Справа № 805/16713/13-а
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2014 року м. Київ
К/800/8017/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:
Вербицької О.В.

суддів:
Маринчак Н.Є.

Муравйова О.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Куйбишевському районі
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області

на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 17.12.2013 року

та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 22.01.2014 року

у справі № 805/16713/13-а

за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю Виробниче
підприємство «Комбінат харчових
продуктів»доДержавної податкової
інспекції у Куйбишевському районі
Головного управління Міндоходів у
Донецькій областіпровизнання
недійсними податкові повідомлення -
рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю Виробниче
підприємство «Комбінат харчових
продуктів» (далі по тексту - позивач,
ТОВ ВП «Комбінат харчових продуктів»)
звернулось з позовом до Державної
податкової інспекції у Куйбишевському
районі Головного управління
Міндоходів у Донецькій області (далі по
тексту - відповідач, ДПІ) про визнання
недійсними податкові повідомлення -
рішення.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 17.12.2013 року
адміністративний позов задоволено.

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 22.01.2014 року
апеляційну скаргу ДПІ залишено без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін.

Відповідач, не погоджуючись з
вищевказаними рішеннями судів першої
та апеляційної інстанцій, оскаржив їх у
касаційному порядку, просить скасувати
з мотивів порушення норм матеріального
та процесуального права та прийняти
нове рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог повністю.

З урахуванням неприбуття у судове
засідання жодної з осіб, які беруть
участь у справі, та які були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, відповідно до
вимог ст. 222 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів
дійшла висновку про можливість
розгляду справи за наявними у справі
матеріалами в порядку письмового
провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши доводи касаційної скарги,
матеріали справи, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
касаційної інстанції дійшов висновку
щодо наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі по тексту - КАС України) суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Так, судами попередніх інстанцій
встановлено, що ДПІ проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку ТОВ ВП «Комбінат харчових
продуктів» з питань дотримання
податкового законодавства,
правильності визначення, повноти,
нарахування та своєчасності сплати
податку на додану вартість та податку
на прибуток по взаємовідносинам з ТОВ
«Світ Олії» за період березень,
квітень, травень 2012 року, за
результатами якої складено акт від
31.10.2013 року №760/05-66-15-01/30250190.

В акті перевірки зазначено, що під час
перевірки виявлено наступні порушення
ТОВ ВП «Комбінат харчових продуктів»:

1) відсутність об'єктів оподаткування у
ТОВ ВП «Комбінат харчових продуктів»
при придбанні товарів у березні 2012 року
на суму 105381 грн., у квітні 2012 року на
суму 216117 грн., у травні 2012 року на суму
210943 грн.

2) п. 138.1, п. 138.2 ст.138 Податкового кодексу
України, внаслідок чого завищено
витрати, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування за
півріччя 2012 року, що призвело до
заниження податку на прибуток, що
підлягає сплаті до бюджету на загальну
суму 559063 грн. за 2 квартал 2012 року;

3) п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, внаслідок
чого завищено податковий кредит, що
призвело до заниження суми податку на
додану вартість у березні, квітні,
травні 2012 року, яка підлягає до сплати в
бюджет на загальну суму 700520 грн.

Висновки ДПІ щодо виявлених порушень
позивачем обґрунтовані даними акту
документальної позапланової виїзної
перевірки ТОВ «Світ Олії» з питань
правомірності нарахування податкових
зобов'язань та податкового кредиту з
податку на додану вартість за період з
01.03.2012 року по 31.05.2012 року, від 25.06.2013 року
№ 170/22-409/34429449.

На підставі висновків, що викладені в
акті перевірки, ДПІ прийнято податкові
повідомлення-рішення від 14.11.2013 року
№, яким ТОВ ВП «Комбінат харчових
продуктів» збільшено суму грошових
зобов'язань з податку на прибуток на
загальну суму 838594,50 грн. (за основним
платежем - 559063,00 грн., за штрафними
санкціями - 279531,50 грн.) та №, яким
позивачу збільшено суму грошових
зобов'язань з податку на додану
вартість на загальну суму 966740,50 грн. (за
основним платежем - 700520,00 грн., за
штрафними санкціями - 297569,50 грн.).

Суди першої та апеляційної інстанцій
визнали необґрунтованими такі
висновки податкового органу, з чим
погоджується суд касаційної інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 138.1 ст. 138
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті: інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Пунктом 138.2 ст. 138 ПК України
передбачено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює
виробництво товарів, виконання робіт,
надання послуг з довготривалим (більше
одного року) технологічним циклом
виробництва за умови, що договорами,
укладеними на виробництво таких
товарів, виконання робіт, надання
послуг, не передбачено поетапної їх
здачі, до витрат звітного податкового
періоду включаються витрати, пов'язані
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг у
цьому періоді. Платник податку для
визначення об'єкта оподаткування має
право на врахування витрат,
підтверджених документами, що складені
нерезидентами відповідно до правил
інших країн.

Підпунктом 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України
передбачено, що податковий кредит - це
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Згідно п. 198.1 ст. 198 ПК України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Пунктом 198.2. ст. 198 ПК України
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до вимог п. 198.3 ст. 198 ПК
України (в редакції, чинній на час
спірних правовідносин) податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6. ст. 198 ПК України
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, та
було встановлено судами попередніх
інстанцій, 17.02.2010 року між ТОВ ВП
«Комбінат харчових продуктів»
(покупець) та ТОВ «Світ олії»
(продавець) укладено договір
постачання № 1702ЧС (надалі - договір),
відповідно до вимог якого продавець
зобов'язується поставити, а покупець
прийняти та оплатити в строк на умовах,
передбачених цим договором, товар.

Реальність здійснення господарських
операцій між позивачем та вищевказаним
контрагентом підтверджується наявними
в матеріалах справи податковими
накладними, видатковими накладними,
товарно-транспортними накладними,
тощо.

Оплата позивачем придбаних товарів
підтверджується наявними в матеріалах
справи платіжними дорученнями.

Вищевказані документи оформлені
відповідно до вимог чинного
законодавства, Закону України № 996 «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», є документами
первинного обліку.

Використання позивачем придбаних
товарів у власній господарській
діяльності підтверджується
матеріалами справи.

Отже, з огляду на вищевказані обставини
справи, колегія суду погоджується з
висновками судів першої та апеляційної
інстанції щодо реальності
господарських операцій, укладених між
позивачем та вищевказаним
контрагентом.

Крім того, судами попередніх інстанцій
встановлено, що ТОВ «Світ олії» на час
спірних відносин було зареєстроване як
платник податку (відповідно до вимог
чинного законодавства).

Таким чином, суди обґрунтовано не
прийняли до уваги висновки ДПІ щодо
нікчемності правочинів, з урахуванням
всіх обставин справи та вимог діючого
на час спірних правовідносин
законодавства.

Колегія суддів приходить до висновку,
що саме за вищевказаних обставин
справи, суди першої та апеляційної
інстанцій вірно застосували норми
матеріального права, отже, прийняті
податковим органом спірні рішення є
неправомірними.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що судом першої та
апеляційної інстанцій порушення норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено,
правова оцінка обставин у справі дана
вірно.

В свою чергу, доводи касаційної скарги
не відповідають фактичним обставинам
справи та спростовуються
вищезазначеними нормами права, отже,
відсутні підстави для її задоволення.

За таких обставин, касаційна скарга
відповідача підлягає залишенню без
задоволення, а постанова Донецького
окружного адміністративного суду від
17.12.2013 року та ухвала Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 22.01.2014 року залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 210, 214-215, 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Куйбишевському районі
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області залишити без
задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 17.12.2013 року
та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 22.01.2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав, у
порядку та в строки, встановлені
статтями 236-238 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька Судді
Н.Є. Маринчак О.В. Муравйов