Справа № 819/1019/14-а
Суддя: Осташ А. В.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/1019/14-a

10 червня 2014 року
м. Тернопіль

Тернопільський окружний
адміністративний суд, в складі
головуючого судді Осташа А.В. при
секретарі Костецькій Н.Т.

за участю:

позивача: - ОСОБА_1

представника відповідача - Рацина Р.Р.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Тернополі
адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Козівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Тернопільській області

про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1, або
позивач) звернулася до суду з
адміністративним позовом до
Козівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Тернопільській області (далі по тексту
- Козівська ОДПІ, або відповідач), про
зобов'язання виплатити грошову
допомогу в розмірі 10 місячних
посадових окладів, відповідно до
посади, яку вона займала до звільнення
з державної служби та зобов'язання
виплатити компенсацію за
невикористані додаткові соціальні
відпустки.

В судовому засіданні позивач
позовні вимоги підтримала повністю з
мотивів викладених у позовній заяві та
пояснила, що на підставі наказу №17-о
від 13.08.2013 р. Козівської міжрайонної
державної податкової інспекції
Тернопільської області Державної
податкової служби, правонаступником
якої є Козівська ОДПІ, у зв'язку з
реорганізацією та скороченням штатної
чисельності її було звільнено з
займаної посади.

Позивачка зазначила, що при
звільнені їй не було нараховано та
виплачено грошової допомоги в розмірі
10 місячних посадових окладів
відповідно до ст. 37 Закону України «Про
державну службу» та в порушення вимог
ст.19 Закону України "Про відпустки" та
Закону України "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України
стосовно відпусток" відмовлено в
задоволенні заяви про грошову
компенсацію за невикористані дні
додаткових відпусток на дітей.

Позивач вважає, що дії Козівської
ОДПІ порушують її права, передбачені
чинним законодавством, а тому просить
позов задовольнити та зобов'язати
відповідача виплатити вищезазначені
грошову допомогу та компенсацію за
невикористані дні додаткових
відпусток.

Представник відповідача позов не
визнав та подав суду письмові
заперечення.

Представник Козівської ОДПІ пояснив,
що відповідно до ч.13 статті 37 Закону
України «Про державну службу», вихід на
пенсію визначається як підстава щодо
припинення трудового договору з
ініціативи працівника, відповідно до
ст.38 Кодексу Законів про працю України,
за власним бажанням у зв'язку з виходом
на пенсію, якщо останнє буде зазначено
у заяві державного службовця про
припинення державної служби. Оскільки
позивачка звільнялася з роботи з
підстав передбачених п.1 ст.40 КЗпП
України у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці,
скороченням штатів, реорганізації,
ліквідації, представник відповідача
вважає, що у Козівської ОДПІ немає
правових підстав для нарахування та
виплати позивачці 10 посадових окладів,
оскільки зазначені підстави
припинення державної служби для такої
виплати не передбачені ст.37 Закону
України «Про державну службу».

Стосовно виплати компенсації за
невикористані відпустки, представник
відповідача зазначив, що згідно з
обліком невикористаних відпусток
станом на 13.08.2013 року невикористані
додаткові відпустки за позивачем не
рахуються.

Враховуючи вищевикладене, представник
відповідача позовні вимоги вважає
безпідставними, а тому просить
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Крім пояснень позивача та
представника відповідача, судом
досліджені письмові докази, наявні у
матеріалах справи.

Заслухавши пояснення позивача та
представника відповідача, повно і
всебічно з'ясувавши всі обставини
справи в їх сукупності на підставі
чинного законодавства, перевіривши їх
дослідженими у судовому засіданні
доказами, суд вважає, що позов підлягає
до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом
№17-о від 13.08.2013 р. Козівської
міжрайонної державної податкової
інспекції Тернопільської області
Державної податкової служби ОСОБА_1
було звільнено з посади завідувача
сектора взаємодії із засобами масової
інформації та громадськістю 13 серпня
2013 року у зв'язку з реорганізацією та
скороченням штатної чисельності, п.1 ст.
40 КЗпП. Наказом було визначено виплату
ОСОБА_1 вихідної допомоги, згідно ст.44
КЗпП України, допомогу, згідно п.7
частини першої ст.20 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та грошову
компенсацію за невикористані основні
щорічні відпустки.

