Справа № 826/10478/14
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Добрянська
Суддя-доповідач: Бистрик Г.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Бистрик Г.М.,

суддів: Безименної Н.В., Кобаля М.І.,

при секретарі: Колотушко Г.О.,

розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу відповідача
Солом’янської районної в м. Києві
державної адміністрації на Постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 14 жовтня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Солом’янської районної в м. Києві
державної адміністрації, третя особа
Комунальне підприємство «Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду» Структурного
підрозділу ВСП «Залізничний» про
визнання незаконним та скасування
розпорядження, зобов'язання вчинити
певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Солом’янської
районної в м. Києві державної
адміністрації, третя особа Комунальне
підприємство «Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду»
Структурного підрозділу ВСП
«Залізничний», в якому просив поновити
пропущений з поважних причин строк
звернення до суду; визнати
розпорядження Солом'янської районної в
м. Києві державної адміністрації від
25.04.2008 року № 706 незаконним та скасувати
його; зобов'язати Солом'янську районну
в м. Києві державну адміністрацію
поновити ОСОБА_3 на квартирному обліку
із збереженням черги..

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 14
жовтня 2014 року адміністративний позов
задоволено частково.

Визнано протиправним розпорядження
Солом'янської районної в м. Києві
державної адміністрації від 25.04.2008 року
№ 706.

Зобов'язано Солом'янську районну в м.
Києві державну адміністрацію поновити
ОСОБА_3 на квартирному обліку із
збереженням черги.

Не погодившись з прийнятим рішенням
відповідач подав апеляційну скаргу в
якій просить постанову суду скасувати
та прийняти нове рішення яким
відмовити в задоволені вимоги в
повному обсязі.

В судове засідання апеляційної
інстанції сторони не з'явились, про час
та місце слухання справи повідомлялися
належним чином, а тому відповідно до ст.
41 КАС України фіксування судового
засідання не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що 29 квітня 1975
року ОСОБА_4, відповідно до ордеру на
жиле приміщення № Г254422 від 29.04.1975 р., на
сім'ю, що складалася із двох осіб, було
надано для користування одну кімнату
площею 17,8 кв.м. в окремій квартирі
АДРЕСА_1, що підтверджується ордером №
Г254422 від 29.04.1975 р.

Позивач ОСОБА_3, одружившись із ОСОБА_4,
з 27 січня 1994 року зареєструвався у
вищевказаній квартирі.

Позивач із дружиною проживають у
квартирі за адресою: квартирі АДРЕСА_1,
житлова площа якої, відповідно до
правовстановлюючих документів складає
17,8 кв. м.

Відповідно, на одну особу припадає 8,9
кв.м. житлової площі, що є меншим від
встановленої законодавством норми.

Задовольняючи частково
адміністративний позов суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не надав суду допустимих
доказів на підтвердження
правомірності прийняття ним
розпорядження від 25.04.2008 року № 706.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
через 14 років перебування у черзі на
забезпечення житловою площею,
Розпорядженням Солом'янської
райдержадміністрації від 25.04.2008 року №
706 родину позивача (його та його
дружину) було незаконно та
безпідставно знято з квартирного
обліку, як забезпечених жилою площею
згідно норми.

Підставами прийняття такого
Розпорядження відповідачем було те, що
відповідно до довідки по формі № 3 від
24.03.2008 року, житлова площа квартири була
визначена у розмірі 18,20 кв.м., виходячи з
цієї площі, на кожного члена родини
припадає по 9,1 кв.м (що не нижче, за
рівень, встановлений Постановою
виконавчого комітету Київської
міської ради народних депутатів і
президії Київської міськради
профспілок від 30 квітня 1991 року № 234), а
отже відсутні підстави вважати
позивача потребуючим поліпшення
житлових умов.

Розпорядження Солом’янської районної
в м. Києві державної адміністрації від
25.04.2008 року № 706, ОСОБА_3 та його дружину
було знято з квартирного обліку, як не
потребуючих поліпшення житлових умов,
на підставі довідки по формі № 3 від
24.03.2008 року.

Згідно підпункту 1 пункту 26 Правил
обліку громадян, які потребують
поліпшення житлових умов, і надання їм
жилих приміщень в Українській РСР,
затверджені постановою Ради Міністрів
Української РСР і Українською
республіканською радою професійних
спілок від 11 грудня 1984 року № 470,
громадяни знімаються з квартирного
обліку у випадках поліпшення житлових
умов, внаслідок якого відпали підстави
для надання іншого жилого приміщення.

25 квітня 2008 року Солом’янською
районною в м. Києві державної
адміністрації прийнято оскаржуване
розпорядження.

Листом від 04.01.2013 року № п-1936 відповідач
повідомив позивача, що розпорядженням
районної державної адміністрації від 25
квітня 2008 року №706 його родину знято з
квартирного обліку та виключено із
списків на першочергове одержання
житлової площі, як родину, що
забезпечена житловою площею згідно з
діючими на даний час нормами. Також у
листі зазначено, що відповідно до
наданої Комунальним підприємством
«Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду»
Структурного підрозділу ВСП
«Залізничний» довідки за формою-3 від
05.08.2013 №2107, позивач та його дружина
постійно зареєстровані у квартирі
АДРЕСА_1 та зазначено, що на кожну особу
родини припадає по 9,1 кв.м. житлової
площі.

