Справа № К/9991/1363/12-С
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2014 року
м. Київ К/9991/1363/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т. Розваляєвої Т.С.
Горбатюка С.А.

провівши попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на постанову
Ялтинського міського суду Автономної
Республіки Крим від 19 липня 2011 року та
ухвалу Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 29 листопада
2011 року у справі
№2а-7340/11/0124 за позовом ОСОБА_4 до
Алупкінської міської ради, Виконавчого
комітету Алупкінської міської ради,
треті особи: Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю
Алупкінської міської ради, Відділ
Міського архітектора Алупкінського
виконавчого комітету, ОСОБА_5, ОСОБА_6
про визнання протиправними та
скасування рішень,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2007 року ОСОБА_4 звернувся з
позовом до Алупкінської міської ради,
Виконавчого комітету Алупкінської
міської ради, треті особи: Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю Алупкінської міської ради,
Відділ Міського архітектора
Алупкінського виконавчого комітету,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, в якому просив визнати
протиправними та скасувати:

- рішення виконавчого комітету
Алупкінської міської ради від 21 грудня
2005 року №467 «Про поділ домоволодіння на
два самостійних домоволодіння АДРЕСА_1
у м. Алупка та видачі свідоцтва про
право власності»;

- рішення Алупкінської міської ради 5-ї
сесії 5-го скликання №16/7 від 31 липня 2006
року «Про затвердження технічної
документації та передачі у власність
ОСОБА_5 земельної ділянки за адресою:
АДРЕСА_2 для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд»;

- рішення виконавчого комітету
Алупкінської міської ради №430 від 01
грудня 2006 року «Про знесення самочинно
побудованого ОСОБА_4 балкону на другому
поверсі гаражу в районі земельної
ділянки АДРЕСА_2

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4
зазначив, що оскаржувані рішення
значною мірою порушують його законні
права та інтереси, як суміжного
користувача земельної ділянки на
підставі державного акту, а також
зазначив, що порушено його право на її
переоформлення права власності на цю
земельну ділянку зі збільшенням її
площі, з приводу чого він неодноразово
звертався до міської ради.

Постановою Ялтинського міського суду
Автономної Республіки Крим від 19 липня
2011 року, залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 29 листопада
2011 року, у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з постановою
Ялтинського міського суду Автономної
Республіки Крим від 19 липня 2011 року та
ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 29 листопада 2011 року, ОСОБА_4
звернувся з касаційною скаргою, у якій
просить скасувати судові рішення
першої та апеляційної інстанції, та
ухвалити нове про задоволення позову,
посилаючись на те, що при прийнятті
зазначених судових рішень було
порушено норми матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 на підставі
державного акту серії 1У-КМ №024341,
виданого 24 лютого 1998 року, згідно із
рішенням №10 12 сесії 22 скликання
Алупкінської міської ради від 09 грудня
1997 року, надано у користування земельну
ділянку площею 0,0043 га для будівництва
гаражу.

ОСОБА_4 збудував трьохповерхову
споруду, яка згідно із даними
технічного паспорту, складеному
представниками Комунального
підприємства «Ялтинське бюро
технічної інвентаризації» по заяві
позивача станом на 30.03.96 р., складалася
із трьох поверхів: перший поверх площею
26,3 кв.м, другий поверх площею 29,4 кв.м і
третій поверх площею 42,5 кв.м, а усього
98.2 кв.м.

Рішенням виконавчого комітету
Алупкінської міської ради №430 від 01
грудня 2006 року прийнятому на підставі
акту складеному посадовими особами
Алупкінської міської ради встановлено
факт самочинного будівництва балкону
на другому поверсі гаражу і прийнято
рішення про знесення самочинно
встановленого балкону.

Рішенням Ялтинського міського суду від
22 грудня 2008 року по цивільній справі 2-170
/08 за позовом ОСОБА_4, яке набрало
чинності відповідно до ухвали колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду АР Крим від 17
березня 2009 року, встановлено факт
самочинного будівництва гаражу.
Зокрема, позивач при самочинному
будівництві другого поверху гаражу
вийшов за межі наданої йому у
користування земельної ділянки.