На день звільнення ОСОБА_1
виповнилось 55 років 6 місяців 27 днів та
трудовий стаж становив 36 років 2 місяці
21 день.

Як вбачається з довідки
Козівської ОДПІ, від25.01.2014 року №2-11/013,
посадовий оклад ОСОБА_1 на момент
звільнення становив 1253 грн.

При звільнені, позивач подала в
Козівську МДПІ довідку Управління
Пенсійного фонду України в Козівському
районі про те, що з 19.02.2008 року їй
призначено пенсію по віку, згідно ст.37
ЗУ «Про державну службу» із
врахуванням п.3 Розділу ХV Прикінцевих
положень ЗУ «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» по
довічно.

Позивачка 8 жовтня 2013 року
звернулася до Козівської МДПІ із
заявою в якій просила виплатити їй
одноразову грошову допомоги в розмірі
10 посадових окладів та виплатити
компенсацію за невикористані
додаткові відпустки на дітей, а саме: з
1997 по 2004 роки, відповідно до ст.19 Закону
України «Про відпустки», як матері двох
малолітніх дітей та з 2005 по 2009 роки,
відповідно до Закону України «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України стосовно відпусток», як
одинокій матері.

Як зазначає позивач, відповідь на
заяву у встановлений законодавством
термін, вона не отримала, тому 16.12.2013
року звернулася до Головного
управління Міндоходів у
Тернопільській області, щодо виплати
вищезазначених допомоги та
компенсації, та лише 14.01.2014 року
отримала відповідь Козівської ОДПІ,
яка була датована 17 жовтням 2013 року
(а.с.12-13).

Козівською ОДПІ відмовлено в
задоволенні заяви про виплату грошової
допомоги, мотивуючи тим, що необхідною
передумовою для виплати такої допомоги
є оформлення наказу про звільнення за
статтею 38 КЗпП. Крім того, у відповіді
вказано, що заява про виплату такої
допомоги ОСОБА_1 не подавалася. Щодо
виплати компенсації за невикористані
додаткові відпустки, відповідач
зазначив, що станом на 13.08.2013 року, що
згідно з обліком невикористаних
відпусток, такі відпустки за ОСОБА_1 не
рахуються.

Суд не погоджується з такою позицією
податкового органу виходячи з
наступного:

Щодо невиплати грошової допомоги в
розмірі 10 посадових окладів:

Відповідно до ч.13 ст. 37 Закону України
«Про державну службу» (діючої на момент
виникнення спору, а саме, на час
звільнення позивачки з роботи)
державним службовцям у разі виходу на
пенсію за наявності стажу державної
служби не менше 10 років виплачується
грошова допомога в розмірі 10 місячних
посадових окладів.

Рішенням Конституційного суду
України від 26 листопада 2013 року
№11-рп/2013 дане офіційне тлумачення
положенню частини 13 статті 37 ЗУ «Про
державну службу» в системному зв'язку з
положеннями пункту 2 частини першої,
частини другої ст. 40 КЗпП України,
статті 21 ЗУ «Про основні засади
соціального захисту ветеранів праці та
інших громадян похилого віку в
Україні».