Як вбачається з матеріалів справи, що
станом на 2008 рік родина позивача в
складі двох осіб проживала в квартирі,
площею 18,20 кв.м.

Житлове законодавство встановлює
мінімальний та максимальний розмір
житлової площі у межах якої
здійснюється надання житлових
приміщень особам, що перебувають на
квартирному обліку. Максимальний
розмір жилої площі встановлений у
статті 47 Житлового кодексу Української
РСР та визначається у розмірі 13,65 кв. м.
на особу, мінімальний розмір жилої
площі визначається на рівні середньої
забезпеченості громадян жилою площею в
відповідному населеному пункті. Рівень
середньої забезпеченості громадян
жилою площею в населеному пункті
визначається і періодично
переглядається обласними, Київською і
Севастопольською органами
самоврядування з даних статистичної
звітності.

Відповідно до статті 48 Житлового
кодексу Української РСР жиле
приміщення надається громадянам у
межах норми жилої площі, але не менше
розміру, який визначається Кабінетом
Міністрів України і Федерацією
професійних спілок України. При цьому
враховується жила площа у жилому
будинку (квартирі), що перебуває у
приватній власності громадян, якщо
ними не використані житлові чеки.

Пунктом 3 Постанови виконавчого
комітету Київської міської ради
народних депутатів та президії
Київської міської ради професійних
спілок від 15 липня 1985 року № 582 «Про
порядок застосування в м. Києві Правил
обліку громадян, які потребують
поліпшення житлових умов, і надання їм
жилих приміщень в Українській РСР» (із
змінами та доповненнями) встановлено,
що тими, хто потребує поліпшення
житлових умов, визнаються громадяни,
які мають житлову площу до 7,5 кв.м.
включно на кожного члена родини.

Встановлено, що жилі приміщення у м.
Києві надаються громадянам у межах 13,65
кв.м. жилої площі, але не більше однієї
кімнати на одну особу і не менш, як 9
кв.м. жилої площі.

Виходячи з даних статистичної
звітності, визначено рівень середньої
забезпеченості громадян у м. Києві
жилою площею 9,0 кв.м. на одну особу.

Колегія суддів приходить до висновку,
що позивач з дружиною забезпечена
жилою площею більше рівня середньої
забезпеченості громадян у м. Києві на
одну особу, а тому розпорядження
Солом’янської районної в м. Києві
державної адміністрації про зняття
ОСОБА_3 та його дружину з квартирного
обліку є правомірним.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання
відповідача поновити його та дружину
на квартирному обліку, колегія суддів
виходить з наступного.

Відповідно до пп. 2 п. «а» ст. 30 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» від 21.05.1997 року № 280/97-ВР, до
відання виконавчих органів сільських,
селищних, міських рад належать власні
(самоврядні) повноваження щодо обліку
громадян, які відповідно до
законодавства потребують поліпшення
житлових умов.

З аналізу положень Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» та
Правил обліку громадян, які потребують
поліпшення житлових умов, і надання їм
жилих приміщень в Українській РСР
вбачається, що органи місцевого
самоврядування питання щодо обліку
громадян, які відповідно до
законодавства потребують поліпшення
житлових умов, віднесених Конституцією
України та законами України до їхньої
компетенції, вирішують в межах наданих
законом повноважень.

Виходячи з цього, колегія суддів
приходить до висновку, що питання про
поновлення позивача на квартирному
обліку на квартирний облік,
відноситься до внутрішньої
компетенції районної державної
адміністрації, а тому суд не може
зобов'язати відповідача вчинити
зазначені дії, оскільки їх вчинення за
наявності передбачених законом
підстав та дотримання встановленої
процедури належить до виключних
повноважень відповідача.

Крім цього, зазначені вимоги є
похідними від основних (скасування
розпорядження про зняття з квартирного
обліку), а тому в силу вищезазначеного
задоволенню не підлягають.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що доводи,
викладені в апеляційній скарзі,
знайшли своє підтвердження, а
Постанова суду першої інстанції
прийнята за неповного з'ясування
обставин, що мають значення для справи
та з порушенням норм матеріального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи по суті.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. п. 4 КАС
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п. 3 ст. 198,
п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача
Солом’янської районної в м. Києві
державної адміністрації -
задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 14 жовтня 2014 року -
скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в
задоволені позову ОСОБА_3 до
Солом’янської районної в м. Києві
державної адміністрації, третя особа
Комунальне підприємство «Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду» Структурного
підрозділу ВСП «Залізничний» про
визнання незаконним та скасування
розпорядження, зобов'язання вчинити
певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення, та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку та строки
передбаченні ст. 212 КАС України.

Повний текст постанови суду буде
виготовлено 11.12.2014 року.

Головуючий суддя
Г.М. Бистрик

Судді
Н.В. Безименна

М.І. Кобаль

Головуючий суддя

Бистрик Г.М.

Судді:

Безименна Н.В.

Кобаль М.І.