Справа № 815/3060/14
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/3060/14

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції:
Аракелян М. М.

Судова колегія Одеського
апеляційного адміністративного суду, у
складі:

головуючого -
Яковлєва О.В.,

суддів - Бойко
А.В., Танасогло Т.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції Одеської
області на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 13
серпня 2014 року, у справі за позовом
ОСОБА_1 до Реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції
Одеської області та державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції Одеської
області Шинкаренко Юрія
Володимировича про скасування рішення
та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 13 серпня 2014
року позов задоволено частково, а саме:
визнано протиправними та скасовано
рішення відповідача №12597614 від 23.04.2014
року та №12906109 від 07.05.2014 року, а також
зобов'язано Реєстраційну службу
розглянути заяву позивача від 16.04.2014
року про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень.

Не погоджуючись з прийнятим
судовим рішенням Реєстраційною
службою ОМУЮ Одеської області подано
апеляційну скаргу, з якої вбачається
про порушення судом норм матеріального
та процесуального права, а тому просять
скасувати рішення суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою в задоволені позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги
обґрунтовано тим, що висновок суду
першої інстанції не відповідає
встановленим обставинам у справі, так
як позивачем не дотримано
встановленого законом порядку подання
документів на державну реєстрацію
речових прав та їх обтяжень, а саме не
подано документ щодо введення в
експлуатацію складових частин
нерухомого майна - навісу, сараю,
вбиральні та душу, а тому відсутні
підстави для реєстрації речових прав
позивача на частину житлового будинку.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду, а також правильність
застосування судом норм матеріального
і процесуального права та правової
оцінки обставин у справі, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а судове рішення - зміні, з
наступних підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що 16.04.2014 року позивачем
подано заяву про державну реєстрацію
права приватної спільної часткової
власності на 7/25 частин домоволодіння,
що розташоване за адресою: м.Одеса
АДРЕСА_1, яка зареєстрована під №6294219,
проте рішенням №12597614 від 23.04.2014 року
відповідачем зупинено розгляд даної
заяви, з підстав не подання позивачем
усіх необхідних документів, а рішенням
№12906109 від 07.05.2014 року - позивачу
відмовлено у державній реєстрації прав
та їх обтяжень.

За наслідком встановлених
обставин судом першої інстанції
зроблено висновок щодо необхідності
часткового задоволення позовних вимог,
з яким частково не погоджується судова
колегія з огляду на наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції
України - органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно із ч.1 ст.5 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» - у
Державному реєстрі прав реєструються
речові права та їх обтяження на
земельні ділянки, а також на об'єкти
нерухомого майна, розташовані на
земельній ділянці, переміщення яких
неможливе без їх знецінення та зміни
призначення, а саме: підприємства як
єдині майнові комплекси, житлові
будинки, будівлі, споруди (їх окремі
частини), квартири, житлові та
нежитлові приміщення.

Відповідно до ч.4 ст.15 даного Закону
- державній реєстрації підлягають
виключно заявлені права та їх
обтяження за умови їх відповідності
законодавству і поданим документам.

Відповідно до ч.3 ст.17
вищевказаного Закону - документи, що
встановлюють виникнення, перехід,
припинення прав на нерухоме майно та їх
обтяжень і подаються для державної
реєстрації прав, повинні відповідати
вимогам, встановленим цим Законом та
іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 22 вищевказаного Закону
встановлено, що у разі якщо документи
для державної реєстрації прав та їх
обтяжень подано не в повному обсязі,
передбаченому нормативно-правовими
актами, державний реєстратор у строк,
встановлений частинами п'ятою, сьомою і
восьмою статті 15 цього Закону для
розгляду заявлених прав, приймає
рішення про зупинення розгляду заяви
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень і письмово повідомляє про це
заявника. Якщо заявник протягом п'яти
робочих днів після отримання
письмового повідомлення виконав
вимоги державного реєстратора,
загальний строк розгляду заявленого
права продовжується з урахуванням
часу, що минув до його зупинення. У
разі невиконання зазначених вимог
державний реєстратор приймає рішення
про відмову в державній реєстрації
прав та їх обтяжень.

Згідно з п.5-4 ч.1 ст.24 вищевказаного
Закону - у державній реєстрації прав та
їх обтяжень може бути відмовлено у
разі, якщо після завершення
п'ятиденного строку з дня отримання
заявником письмового повідомлення про
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав не усунено обставин, що
були підставою для прийняття такого
рішення.

Відповідно до п.4 "Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень і Порядку надання
інформації з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно" - у разі
коли законодавством встановлено
вимогу щодо прийняття в експлуатацію
об'єкта нерухомого майна, державна
реєстрація права власності на нього
проводиться після прийняття такого
об'єкта в експлуатацію в установленому
законодавством порядку.

Згідно із п.п.10 п.37 даного Порядку -
документом, що підтверджує, зокрема,
виникнення речових прав на нерухоме
майно, є рішення суду, що набрало
законної сили, щодо права власності на
нерухоме майно.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України - у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті вони на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії); добросовісно;
розсудливо.

Судовою колегією встановлено, що
рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 19.03.2014 року (яке набрало
законної сили), за позивачем визнано
право власності на майно, в порядку
спадкування за заповітом, на 7/25 частин
домоволодіння, за адресою: м.Одеса
АДРЕСА_1, яке складається з: житлової
кімнати 2-1, площею 9,3 кв.м., житлової
кімнати 2-2, площею 8,2 кв.м (а.с.4).