Як видно з даного Рішення
Конституційного суду України, грошова
допомога в розмірі 10 місячних
посадових окладів виплачується
державному службовцю за умов виходу на
пенсію з посади державного службовця
та наявності страхового стажу, у тому
числі стажу державної служби не менше 10
років. Жодних додаткових умов для
виплати грошової допомоги державному
службовцю у разі виходу його на пенсію
в частині тринадцятій статті 37 Закону N
3723 не встановлено. Крім того,
Конституційний Суд України зазначив,
що грошова допомога, передбачена
вказаним законодавчим положенням, має
разовий характер. Право на її одержання
пов'язане з певним стажем роботи особи
на посаді державного службовця та
припиненням цієї роботи у зв'язку з
виходом на пенсію державного
службовця. Тому розірвання трудового
договору з державним службовцем з
підстав, визначених у пункті 2 частини
першої статті 40 Кодексу (зокрема,
виявленої невідповідності працівника
займаній посаді або виконуваній роботі
внаслідок стану здоров'я, який
перешкоджає продовженню даної роботи),
не може нівелювати право державного
службовця на отримання зазначеної
грошової допомоги за умови наявності
стажу державної служби не менше 10
років.

Відповідно до Закону України «Про
Конституційний Суд України» рішення
Конституційного Суду України є
обов'язковим до виконання на території
України, остаточним і не може бути
оскарженим.

З врахуванням вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що основними
умовами виплати 10 місячних посадових
окладів, відповідно до ч.13 ст.37 Закону
України «Про державну службу», є
необхідний стаж державної служби, факт
призначення пенсії державного
службовця та факт припинення державної
служби (звільнення з роботи). При цьому,
як вбачається з офіційного тлумачення
вищенаведеної норми закону, немає
значення з яких підстав звільнено
державного службовця з роботи.

З вищенаведених мотивів, суд вважає
безпідставним твердження відповідача
з приводу того, що відповідно до ч.13
статті 37 Закону України «Про державну
службу», вихід на пенсію визначається
як підстава щодо припинення трудового
договору з ініціативи працівника,
відповідно до ст.38 Кодексу Законів про
працю України, за власним бажанням у
зв'язку з виходом на пенсію.

Щодо невиплати компенсації за
невикористані додаткові відпустки на
дітей.

Відповідно до ч.2 ст.76 Кодексу законів
про працю України (далі по тексту - КЗпП
України) тривалість щорічних
додаткових відпусток, умови та порядок
їх надання встановлюються
нормативно-правовими актами України.

Статтею 83 КЗпП України встановлено, що
у разі звільнення працівника йому
виплачується грошова компенсація за
всі не використані ним дні щорічної
відпустки, а також додаткової
відпустки працівникам, які мають дітей.

Право на додаткову відпустку
працівникам, які мають дітей визначено
ст.19 Закону України «Про відпустки».
Так, відповідно до частини першої даної
норми (в редакції станом на 10 березня 2010
року), жінці, яка працює і має двох або
більше дітей віком до 15 років, або
дитину-інваліда, або яка усиновила
дитину, одинокій матері, батьку, який
виховує дитину без матері (у тому числі
й у разі тривалого перебування матері в
лікувальному закладі), а також особі,
яка взяла дитину під опіку, чи одному із
прийомних батьків надається щорічно
додаткова оплачувана відпустка
тривалістю 10 календарних днів без
урахування святкових і неробочих днів.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачка є матір'ю двох дітей (1989 та 1991
року народження) (а.с. 14-15). З 2004 року у
зв'язку із смертю чоловіка (а.с.17)
позивачка стала вдовою.

Впродовж роботи в органах податкової
служби позивачка додатковою
соціальною відпусткою працівникам, що
мають дітей не користувалась. Даний
факт підтверджений в судовому
засіданні позивачем та не заперечений
відповідачем.

З врахуванням вищенаведених норм КЗпП
України та Закону України «Про
відпустки» позивачка мала право на
додаткову соціальну відпустку як
працівник, що має дітей.

