Справа № 2а-11728/11/0170/21
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2014 року м. Київ
К/9991/24192/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В.,
Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., розглянувши
в порядку письмового провадження
касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від 25
жовтня 2011 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 14 березня
2012 року у справі за позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до Залізничного відділу
державної виконавчої служби
Сімферопольського управління юстиції
Автономної Республіки Крим про
визнання незаконними дій та
бездіяльності,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2011 року позивачі звернулися
до суду із зазначеним позовом до
відповідача. Просили визнати
незаконними дії та бездіяльність
посадових осіб Залізничного відділу
державної виконавчої служби
Сімферопольського управління юстиції
Автономної Республіки Крим щодо
відмови у відкритті виконавчих
проваджень на підставі завіреної копії
судового рішення, визнати незаконними
та скасувати постанови про відмову у
відкритті виконавчих проваджень від 19
вересня 2011 року, зобов'язати
відповідача відкрити виконавчі
провадження з примусового виконання
постанови Севастопольського
апеляційного суду від 11 листопада 2010
року на підставі заяв позивачів від 14
вересня 2011 року, стягнути з відповідача
на їхню користь заподіяну шкоду в
розмірі 50 мінімальних заробітних плат
кожному з урахуванням індексу інфляції
та 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовували тим, що
відповідач, в порушення вимог ст. 17
Закону України «Про виконавче
провадження», відмовив їм у відкритті
виконавчого провадження на підставі
постанови Севастопольського
апеляційного суду від 11 листопада 2010
року.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 25 жовтня 2011 року,
залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 14 березня
2012 року, у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ставиться питання
про скасування судових рішень судів
першої та апеляційної інстанцій з
підстав порушення норм матеріального
та процесуального права та ухвалення
нового судового рішення про
задоволення позову.

Перевіривши за матеріалами справи
доводи касаційної скарги та
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі у
межах касаційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що 14 вересня 2011 року
позивачі звернулися до Залізничного
відділу державної виконавчої служби
Сімферопольського управління юстиції
Автономної Республіки Крим із заявами
про відкриття виконавчого провадження
з примусового виконання постанови
Севастопольського апеляційного суду
від 11 листопада 2010 року у справі №
2а-2241/08/6 про виділення благоустроєного
житлового приміщення. До вказаних заяв
позивачі приклали копії судового
рішення.

19 вересня 2011 року відповідач відмовив
позивачам у відкритті виконавчого
провадження через невідповідність
виконавчого документа вимогам ст. 18
Закону України «Про виконавче
провадження».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що відкриття виконавчого провадження
на підставі копій постанови
Севастопольського апеляційного суду
від 11 листопада 2010 року неможливе,
оскільки вказана постанова суду не є
виконавчим документом через
невідповідність вимогам ст. 18 Закону
України «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 4 ст. 257 КАС України примусове
виконання судових рішень в
адміністративних справах здійснюється
в порядку, встановленому Законом
України «Про виконавче провадження».

Частиною 1 ст. 258 КАС України
передбачено, що за кожним судовим
рішенням, яке набрало законної сили або
яке належить виконати негайно, за
заявою осіб, на користь яких воно
ухвалено, видається один виконавчий
лист. Якщо судове рішення ухвалено на
користь кількох позивачів чи проти
кількох відповідачів, суд має право
видати кілька виконавчих листів, точно
зазначивши, яку частину судового
рішення треба виконати за кожним
виконавчим листом.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України
«Про виконавче провадження» примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що
відповідно до цього Закону підлягають
виконанню державною виконавчою
службою, зокрема, такі виконавчі
документи: виконавчі листи, що
видаються судами, і накази
господарських судів, у тому числі на
підставі рішень третейського суду та
рішень Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті; ухвали,
постанови судів у цивільних,
господарських, адміністративних,
кримінальних справах та справах про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом; судові
накази.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про
виконавче провадження» у виконавчому
документі зазначаються: 1) назва і дата
видачі документа, найменування органу,
прізвище та ініціали посадової особи,
що його видали; 2) дата прийняття і номер
рішення, згідно з яким видано документ;
3) повне найменування (для юридичних
осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та
по батькові за наявності) (для фізичних
осіб) стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код суб'єкта господарської діяльності
стягувача та боржника за наявності (для
юридичних осіб), індивідуальний
ідентифікаційний номер стягувача та
боржника за наявності (для фізичних
осіб - платників податків), а також інші
дані, якщо вони відомі суду чи іншому
органу, що видав виконавчий документ,
які ідентифікують стягувача та
боржника чи можуть сприяти примусовому
виконанню, зокрема, дата народження
боржника та його місце роботи (для
фізичних осіб), місцезнаходження майна
боржника, рахунки стягувача та
боржника тощо; 4) резолютивна частина
рішення; 5) дата набрання законної
(юридичної) сили рішенням; 6) строк
пред'явлення виконавчого документа до
виконання.

Частиною 3 вказаної статті передбачено,
що виконавчий документ повинен бути
підписаний уповноваженою посадовою
особою із зазначенням її прізвища та
ініціалів і скріплений печаткою.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження, зокрема, у
разі: неподання виконавчого документа,
зазначеного у статті 17 цього Закону, та
неподання заяви про відкриття
виконавчого провадження у випадках,
передбачених цим Законом;
невідповідності виконавчого документа
вимогам, передбаченим статтею 18 цього
Закону.

Враховуючи вищенаведене, суди
попередніх інстанції дійшли
обґрунтованого висновку про відмову у
задоволенні позову, оскільки копія
постанови Севастопольського
апеляційного суду від 11 листопада 2010
року у справі № 2а-2241/08/6 не є виконавчим
документом в розумінні ст.ст. 17, 18
Закону України «Про виконавче
провадження».

Згідно частини 1 статті 220 КАС України
суд касаційної інстанції не може
досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 цього Кодексу,
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про
незаконність судового рішення,
порушення норм матеріального та
процесуального права безпідставні, не
ґрунтуються на доказах та матеріалах
справи.

Тому колегія суддів, перевіривши у
межах доводів касаційної скарги
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
Автономної Республіки Крим від 25
жовтня 2011 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 14 березня
2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі,
оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: В.В. Тракало Я.Л.
Іваненко М.І. Мойсюк