Висновком будівельно-технічної
експертизи від 09 лютого 2006 року № 2344,
який досліджувався судом при розгляді
зазначеної справи, проведеним заміром
встановлено, що площа земельної
ділянки, яка фактично зайнята ОСОБА_4
складає 51 кв.м із урахуванням
виступаючої конструкції балкону, що на
8 м перевищує площу, яка була відведена
позивачу у користування.

З урахуванням того, що в силу ст.72
Кодексу адміністративного судочинства
України, факти встановлені судовим
рішенням по цивільній справі не
підлягають доказуванню, судова колегія
вважає вірними висновки судів про
правомірність дій виконавчого
комітету Алупкінської міської ради
при прийнятті оскаржуваного рішення
№430 від 01 грудня 2006 року.

Також, згідно п.1 рішення виконавчого
комітету Алупкінської міської ради №467
від 21 грудня 2005 року домоволодіння
АДРЕСА_1 м. Алупка, поділено на два
самостійних домоволодіння АДРЕСА_1 у м.
Алупка.

На підставі зазначеного рішення,
ОСОБА_5 було отримано свідоцтво про
право власності від 19 січня 2006 року № 467
на житловий будинок АДРЕСА_2 та в
подальшому була розроблена технічна
документація по землеустрою на АДРЕСА_1

Рішенням Алупкінської міської ради 5-ї
сесії 5-го скликання № 16/7 від 31 липня 2006
року затверджена технічна
документація та передана у власність
ОСОБА_5 земельна ділянка площею 0,1 га, за
адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, на
яку ОСОБА_5 був отриманий державний акт
на право власності на земельну ділянку
серії ЯГ №339987 від 19 лютого 2007 року.

В подальшому, на підставі договору
купівлі продажу земельної ділянки від
08 серпня 2008 року №129367 (№2899), право
власності на зазначену земельну
ділянку набув ОСОБА_6 відповідно до
державного акту про право власності на
земельну ділянку від 19 березня 2009 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди
попередніх інстанцій виходили з
недоведеності позивачем вчинення
протиправних дій з боку відповідачів,
які порушили його законні права та
інтереси як суміжного користувача
земельної ділянки.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, враховуючи
наступне.

Відповідно до ст.12 Земельного кодексу
України, розпорядження землями
територіальних громад, передача
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян і
юридичних осіб, відноситься до
повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст.

Згідно з приписами п.12 Перехідних
положень Земельного кодексу України до
розмежування земель державної та
комунальної власності повноваження
щодо розпорядження землями (крім
земель, переданих у приватну власність,
та земель, зазначених в абзаці третьому
цього пункту) в межах населених пунктів
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Відповідно до п.34 ст.26 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
виключно на пленарних засіданнях
сільської, селищної, міської ради
вирішуються відповідно до закону
питання регулювання земельних
відносин.

Статтею 116 ЗК України передбачено, що
громадяни і юридичні особи здобувають
право власності й права користування
земельними ділянками із земель
державної, або комунальної власності
за рішенням органів виконавчої влади,
або органів місцевого самоврядування в
межах їхніх повноважень.

В силу ст. 321 ЦК України право власності
є непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні. Особа може
бути позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом.

Відповідно до ч.1 ст.21 та ч.1 ст.393 ЦК
України правовий акт індивідуальної
дії, ухвалений органом місцевого
самоврядування, що не відповідає
законові і при цьому порушує права
власника, визнається судом незаконним
та скасовується.

Як вбачається з матеріалів справи,
третя особа - ОСОБА_5 після набуття
права власності на домоволодіння,
розробила технічну документацію на
спірну земельну ділянку та звернулась
до ради щодо її затвердження, після
чого нею був отриманий державний акт на
землю. Крім того, згідно плану
розташування земельних ділянок
позивача та третьої особи, останні не є
суміжними землекористувачами.

Таким чином, ОСОБА_4 не доведено, що
оскаржувані рішення Алупкінської
міської ради та виконавчого комітету
Алупкінської міської ради порушили
його права, як суміжного користувача
земельної ділянки.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що судом першої та апеляційної
інстанцій повно і правильно
встановлені фактичні обставини справи,
характер правовідносин сторін і вірно
застосовані до них норми матеріального
права. Доводи касаційної скарги
висновків суду не спростовують.

Згідно із ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
постанову Ялтинського міського суду
Автономної Республіки Крим від 19 липня
2011 року та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 29 листопада 2011 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку ст.ст.
235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: