податку на додану
вартість за січень, лютий, березень та
квітень 2010 року (в редакції заяви про
уточнення позовних вимог від 08 червня
2010 року).

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
15 червня 2010 року позов задоволено
повністю. Зобов'язано ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва
прийняти податкові декларації з
податку на додану вартість ТОВ
«Травітас» за січень, лютий, березень
та квітень 2010 року.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 13 грудня 2010
року постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
15 червня 2010 року залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
15 червня 2010 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 13 грудня 2010 року і ухвалити нове
судове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів, враховуючи межі
касаційної скарги, дійшла висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

Згідно свідоцтва про реєстрацію
платника податку на додану вартість №
100240781 форми № 2-ПДВ на бланку серії НБ №
451488 за індивідуальним податковим
номером 98 ТОВ «Травітас» 24 серпня
2009 року було зареєстроване платником
податку на додану вартість (арк. справи
16).

30 вересня 2009 року між ТОВ «Травітас»
(платником податків) та ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва
(органом державної податкової служби)
був укладений договір про визнання
електронних документів № 2402, яким
передбачено визнання податкових
документів (податкової звітності,
реєстрів отриманих та виданих
податкових накладних з податку на
додану вартість та інших звітних
податкових документів), поданих
платником податків в електронному
вигляді із застосуванням електронного
цифрового підпису до органу державної
податкової служби засобами
телекомунікаційного зв'язку або на
електронних носіях, як оригіналу (арк.
справи 33-37) та отримано посилений
сертифікат відкритого ключа (арк.
справи 38-39).

ТОВ «Травітас» направило засобами
телекомунікаційного зв'язку
електронні податкові декларації з
податку на додану вартість за січень,
лютий, березень та квітень 2010 року, що
підтверджується квитанціями № 2 (арк.
справи 21-32), в яких вказано, що документ
не прийнято, виявлені помилки: «для
організації заборонено прийом
звітності по електронній пошті,
можливо, відсутній договір з ДПА
України».

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що прийняття в
електронному вигляді податкових
декларацій є обов'язком контролюючого
органу, з урахуванням того, що
позивачем був укладений договір з
податковим органом про визнання
електронних документів.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
з огляду на наступне.

Наказом Державної податкової
адміністрації від 10 квітня 2008 року № 233
була затверджена Інструкція з
підготовки і подання податкових
документів в електронному вигляді
засобами телекомунікаційного зв'язку,
яка визначає загальні принципи
організації інформаційного обміну під
час подання платниками податків
податкової звітності до органів
державної податкової служби України в
електронній формі із використанням
електронного цифрового підпису.

За визначеннями, наведеними у пункті 1
розділу 1 Інструкції з підготовки і
подання податкових документів в
електронному вигляді засобами
телекомунікаційного зв'язку,
затвердженої наказом Державної
податкової адміністрації від 10 квітня
2008 року № 233 (в редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин),
квитанція про одержання податкового
документа в електронному вигляді (далі
- перша квитанція) - це електронний
документ, що формується програмним
забезпеченням органів ДПС та засвідчує
факт і час одержання податкового
документа в електронному вигляді;
квитанція про приймання податкового
документа в електронному вигляді (далі
- друга квитанція) - це електронний
документ, що формується програмним
забезпеченням органів ДПС та засвідчує
факт та час приймання (неприймання)
податкового документа в електронному
вигляді у базу даних органів ДПС.

Відповідно до пункту 7.4 розділу 3
Інструкції з підготовки і подання
податкових документів в електронному
вигляді засобами телекомунікаційного
зв'язку, затвердженої наказом
Державної податкової адміністрації
від 10 квітня 2008 року № 233 (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
відносин), перша квитанція є
підтвердженням платнику податків
передачі його податкових документів в
електронному вигляді до органу ДПС
засобами телекомунікаційного зв'язку.
Ця квитанція надсилається органами ДПС
на електронну адресу платника
податків, з якої було надіслано
податкову звітність. Другий примірник
першої квитанції в електронному
вигляді зберігається в органі ДПС. Якщо
на електронну адресу платника податків
не надійшла перша квитанція, то
податковий документ вважається
неодержаним.

