Справа № 2а-2375/11
Суддя: Обрізко І.М.
Дата ухвалення: 2014-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року Справа № 130975/12/9104

Львівського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого судді
Обрізко І.М.,

суддів
Іщук Л.П., Левицької Н.Г.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в м. Ужгороді Закарпатської
області на постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 14 вересня 2011 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в м. Ужгороді
Закарпатської області про визнання
протиправними дій щодо відмови у
проведенні перерахунку пенсії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся 21.04.2011 року в суд з
адміністративним позовом, в якому
просить визнати протиправною відмову в
отриманні державної пенсії в розмірі 8
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії в розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком, виходячи з
встановленого законодавством розміру
мінімальної пенсії за віком і
зобов'язати відповідача призначити та
виплачувати пенсію у встановленому
законом розміру, а також виплачувати
зазначені пенсії надалі.

Вимоги мотивовані тим, що йому
встановлена II група інвалідності,
пов'язана з ліквідацією наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС. Статтею 50
вказаного Закону встановлено, що
особам, віднесеним до 1 категорії,
призначається щомісячна додаткова
пенсія для інвалідів IІ групи у розмірі
75 % від мінімальної пенсії за віком, а
ст. 54 цього ж Закону, - в усіх випадках
розмір пенсії для інвалідів, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не може бути нижчим по II
групі інвалідності - 8 мінімальних
пенсій за віком.

Постановою Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 14 вересня 2011 року позовні
вимоги задоволено. Зобов'язано
управління Пенсійного фонду України в
м. Ужгороді Закарпатської області
зробити перерахунок призначеної
позивачу державної пенсії та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров`ю, відповідно ст.ст. 49, 50, 54, 67
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», застосувавши розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, а також
нараховувати та виплачувати зазначені
пенсії надалі.

Суд виходив з того, що положення ч. 3 ст.
28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, не слід брати до уваги,
оскільки наявність такої норми за
відсутності іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та права на
отримання пенсії і щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлено нормами Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням управління Пенсійного фонду
України в м. Ужгороді Закарпатської
області подало апеляційну скаргу, в
якій через порушення норм
матеріального та процесуального права,
невідповідності висновків суду
обставинам справи, просить його
скасувати та постановити рішення, яким
відмовити позивачу в задоволенні
позову.

В обґрунтування вимог покликається на
постанову Кабінету Міністрів України
від 28 травня 2008 року № 530 «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян» та постанову КМУ № 654 від
16.07.2008 року «Про підвищення рівня
пенсійного забезпечення громадян».

У разі неприбуття жодної з осіб, які
беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів (п.2 ч. 1 ст. 197 КАС
України із змінами і доповненнями,
внесеними згідно із Законом України
від 07.07.2010 року N 2453-VI), що є достатнім для
розгляду даної справи.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вбачає її
частково аргументованою.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд
апеляційної інстанції скасовує судове
рішення та ухвалює нове, коли має місце
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
недоведеність таких обставин,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи чи питання.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що ОСОБА_1 є
учасником ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС віднесений до першої категорії
осіб, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи ІІ групи
інвалідності в зв'язку із
захворюванням, пов'язаним з
ліквідацією наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, що стверджується
відповідним посвідченням

Відповідно до частини першої статті 50
зазначеного Закону особам, віднесеним
до категорії 1, які є інвалідами IІ
групи, призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 75 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Згідно з частиною четвертою статті 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в усіх випадках розмір
пенсій для інвалідів II групи, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не може бути нижчим 8
мінімальних пенсій за віком.

За таких обставин, відповідно до Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
є правильним висновок місцевого суду
про те, що позивач має права на
призначення пенсії в розмірі, не
нижчому 8 мінімальних пенсій за віком
та щомісячної додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75
процентів мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є
визначальною для вирішення вказаного
спору, крім того, це право гарантується
Конституцією України (частина друга
статті 46 Конституції України).

Згідно з положеннями частини 4 ст. 9 КАС
України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції дійшов до підставного
висновку, що при визначенні розміру
пенсій ОСОБА_1 застосуванню підлягає ч.
1 ст. 50 та ч. 4 ст. 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а не
постанови Кабінету Міністрів України,
позаяк останні істотно звужують обсяг
встановлених законом прав позивача.

Положення ч. 3 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на думку колегії суддів,
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) для обрахування інших пенсій
чи доплат, пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого,
крім передбаченого ч. 1 цієї статті,
мінімального розміру пенсії за віком.

Також, не заслуговує уваги твердження
сторони відповідача про те, що порядок
обчислення пенсії по інвалідності, що
настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, і пенсії у зв'язку з
втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів
України, позаяк надання законодавцем
такого права Кабінету Міністрів
України не означає, що останній,
встановлюючи такий порядок, може
допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача, встановлених цим же
Законом. Тобто, Кабінет Міністрів
України повинен був встановити
зазначений порядок, не порушуючи
положень цього Закону, в тому числі й
інших законів, якими встановлено
розміри мінімальної пенсії за віком.

Зі статей 50 та 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» випливає,
що під час визначення розміру пенсії та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, за основу їх
нарахування береться мінімальна
пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Відповідно до частини третьої статті 67
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», яка набрала чинності 31
жовтня 2006 року, у разі збільшення
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, підвищується
розмір пенсії, визначений відповідно
до статті 54 цього Закону, а також розмір
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4
категорій, та розмір щомісячної
компенсації сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи. Перерахунок пенсії
здійснюється з дня встановлення нового
розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є
імперативною, свідчить, що підставою
для перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму,
і цей перерахунок здійснюється з дня
встановлення цього мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсій за віком встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки позивачеві слід визначати
пенсію, виходячи з мінімальної пенсії
за віком, яка встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, то в разі
збільшення розміру цього прожиткового
мінімуму перерахунок пенсії
позивачеві повинен проводитись,
виходячи з нового розміру мінімальної
пенсії за віком.

Тому відповідачем протиправно
відмовлено позивачу у перерахунку
пенсій у разі встановлення розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Отже, враховуючи що відповідач у справі
повинен діяти лише в межах
передбачених Конституцією та законами
України, суд приходить до висновку, що
останній в особі саме управління
Пенсійного фонду України в м. Ужгороді
Закарпатської області має нести
відповідальність за дії
(бездіяльність) вчинені в межах
належного йому правового поля.

Однак, місцевим судом в оскаржуваній
постанові не було конкретизовано
періоду нарахування та виплати
недоплаченої суми державної та
додаткової пенсій на користь ОСОБА_1, а
саме не зазначено початкової дати
задоволення позовних вимог позивача.

Разом з тим, на думку колегії суддів є
зайвим обмеження строком
перерахування та виплата
недоотриманої державної та додаткової
пенсії позивача за наявності
покликання в резолютивній частині
судового рішення на ст.ст. 49, 50, ч.4 ст. 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», ч.1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», оскільки
внесенням змін у вказані норми
слугуватиме підставою для зміни
нарахувань і виплат розміру означених
вище пенсій.

За таких обставин, приймаючи до уваги
дату звернення позивача до суду із
даним адміністративним позовом - 21.04.2011
року, виходячи із встановленого
законом шестимісячного строку для
звернення до адміністративного суду,
колегія суддів приходить до
переконання про правомірність
задоволення позовних вимог позивача
лише починаючи з 21.10.2010 року і до
виникнення обставин, з якими закон
пов'язує виникнення, зміну чи
припинення правовідносин.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги являються частково
суттєвими і складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи, а також має місце
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 195, 196 ч.4, 197, 198, 202, 205 ч. 2,
207, 254 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Ужгороді
Закарпатської області задоволити
частково.

Постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 14 вересня 2011 року по справі
№2а-2375/11 скасувати, та постановити нову,
якою адміністративний позов ОСОБА_1
задоволити частково.

Визнати дії управління Пенсійного
фонду України в м. Ужгороді
Закарпатської області неправомірними
та зобов'язати провести ОСОБА_1
нарахування та виплату недоплаченої
суми державної та додаткової пенсії
починаючи з 21.10.2010 року і до виникнення
обставин, з якими закон пов'язує
виникнення, зміну чи припинення
правовідносин у відповідності до
статей 50,54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», з урахуванням
виплачених сум.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
І.М. Обрізко

Судді
Л.П. Іщук

Н.Г. Левицька