Справа № 826/19380/13-а
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Борисюк Л.П.
У Х В А Л А

Іменем України

09 грудня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді суддів при
секретаріБорисюк Л.П., Петрика І.Й.,
Собківа Я.М. Чайка О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 05 лютого 2014 року у справі за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «СКЛ ГОЛД» до
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
скасування податкових
повідомлень-рішень від 01.06.2013 № ,
№ , -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «СКЛ ГОЛД»
звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Києва із
позовом до Державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві в якому просило визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення від 01.06.2013 №
та № .

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 05
лютого 2014 року позов задоволено.

Скасовано податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві від 01.06.2013 №
та № .

Відповідач, не погоджуючись з
прийнятим рішенням суду, звернувся з
апеляційною скаргою, в якій зазначає,
що оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
Державною податковою інспекцією у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві було
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку ТОВ «СКЛ ГОЛД» () з питань правомірності
нарахування податкових зобов'язань та
податкового кредиту з податку на
додану вартість в результаті
взаємовідносин з ТОВ «Рафіас-М» () за період з 01.03.2012 по 31.03.2012.

В ході проведення перевірки податковим
органом встановлено порушення
позивачем вимог п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188,
п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено суму податку
на додану вартість в сумі 30 665,00 грн., в
тому числі за березень 2012 року на суму 59
980,00 грн., завищено залишок від'ємного
значення попереднього звітного
(податкового), за вирахуванням суми
податку, яка підлягає сплаті до бюджету
за підсумками поточного звітного
(податкового) періоду в сумі 29 315,00 грн. в
тому числі за березень 2012 року в сумі 29
315,00 грн.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем складено Акт перевірки
від 15.05.2013 № 463/22.3/36028460 на підставі якого
прийнято податкові
повідомлення-рішення: від 01.06.2013 №
, яким позивачу збільшено грошове
зобов'язання з ПДВ на 38 331,00 грн. (у т.ч.: 30
665,00 грн. - основне зобов'язання, 7 666,00
грн. - штраф); від 01.06.2013 № , яким
зменшено від'ємне значення ПДВ на 29 315,00
грн.

Вважаючи дані податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві протиправним,
позивач звернувся до суду з
вищевказаним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем були надані всі первинні
документи, які фіксують факт
здійснення господарської діяльності.

З таким висновком суду колегія суддів
погоджується, виходячи з наступного.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, а також
права та обов'язки платників податків і
зборів, компетенція контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства,
регулюються Податковим кодексом
України, який вступив в силу з 01.01.2011
року (далі по тексту - ПК України).

Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Порядок формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
визначено статтею 198 ПК України, згідно
якої право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій, зокрема, з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України,
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: або
дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг; або дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України
визначено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з, зокрема, придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п. 198.6 статті 198 ПК України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими
порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу)
чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього
Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України,
сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду. При цьому при
позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом (п. 200.2 ст. 200 ПК
України).

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду (п. 200.3 ст. 200 ПК
України).

Отже, при визначенні суми від'ємного
значення з ПДВ врахуванню підлягає
задекларована за відповідний період
позивачем сума податкового кредиту з
ПДВ, який в свою чергу обумовлено
придбанням платником товарів, робіт
(послуг) з метою їх використання в межах
господарської діяльності та
реалізується за наявності в платника
належно оформлених підтверджуючих
проведення господарських операцій
первинних документів і податкових
накладних.

Згідно пункту 201.8 ст. 201 ПК України,
право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Із системного аналізу положень
Податкового кодексу України
вбачається, що право на формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість виникає у платника
податків за наявності сукупності таких
елементів: наявності у сторін
спеціальної податкової
правосуб'єктності (особа, що видає
податкову накладну, повинна бути
зареєстрованою як платник ПДВ);
фактичного (реального) здійснення
оподатковуваних операцій
постачальником на користь покупця;
наявності причинно-наслідкового
зв'язку між операцією з придбання
товарів чи послуг та потребою
використання в господарській
діяльності; документального
підтвердження факту здійснення
господарської операції сукупністю
належним чином складених (оформлених)
первинних та інших документів (у т.ч.
платіжних), які зазвичай супроводжують
операції певного виду та підтверджують
їх фактичне виконання; наявності у
покупця належним чином складеної
податкової накладної (має усі
обов'язкові реквізити).

Відповідно до інформаційного листа
Вищого адміністративного суду України
від 02.06.2011 року № 742/11/13-11, з метою
встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість належить з'ясовувати,
зокрема, обставини щодо руху активів у
процесі здійснення господарської
операції, установлення спеціальної
податкової правосуб'єктності
учасників господарської операції,
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку.

Дослідженню підлягають усі первинні
документи, які належить складати
залежно від певного виду господарської
операції: договори, акти виконаних
робіт, документи про перевезення,
зберігання товарів тощо.

Необхідно перевіряти фізичні, технічні
та технологічні можливості певної
особи до вчинення тих чи інших дій, що
становлять зміст господарської
операції, як-от: наявність
кваліфікованого персоналу, основних
фондів, у тому числі транспортних
засобів для перевезення або
виробництва, приміщень для зберігання
товарів тощо, якщо такі умови необхідні
для здійснення певної операції;
можливість здійснення операцій з
відповідною кількістю певного товару у
відповідні строки з урахуванням
терміну його придатності, доступності
на ринку тощо; наявність відповідних
ліцензій та інших дозвільних
документів, що необхідні для ведення
певного виду господарської діяльності.