Крім того, вищенаведена позиція суду
повністю підтверджена Територіальною
державною Інспекцією з питань праці у
Тернопільській області, яка в своєму
листі від 27 лютого 2014 року №19-Б-041/09-010
(а.с.20-21), встановила, що за період з 1997 по
2009 роки, позивачу належала додаткова
соціальна відпустка у кількості 79
календарних днів, а саме:

як матері двох дітей віком до 15 років:

- у період 1997-2002 р. р. тривалістю 5
календарних днів (разом за період 30
календарних днів);

- у період 2003-2004 р. р. тривалістю 7
календарних днів (разом за період 14
календарних днів);

як одинокій матері (вдові):

- у період з 2005 по 2009 роки 7
календарних днів (разом за період 35
календарних днів).

Всього за період з 1997 року по 2009 рік
позивачці належала додаткова
соціальна відпустка у кількості 79
календарних днів або грошова
компенсація у разі невикористання
додаткової соціальної відпустки.

Таким чином, при звільненні з роботи у
серпні 2013 року ОСОБА_1 повинна бути
виплачена грошова компенсація за
невикористані дні соціальної
відпустки. Проте, в порушення вимог
ст..83 КЗпП України така виплата не
здійснена, невиплаченою вона
залишається і на час розгляду справи в
суді.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення, що, як видно з наказу
№17-о від 13.08.2013 р., не було зроблено
податковою інспекцією.

Чинним законодавством України про
працю відмова працівника від
компенсації за невикористану
відпустку не передбачена.

Також чинним законодавством не
передбачено строку давності, після
якого втрачається право на додаткову
соціальну відпустку працівників, які
мають дітей.

З врахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що Козівською
ОДПІ, неправомірно відмовлено у
виплаті грошової допомоги в розмірі 10
місячних посадових окладів, відповідно
до посади, яку вона займала до
звільнення з державної служби та у
виплаті компенсації за невикористані
дні додаткової соціальної відпустки,
внаслідок невірного трактування норм
чинного законодавства.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

За наведених обставин, позовні вимоги
підтверджені належними та допустимими
доказами і підлягають до задоволення
повністю.

Разом з тим, приходячи до переконання
про задоволення позовних вимог, суд
використовуючи право надане ст. 11 КАС
України частково виходить за межі
позовних вимог і вважає, що належним
способом захисту порушеного права
позивачки буде зобов'язання
Козівської об'єднаної державної
податкової інспекції нарахувати та
виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу в
розмірі 10 місячних посадових окладів
відповідно до посади, яку вона займала
до звільнення з державної служби, на
підставі ч.13 ст.37 Закону України "Про
державну службу" в редакції, що діяла
станом на 13 серпня 2013 року та
зобов'язання Козівської об'єднаної
державної податкової інспекції
нарахувати та виплатити ОСОБА_1
компенсацію за невикористані дні
додаткової соціальної відпустки, як
працівнику, що має дітей за період з
1997-2004 роки відповідно до ст.19 Закону
України "Про відпустки" та за 205-2009 року
відповідно до Закону України "Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України стосовно відпусток", як
одинокій матері.

Згідно ст. 94 КАС України судові витрати
по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 11, 94, 160-163 КАС України,
суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Зобов'язати Козівську об'єднану
державну податкову інспекцію
нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову
допомогу в розмірі 10 місячних
посадових окладів відповідно до
посади, яку вона займала до звільнення
з державної служби, на підставі ч.13 ст.37
Закону України "Про державну службу" в
редакції, що діяла станом на 13 серпня 2013
року.

3. Зобов'язати Козівську об'єднану
державну податкову інспекцію
нарахувати та виплатити ОСОБА_1
компенсацію за невикористані дні
додаткової соціальної відпустки, як
працівнику, що має дітей за період з
1997-2004 роки відповідно до ст.19 Закону
України "Про відпустки" та за 205-2009 року
відповідно до Закону України "Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України стосовно відпусток", як
одинокій матері.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в порядку та у
строки, встановлені ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 12 червня 2014 року.

Суддя
Осташ А. В.

копія вірна

Суддя
Осташ А. В.