Справа № 242/2124/14-а
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2014-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 р.Справа № 242/2124/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Бенедик А.П. , Водолажської Н.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в м. Селидове Донецької області
на постанову Селидівського міського
суду Донецької області від 17.07.2014р.
по справі № 242/2124/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в м. Селидове Донецької області

про про визнання дій неправомірними та
зобо'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до
Селидівського міського суду Донецької
області з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в м. Селидове
Донецької області, в якому просила суд:
визнати неправомірними дії
відповідача щодо не врахування довідки
про заробітну плату (доходу) її
чоловіка за періоди роботи, які
зараховані в його трудовий стаж, а саме
з лютого 1990 року по серпень 1997 року, при
обчислюванні розміру пенсії її
загиблого чоловіка, з якої нараховано
розмір її пенсії по втраті
годувальника; зобов'язати відповідача
здійснити перерахунок її пенсії у
зв'язку з втратою годувальника з 04.10.2013
р. з урахуванням заробітку (дохода) її
чоловіка за період роботи з лютого 1990 р.
по серпень 1997 р.; зобов'язати
відповідача при обчислюванні розміру
пенсії її загиблого чоловіка, з якої
нараховано розмір її пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, врахувати
довідку по заробітку (доході) її
чоловіка за період роботи з лютого 1990
р. по серпень 1997 р., яка є в матеріалах
пенсійної справи.

Постановою Селидівського міського
суду Донецької області від 17.07.2014 року
зазначений адміністративний позов
задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду першої інстанції, відповідачем
подано апеляційну скаргу з підстав
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, у
зв'язку з чим, апелянт просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою відмовити позивачу в задоволенні
позову.

Обгрунтовуючи апеляційні вимоги
відповідач зауважив, що розмір пенсії
обрахований позивачу при переведенні
на пенсію по втраті годувальника, є
меншим первинно призначеного розміру,
що суттєво звужує та порушує права і
свободи останнього визначені
Конституцією та Законами України.

В судове засідання апеляційної
інстанції сторони не прибули, були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду та доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що згідно розпорядження
Управління Пенсійного Фонду України в
м. Селидове Донецької області № 154691 від
24.03.2014 р., ОСОБА_1 з 04.10.2013 р. отримує
пенсію у зв»язку з втратою
годувальника.

Відповідно листа Управління
Пенсійного Фонду України в м. Селидове
Донецької області № 61/Г-14-01-03 від 04.06.2014
р., стаж ОСОБА_2 при призначенні пенсії
за віком було враховано по 19.07.1993 р. ,
заробітна плата, для розрахунку
розміру пенсії, була врахована за
останні 24 місяці роботи підряд перед
зверненням за пенсію з 01.07.1991 р. по 30.06.1993
р. ОСОБА_1 було проведено перерахунок на
інший вид пенсії за матеріалами
архівної пенсійної справи померлого
годувальника та згідно наданих
додаткових документів.

Відповідно довідок №1258/сп, № 1259/сп, №
1260/сп, виданими ФДУП «Державний трест
«Арктикуголь» з усіх сум, включених у
зазначені довідки за період з лютого 1990
року по серпень 1997 року ОСОБА_2
проведено відрахування у Пенсійний
фонд.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, виходив з того, що не
враховуючи період з лютого 1990 року по
серпень 1997 року, при обчислюванні
розміру пенсії загиблого чоловіка
позивачки, з якої призначено пенсію
ОСОБА_3 по втраті годувальника,
відповідач діяв всупереч
законодавству в сфері пенсійного
забезпечення, вийшов за межі своїх
повноважень. А отже оскаржене рішення є
незаконним, таким, що порушує
конституційне право позивача на
пенсійне забезпечення.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» від 05 листопада
1991 року за №1788 громадяни України мають
право на державне пенсійне
забезпечення за віком, по інвалідності,
у зв'язку з втратою годувальника та в
інших випадках, передбачених цим
Законом.

Згідно зі ст.46 Конституції України
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Враховуючи ч. 1 ст. 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09 липня 2003 року за №1058
(далі - Закон) пенсія у зв'язку з втратою
годувальника призначається
непрацездатним членам сім'ї померлого
годувальника, які були на його
утриманні, за наявності в годувальника
на день смерті страхового стажу, який
був би необхідний йому для призначення
пенсії по III групі інвалідності, а в
разі смерті пенсіонера або осіб,
зазначених у частині другій статті 32
цього Закону, - незалежно від
тривалості страхового стажу. При цьому
дітям пенсія у зв'язку з втратою
годувальника призначається незалежно
від того, чи були вони на утриманні
годувальника.