Позивачем подано до Реєстраційної
служби заяву від 16.04.2014 року, яке
зареєстровано за №6294219 (а.с.19), та у
вказаній заяві поставлено питання про
реєстрацію права приватної спільної
часткової власності на 7/25 частин
домоволодіння, проте рішенням №12597614
від 23.04.2014 року відповідачем зупинено
розгляд даної заяви, з підстав не
подання заявником усіх необхідних
документів, а рішенням №12906109 від 07.05.2014
року - позивачу відмовлено у державній
реєстрації прав та їх обтяжень.

Підставою для відмови заявнику у
реєстрації його права власності є
відсутність документа, що засвідчує
прийняття в експлуатацію навісу літ.
«С», сараю літ. «П», вбиральні «Р» та
душу літ. «Т», які розташовані на
земельній ділянці домоволодіння,
оскільки відповідно до п.4
вищевказаного Порядку - у разі коли
законодавством встановлено вимогу
щодо прийняття в експлуатацію об'єкта
нерухомого майна, державна реєстрація
права власності на нього проводиться
після прийняття такого об'єкта в
експлуатацію в установленому
законодавством порядку.

Колегія суддів не погоджується з
такими діями відповідача, оскільки
заявником поставлено питання про
реєстрацію за ним права власності лише
на частину домоволодіння (яке введено в
експлуатацію як житловий будинок), а
прийняття чи неприйняття в
експлуатацію певних споруд, які
знаходяться окремо на земельній
ділянці, не мають жодного відношення до
реєстрації права власності на житлові
кімнати у будинку.

Відмовляючи позивачу у реєстрації
його речових прав, суб'єктом владних
повноважень фактично нівельовано
судове рішення та позбавлено особу
права на повне використання належного
йому майна, а тому судом першої
інстанції правомірно скасовано
рішення відповідача про відмову у
державній реєстрації речових прав.

Апелянтом зроблено посилання на
пункт 20 "Порядку ведення Державного
реєстру речових прав на нерухому
майно", згідно з яким державний
реєстратор вносить до запису про
нерухоме майно, зокрема, відомості про
складові частини об'єкта нерухомого
майна (найменування та/або присвоєння
літера, загальна та (за наявності)
житлова площа об'єкта нерухомого майна,
який є складовою частиною складної
речі та призначений для обслуговування
іншої (головної) речі, пов'язаний з нею
спільним призначенням та є її
приналежністю.

Державним реєстратором зроблено
висновок, що вищевказані споруди
(навіс, сарай, душ літній, вбиральня) є
складовою частиною житлового будинку,
а тому без введення їх в експлуатацію
неможливо здійснити реєстрацію
речових прав на частину головного
об'єкт.

Колегія суддів не погоджується з
таким висновком апелянта, оскільки
вищевказаними вимогами закону прямо
передбачено необхідність введення в
експлуатацію лише того об'єкту
нерухомого майна, на який заявлено
обтяження, а технічний порядок
внесення загальних відомостей про
нерухомий об'єкт до Реєстру - не є
підставою для відмови в задоволені
заяви позивача. Крім того, вказані
споруди побудовані окремо від
житлового будинку та питання про
реєстрацію права власності на них
позивачем не заявлено.

Згідно із ч.2 ст.11 КАС України - суд
розглядає адміністративні справи не
інакше як за позовною заявою, поданою
відповідно до цього Кодексу, і не може
виходити за межі позовних вимог. Суд
може вийти за межі позовних вимог
тільки в разі, якщо це необхідно для
повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Відповідно до ч.1 ст.201 КАС України -
підставами для зміни постанови або
ухвали суду першої інстанції є
правильне по суті вирішення справи чи
питання, але із помилковим
застосуванням норм матеріального чи
процесуального права.

Судом першої інстанції здійснено
вихід за межі позовних вимог та
скасовано також й рішення відповідача
№12597614 від 23.04.2014 року, яким зупинено
розгляд вищевказаної заяви позивача,
оскільки на думку суду - для належного
захисту порушеного права необхідно
скасувати не тільки кінцеве рішення
суб'єкта владних повноважень, а й
попереднє.

Колегія суддів не погоджується з
таким висновком суду першої інстанції,
оскільки після винесення кінцевого
рішення (про відмову в реєстрації права
власності), попереднє рішення (про
зупинення розгляду заяви), фактично
вичерпало свою дію та не підлягає
оскарженню в адміністративному суді, а
тому оскаржуване судове рішення, в
частині скасування рішення
відповідача №12597614 від 23.04.2014 року,
підлягає зміні. Також, таке рішення не
породжує правових наслідків для
заявника.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України -
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Оскільки постанову суду не
оскаржено сторонами у справі, в частині
відмови в задоволені позовної вимоги
про зобов'язання відповідача
зареєструвати за позивачем право
власності на вищевказану частину
домоволодіння - то колегія суддів
переглядає оскаржувану постанову суду
в межах апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене судова
колегія вважає, що судом першої
інстанції правильно по суті вирішено
справу, але із помилковим
застосуванням норм процесуального
права, що є підставою для зміни
оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст.185, 195, 197, 198, 201, 205, 207,
212, 254 КАС України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Реєстраційної
служби Одеського міського управління
юстиції Одеської області -
задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 13 серпня 2014
року - змінити та виключити з її
мотивувальної частини висновок суду
про необхідність скасування рішення
державного реєстратора прав на
нерухоме майно №12597614 від 23.04.2014 року, а
з її резолютивної частини виключити
третій абзац - щодо визнання
протиправним та скасування рішення
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції
Одеської області Шинкаренко Юрія
Володимировича №12597614 від 23.04.2014 року.

В решті - залишити постанову суду
без змін.

Постанова апеляційного суду
набирає законної сили через 5 днів
після направлення її копії особам, які
беруть участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:
О.В. Яковлєв

Судді:
А.В. Бойко

Т.М. Танасогло