Про відсутність факту здійснення
господарської операції можуть також
свідчити і результати, відображені у
даних податкового обліку будь-кого з
учасників господарської операції, які
фактично не настали внаслідок
відсутності відповідних дій будь-кого
з учасників такої операції (наприклад,
відображення отримання послуг без їх
фактичного надання або в разі їх
надання іншою особою, ніж та, що вказана
у даних податкового обліку чи
первинних документах; імітація купівлі
товару в особи, яка ніколи його не
продавала тощо).

Вивченням матеріалів справи колегією
суддів встановлено, що між позивачем
(Покупець) і ТОВ «Рафіас-М» (Продавець)
укладено угоду на поставку від 04.01.2011
№15/11, згідно з якою, останній
зобов'язується поставити позивачу
продукцію в кількості, асортименті та у
строки, узгоджені сторонами та
зазначені у накладних або
специфікаціях, що є невід'ємною
частиною договору.

Виконання угоди, зокрема, здійснення
поставки листівок та флаєрів,
підтверджується наданими позивачем до
перевірки видатковими накладними, що
детально відображені в акті перевірки
(ст. 23 акта) та податковими накладними,
копії яких наявні у справі, на загальну
суму 359 880,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 59 980,00 грн.):
від 01.03.2012 №2 на суму 48 000,00 грн. (у т.ч. ПДВ
- 8 000,00 грн.); від 06.03.2012 №4 на суму 54 000,00
грн. (у т.ч. ПДВ - 9 000,00 грн.); від 13.03.2012 №10
на суму 56 400,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 9 400,00 грн.);
від 21.03.2012 №16 на суму 58 800,00 грн. (у т.ч.
ПДВ - 9 800,00 грн.); від 27.03.2012 №23 на суму 54
000,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 9 000,00 грн.); від 28.03.2012
№33 на суму 48 000,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 8 000,00
грн.); від 30.03.2012 №37 на суму 59 880,00 грн. (у
т.ч. ПДВ - 9 980,00 грн.).

Наданими позивачем до суду платіжними
дорученнями підтверджуються
розрахунки з ТОВ «Рафіас-М» на загальну
в сумі 359 880,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 59 980,00 грн.).

Придбаний у ТОВ «Рафіас-М» товар
перевозився позивачем самостійно за
допомогою автомобіля Mercedes-Benz Sprinter,
реєстраційний номер НОМЕР_3, яким
згідно наявної у справі копії
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_4 має право
керувати гр. ОСОБА_5 (директор ТОВ «СКЛ
ГОЛД»).

Крім цього, перевіркою не встановлено
відсутності документів
бухгалтерського і податкового обліку,
необхідних для підтвердження
задекларованих показників податкового
кредиту з ПДВ по операціям з ТОВ
«Рафіас-М», обов'язок ведення і
зберігання яких покладено на позивача.
Також перевіркою не встановлено
порушень в оформленні наданих
фінансово-господарських документів
вимогам чинного законодавства.

Таким чином, колегією суддів
встановлено, що позивач має належним
чином оформлені податкові накладні,
які відображають зміст господарських
операцій, в результаті яких вони
складені, та правомірно включив до
складу податкового кредиту суму
податку на додану вартість по
вищевказаним податковим накладним.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців», якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін. Якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні. Третя особа не може
посилатися на них у спорі у разі, якщо
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними.

На момент здійснення правовідносин,
контрагента позивача було
зареєстровано як юридичну особу та
платника податку на додану вартість,
доказів існування вироків суду у
кримінальних справах, якими б
встановлювався факт фіктивного
підприємництва, відповідачем не
надано.

Акт ДПІ у Голосіївському районі м.
Києва ДПС від 15.03.2013 №211/3-22-30-34867282 про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Рафіас-М», в якому
зазначено про нікчемність правочинів,
є недопустимим доказом в частині
визначення органом ДПС правомірності
правочинів і оцінки дійсності
господарських зобов'язань ТОВ
«Рафіас-М», адже за відсутності
відповідних правових і фактичних
підстав та без належного
документального підтвердження
органами ДПС зроблено суб'єктивні
висновки щодо результатів
господарської діяльності платника
податків.

Разом з тим, неможливість проведення
зустрічної звірки платника податків не
свідчить про відсутність
фінансового-господарської діяльності
такого платника, не спростовує
правового значення складених в межах
такої діяльності первинних документів,
а тому не є законною підставою для
неврахування відповідачем наданих
позивачем до перевірки первинних
документів.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 25 вересня 2014 року в
адміністративній справі № К/800/35139/14.

Твердження відповідача про
відсутність достатніх ресурсів для
провадження ТОВ «Рафіас-М»
господарської діяльності колегія
суддів оцінює критично, оскільки в
даному випадку вони не підтверджені
належними доказами, а ґрунтуються
виключно на припущеннях та суперечать
наданим первинним документам.

Таким чином, враховуючи відсутність
доказів на підтвердження обставин, на
які посилається відповідач, вказуючи
на нікчемність правочинів, укладених
між позивачем та ТОВ «Рафіас-М»,
суб'єктивний та оціночний характер
доводів, якими це підтверджується,
наявність первинних документів та
інших доказів на підтвердження
товарності спірного правочину, колегія
суддів дійшла висновку про
незаконність оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень відповідача від
01.06.2013 № , № , які підлягають
скасуванню.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 05 лютого 2014 року - залишити
без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 05 лютого 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
суддя суддя Л.П. Борисюк
І.Й. Петрик Я.М. Собків

Повний текст ухвали складено та
підписано - 12.12.2014

Головуючий суддя
Борисюк Л.П.

Судді:
Петрик І.Й.

Собків Я.М.