Непрацездатними членами сім'ї
вважаються чоловік (дружина), батько,
мати, якщо вони є інвалідами або
досягли пенсійного віку, передбаченого
статтею 26 цього Закону;

Відповідно до п.3 ч.1 ст.45 Закону, пенсія
у зв'язку з втратою годувальника
призначається з дня, що настає за днем
смерті годувальника, якщо звернення
про призначення такого виду пенсії
надійшло протягом 12 місяців з дня
смерті годувальника.

Відповідно до ст.99 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» від 05 листопада
1991 року за №1788 пенсія в разі втрати
годувальника, який помер внаслідок
загального захворювання чи каліцтва,
не пов'язаного з роботою,
призначається, якщо годувальник на
день смерті мав стаж, який був би
необхідний йому для призначення пенсії
по інвалідності.

Згідно зі ст. 99 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» від 05 листопада
1991 року за №1788 перерахунок пенсій,
призначених за раніше діючим
законодавством, провадиться із
середньомісячного заробітку за
останніх 24 або будь-які 60 місяців перед
призначенням пенсії, або перед
введенням в дію цього Закону, або з
заробітку, з якого було раніше
обчислено пенсію, за документами,
наявними в пенсійній справі, із
застосуванням статей 64-67 цього Закону.

Відповідно до Постанови Правління
Пенсійного фонду України від 25
листопада 2005 року за №22-1 «Про
затвердження Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», до заяви про призначення
пенсії сім'ї померлого пенсіонера
повинні бути додані необхідні
документи, зазначені в цьому пункті.
Заробіток у такому випадку
визначається за документами, що є в
пенсійній справі померлого
годувальника, або за поданими
додатково документами відповідно до
вимог частини першої статті 40 Закону.

Якщо померлий пенсіонер мав право на
перерахунок пенсії в порядку,
передбаченому частиною четвертою
статті 42 Закону, але не звернувся за
таким перерахунком, то подаються
відповідні документи про стаж роботи
та про заробітну плату після
призначення пенсії.

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону пенсія у
зв'язку з втратою годувальника
призначається в розмірі: на одного
непрацездатного члена сім'ї - 50
відсотків пенсії за віком померлого
годувальника; на двох та більше
непрацездатних членів сім'ї - 100
відсотків пенсії за віком померлого
годувальника, що розподіляється між
ними рівними частками.

У розрізі вищенаведених норм Закону
колегія суддів вважає, що розмір пенсії
у зв'язку з втратою годувальника
визначається у відсотках від розміру
пенсії померлого годувальника в
залежності від кількості утриманців.

Згідно п. 3 ст. 6 Угоди про гарантії прав
громадян держав-учасниць СНД в галузі
пенсійного забезпечення від 13.03.1992 р.
обрахування пенсій проводиться із
заробітку (доходу) за періоди роботи, що
враховуються у трудовий стаж.

Як встановлено судом, страховий стаж
ОСОБА_2 склав 30 років 14 днів - з
урахуванням періодів роботи з лютого
1990 року по серпень 1997 року. ОСОБА_2 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року у віці 49 років.

З урахуванням вимог законодавства
України про пенсійне забезпечення, а
також встановлених обставин, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що не враховуючи
період з лютого 1990 року по серпень 1997
року, при обчислюванні розміру пенсії
загиблого чоловіка, з якої призначено
пенсію позивачу по втраті
годувальника, відповідач діяв всупереч
законодавству в сфері пенсійного
забезпечення, вийшов за межі своїх
повноважень. А отже оскаржене рішення є
незаконним, таким, що порушує
конституційне право позивача на
пенсійне забезпечення.

Отже, колегія суддів переглянувши
рішення суду першої інстанції, вважає,
що при його прийнятті суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених
підстав висновків суду не
спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що постанова Селидівського міського
суду Донецької області від 17.07.2014 року
по справі №242/2124/14-а прийнята з
дотриманням норм чинного
процесуального та матеріального права
і підстав для її скасування не
виявлено.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч.
1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Селидове
Донецької області залишити без
задоволення.

Постанову Селидівського міського суду
Донецької області від 17.07.2014р. по
справі № 242/2124/14-а залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Калиновський
В.А.Судді(підпис) (підпис) Бенедик А.П.
Водолажська Н.С.