Згідно з пунктом 7.5 розділу 3 Інструкції
з підготовки і подання податкових
документів в електронному вигляді
засобами телекомунікаційного зв'язку,
затвердженої наказом Державної
податкової адміністрації від 10 квітня
2008 року № 233 (в редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин),
підтвердженням платнику податків
прийняття його податкових документів
до бази даних ДПС є друга квитанція в
електронному вигляді у текстовому
форматі, в якій визначаються реквізити
прийнятого податкового документа в
електронній формі, відповідність
податкового документа в електронній
формі затвердженому формату
(стандарту) електронного документа,
результати перевірки ЕЦП, інформація
про платника податків, дата та час
приймання, реєстраційний номер,
податковий період, за який подається
податкова звітність, та дані про
відправника квитанції. На цю квитанцію
накладається ЕЦП органу ДПС,
здійснюється її шифрування та
надсилання платнику податків засобами
телекомунікаційнго зв'язку. Другий
примірник другої квитанції в
електронному вигляді зберігається в
органі ДПС

Пунктом 7.6 розділу 3 Інструкції з
підготовки і подання податкових
документів в електронному вигляді
засобами телекомунікаційного зв'язку,
затвердженої наказом Державної
податкової адміністрації від 10 квітня
2008 року № 233 (в редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин),
передбачено, що якщо надіслані
податкові документи сформовано з
помилкою, то платнику податків
надсилається друга квитанція в
електронному вигляді у текстовому
форматі про неприйняття податкових
документів в електронному вигляді із
зазначенням причин.

Відповідно до пункту 7 розділу 1
Інструкції з підготовки і подання
податкових документів в електронному
вигляді засобами телекомунікаційного
зв'язку, затвердженої наказом
Державної податкової адміністрації
від 10 квітня 2008 року № 233 (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
відносин), підставою для прийняття
податкового документа в електронному
вигляді є: його відповідність
затвердженому формату (стандарту);
підтвердження ЕЦП платника податків та
його посадових осіб, підписи яких є
обов'язковими для звітів в паперовій
формі за умов, встановлених в статтею 3
Закону України «Про електронний
цифровий підпис»; чинність
відповідного посиленого сертифіката
ключа під час накладання ЕЦП
(підтверджується за допомогою позначки
часу, отриманої від акредитованого
центру сертифікації ключів, або якщо до
моменту одержання електронного
документа строк дії відповідного
сертифіката не був закінчений або
відповідний сертифікат не був
скасований/ блокований).

Згідно з підпунктом 4.1.2 пункту 4.1
статті 4 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» (в редакції, чинній
на час виникнення спірних відносин)
податкова звітність, отримана
контролюючим органом від платника
податків як податкова декларація, що
заповнена ним всупереч правилам,
зазначеним у затвердженому порядку її
заповнення, може бути не визнана таким
контролюючим органом як податкова
декларація, якщо в ній не зазначено
обов'язкових реквізитів, її не
підписано відповідними посадовими
особами, не скріплено печаткою
платника податків.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджується
матеріалами справи, договір про
визнання електронних документів № 2402
від 30 вересня 2009 року, укладений між ТОВ
«Травітас» та ДПІ у Шевченківському
районі м. Києва, був чинним на момент
надіслання податкових декларацій з
податку на додану вартість за січень,
лютий, березень та квітень 2010 року
засобами телекомунікаційного зв'язку,
тоді як єдиною підставою для
неприйняття податкової звітності ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва
визначила відсутність договору д
податковим органом.

З огляду на те, що ДПІ у Шевченківському
районі м. Києва не було доведено
обставин, які є підставою для
неприйняття податкового документа в
електронному вигляді, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про
обґрунтованість позовних вимог та
наявність підстав для їх задоволення.

Доводи касаційної скарги
вищевикладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга ДПІ у Шевченківському районі м.
Києва підлягає залишенню без
задоволення, а постанова Окружного
адміністративного суду міста Києва від
15 червня 2010 року та ухвала Київського
апеляційного адміністративного суду
від 13 грудня 2010 року підлягають
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
міста Києва залишити без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 15 червня 2010 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 13 грудня 2011
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна