Справа № 826/2597/14
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/2597/14
Головуючий у 1-й інстанції: Кротюк О.В.
Суддя-доповідач: Степанюк
У Х В А Л А

Іменем України

09 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка
В.В., Шурка О.І.,

при секретарі -
Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 18 вересня 2014 року у справі за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю компанія
«Акріс ЛТД» до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві про визнання протиправними
дій, скасування постанови та припису, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року товариство з обмеженою
відповідальністю компанія «Акріс ЛТД»
(далі - Позивач, ТОВ «Акріс ЛТД»)
звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві (далі - Відповідач, ІДАБК) про:
визнання протиправними дій з
проведення позапланової перевірки
нежитлового приміщення за адресою: вул.
Донвар-Запольського, 16 у
Шевченківському районі м. Києва, та
складання акту від 07.02.2014 року
перевірки дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, протоколу від 07.02.2014 року
про вчинення правопорушення у сфері
містобудівної діяльності; скасування
припису від 07.02.2014 року про усунення
порушень вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил;
скасування постанови від 13.02.2014 року
№62/14/7/26-44/1302/02/2 та №63/14/7/26-43/1302/02/2 про
накладення штрафу за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
18.09.2014 року адміністративний позов
задоволено частково - визнано
протиправною та скасовано постанову
від 13.02.2014 року №62/14/7/26-44-1302/02/2 про
накладення штрафу за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено повністю. Задовольняючи
позовні вимоги в частині, суд зазначив,
що постанова про накладення штрафу за
експлуатацію неприйнятого в
експлуатацію об'єкта прийнята
Відповідачем без дотримання строків
притягнення до відповідальності, а
тому підлягає скасуванню. Відмовляючи
у задоволенні решти позовних вимог, суд
першої інстанції виходив з того, що
Відповідач, правомірно провівши
перевірку, дійшов до обґрунтованого
висновку про невиконання Позивачем
обов'язку щодо введенню в експлуатацію
об'єкта, а відтак відсутність підстав
для скасування припису та постанови
про накладення штрафу за невиконання
припису.

Не погоджуючись із викладеним у
постанові рішенням, Відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою у
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю. При цьому посилається на
порушення судом норм матеріального
права. Наголошує на тому, що судом
першої інстанції не було взято до уваги
фактів, встановлених в іншому судовому
рішенні, яке набрало законної сили.

У судовому засіданні представник
Відповідача доводи апеляційної скарги
підтримав та просив суд вимоги
останньої задовольнити повністю.

Представник Позивача наполягав на
залишенні апеляційної скарги без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення повноважних представників
сторін, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду
першої інстанції - без змін з наступних
підстав.

При ухваленні оскаржуваного рішення,
суд першої інстанції встановив, що у
лютому 2014 року працівниками ІДАБК було
проведено позапланову перевірку
об'єкта будівництва ТОВ «Акріс ЛТД» -
групи приміщень №177 (в літ. «А»), м. Київ,
Шевченківський район, вул.
Довнар-Запольського, 16, з питань
дотримання вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил, а
також припису від 23.01.2014 року.
Результати перевірки зафіксовані в
акті від 07.02.2014 року.

У ході перевірки було встановлено, що
ТОВ «Акріс ЛТД» не виконані вимоги
припису ІДАБК від 23.01.2014 року, а саме
продовжується експлуатація самовільно
збудованої нежитлової будівлі (група
приміщень №177 (в літ. «А»)) на вул.
Довнар-Запольського, 16 у
Шевченківському районі м. Києва, без
прийняття в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкту у встановленому
законодавством порядку, чим порушено ч.
8 ст. 39 Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності», п. 3 ч. 4 ст. 41
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності». Крім того,
встановлено, що замовника будівництва
ТОВ «Акріс ЛТД» протягом року було
піддано стягненню за порушення,
передбачені абз. 4 п. 6 ч. 2 ст. 2 Закону
України «Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності», постановою від 28.01.2014 року
№37/14/1/7126-56/2801/02/2.

На підставі викладених в акті
перевірки висновків Відповідачем
07.02.2014 року винесено припис про
усунення порушень вимог законодавства
у сфері містобудівної діяльності,
будівельних норм, державних стандартів
і правил, в якому міститься вимога
усунути допущені порушення шляхом
знесення об'єкта самочинного
будівництва - нежитлової будівлі (групи
приміщень №177 (в літ. «А»)) на вул.
Довнар-Запольського, 16 у
Шевченківському районі м. Києва у
термін до 17.02.2014 року.

Крім того, Відповідачем 07.02.2014 року
складено протокол про правопорушення у
сфері містобудівної діяльності, яким
визначено: що відповідальність за
встановлені правопорушення
передбачена абз. 2 п. 1 с. 6 ст. 2 Закону
України «Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності».

За результатами розгляду матеріалів
справ про правопорушення у сфері
містобудівної діяльності Відповідачем
13.02.2014 року винесені постанови про
накладення штрафу за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності:
№62/14/7/26-44/1302/02/2 за порушення абз. 4 п. 6 ч. 2
ст. 2 Закону України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності» у
розмірі 219 240,00 грн.; №63/14/7/26-43/1302/02/2 за
порушення абз. 2 п. 1 ч. 6 ст. 2 Закону
України «Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності» у розмірі 12 180,00 грн.

На підставі встановлених вище
обставин, а також за наслідками
системного аналізу приписів ст. ст. 39, 41
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності», ст. 2 Закону
України «Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності», а також Порядку
здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 23.05.2011 року № 553,
суд першої інстанції дійшов висновку
про правомірність, по-перше, дій
Відповідача при проведення перевірки
та оформленні її результатів, по-друге,
припису від 07.02.2014 року та постанови про
накладення штрафу за невиконання
припису від 23.01.2014 року. Водночас, суд
зазначив, що оскільки згідно позиції
Верховного Суду України експлуатація
не прийнятого в експлуатацію об'єкта не
може тлумачитися як триваючи
правопорушення, постанова від 13.02.2014
року №62/14/7/26-44/1302/02/2 є такою, що
винесення без дотримання
встановленого строку для притягнення
до відповідальності, а тому підлягає
скасуванню.

З такими висновками суду першої
інстанції судова колегія не може не
погодитися з огляду на наступне.

Правові, економічні, соціальні та
організаційні засади містобудівної
діяльності в Україні спрямовані на
формування повноцінного життєвого
середовища, забезпечення при цьому
охорони навколишнього природного
оточення, раціонального
природокористування та збереження
культурної спадщини, визначено Законом
України «Про основи містобудування»
від 16.11.1992 року №2780-ХІІ.

Згідно ст. 7 Закону України «Про основи
містобудування» державне регулювання
у сфері містобудування здійснюється
Верховною Радою України, Кабінетом
Міністрів України, Верховною Радою та
Радою міністрів Автономної Республіки
Крим, місцевими державними
адміністраціями, органами місцевого
самоврядування, а також центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
політики у сфері містобудування,
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
містобудування, центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику з питань державного
архітектурно-будівельного контролю,
іншими органами в порядку,
встановленому законодавством.

Таким органом є Державна
архітектурно-будівельна інспекція та
її територіальні органи.

Положеннями ч. 2 ст. 41 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» (далі - Закон) визначено, що
державний архітектурно-будівельний
контроль здійснюється органами
державного архітектурно-будівельного
контролю в порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 2 затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 23.05.2011
року № 553 Порядку здійснення
державного архітектурно-будівельного
контролю (далі - Порядок), державний
архітектурно-будівельний контроль
здійснюється за дотриманням: 1) вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, проектної документації,
будівельних норм, державних стандартів
і правил, технічних умов, інших
нормативних документів під час
виконання підготовчих і будівельних
робіт, архітектурних,
інженерно-технічних і конструктивних
рішень, застосування будівельної
продукції; 2) порядку здійснення
авторського і технічного нагляду,
ведення загального та (або) спеціальних
журналів обліку виконання робіт (далі -
загальні та (або) спеціальні журнали),
виконавчої документації, складення
актів на виконані будівельно-монтажні
та пусконалагоджувальні роботи; 3)
інших вимог, установлених
законодавством, будівельними нормами,
правилами та проектною документацією,
щодо створення об'єкта будівництва.

Положеннями ч. 5 ст. 26 Закону визначено,
що проектування та будівництво
об'єктів здійснюється власниками або
користувачами земельних ділянок у
такому порядку: 1) отримання замовником
або проектувальником вихідних даних; 2)
розроблення проектної документації та
проведення у випадках, передбачених
статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3)
затвердження проектної документації; 4)
виконання підготовчих та будівельних
робіт; 5) прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів; 6)
реєстрація права власності на об'єкт
містобудування.

Приписами п. 4 ч. 4 ст. 41 Закону
закріплено, що посадові особи органів
державного архітектурно-будівельного
контролю під час перевірки мають право
проводити перевірку відповідності
виконання підготовчих та будівельних
робіт вимогам будівельних норм,
державних стандартів і правил,
затвердженим проектним вимогам,
рішенням, технічним умовам,
своєчасності та якості проведення
передбачених нормативно-технічною і
проектною документацією зйомки,
замірів, випробувань, а також ведення
журналів робіт, наявності у
передбачених законодавством випадках
паспортів, актів та протоколів
випробувань, сертифікатів та іншої
документації.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону управління у
сфері містобудівної діяльності
здійснюється шляхом контролю за
дотриманням законодавства у сфері
містобудівної діяльності, вимог
будівельних норм, державних стандартів
і правил, положень містобудівної
документації всіх рівнів, вихідних
даних для проектування об'єктів
містобудування (далі - вихідні дані),
проектної документації.

Згідно п. 7 Порядку позаплановою
перевіркою вважається перевірка, яка
не передбачена планом роботи
інспекції.

Підставою для проведення позапланової
перевірки є, зокрема, перевірка
виконання суб'єктом містобудівної
діяльності вимог приписів інспекцій.

Як вбачається з матеріалів справи,
підставою для проведення позапланової
перевірки була необхідність перевірки
Відповідачем виконання Позивачем
вимог припису від 23.01.2014 року. За таких
обставин, колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанції про
відповідність дій ІДАБК щодо
проведення перевірки ТОВ «Акріс ЛТД»
вимогам чинного законодавства.

Крім того, як було вірно встановлено
судом першої інстанції, у ході
перевірки працівниками Відповідача
встановлено невиконання ТОВ «Акріс
ЛТД» вимог припису від 23.01.2014 року, у
відтак, на думку колегії суддів,
обґрунтованою є позиція Окружного
адміністративного суду м. Києва про
відсутність підстав для скасування
постанови №62/14/7/26-43/1302/02/2 від 13.02.2014
року, якою накладено штраф за
невиконання припису у відповідності до
вимог абз. 2 п. 6 ч. 2 ст. 2 Закону України
«Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності».

Крім іншого, суд першої інстанції вірно
зазначив, що відповідно до ч. 8 ст. 39
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності»
експлуатація закінчених будівництвом
об'єктів, не прийнятих (якщо таке
прийняття передбачено законодавством)
в експлуатацію, забороняється.

У зв'язку з викладеним та зважаючи на
те, що згідно позиції Верховного Суду
України, викладеної в постанові від
04.03.2014 року у справі № 21-433а13, обов'язок
введення в експлуатацію об'єкта
будівництва виникає в особи з моменту
набрання чинності вказаним законом, а
Позивачем не вчинено дій з виконання
вимог ст. 39 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», судова колегія
погоджується з твердженням суду першої
інстанції про відсутність правових
підстав для скасування припису від
07.02.2014 року.

Оцінюючи висновки суду першої
інстанції про необхідність скасування
постанови від 13.02.2014 року №62/14/7/26-44/1302/02/2
про накладення штрафу у розмірі 219 240,00
грн. за експлуатацію не прийнятого в
експлуатацію об'єкта будівництва,
судова колегія вважає за необхідне
зазначити наступне.

Як вірно зазначив Окружний
адміністративний суд м. Києва, у
постанові Верховного Суду України від
04.03.2014 року у справі №21-433а13 викладено,
що при розгляді спорів цієї категорії
суди мають з'ясовувати питання щодо
наявності в діях суб'єкта
містобудування складу правопорушення,
зокрема, факту закінчення будівництвом
відповідного об'єкта, наявності на цей
момент встановленого законодавством
обов'язку вводити об'єкт в
експлуатацію, невведення в
експлуатацію та використання об'єкта,
закону, який би встановлював
відповідальність за невиконання
обов'язку із введення в експлуатацію, а
також дотримання строків притягнення
до публічної відповідальності.

При цьому, Верховний Суд України
зазначив, що в контексті хронології
правового регулювання спірних
відносин поняття «експлуатація не
прийнятого в експлуатацію об'єкта» не
може тлумачитись як триваюче
правопорушення. Змістом цього
правопорушення є невиконання обов'язку
із введення в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкта містобудування до
початку його експлуатації. Суспільна
небезпека такого правопорушення
насамперед полягає не в недотриманні
встановленого правопорядку, а в
небезпеці, яка може мати місце в
результаті відсутності контролю за
безпечністю побудованого об'єкта
містобудування з початку його
використання.

Частина восьма статті 39 Закону №3038-VI зі
змінами, внесеними згідно із Законом
України від 20 листопада 2012 року №5496-VI,
встановлює, що експлуатація закінчених
будівництвом об'єктів, не прийнятих
(якщо таке прийняття передбачено
законодавством) в експлуатацію,
забороняється.

Таким чином, логічним, на переконання
Верховного Суду України, має бути
судження про те, що обов'язок введення
об'єктів будівництва в експлуатацію,
відповідальність за експлуатацію
об'єктів, не введених в експлуатацію,
можуть стосуватися лише тих суб'єктів,
які після закінчення будівництва та
початку використання, маючи
відповідний обов'язок, не ввели об'єкти
містобудування в експлуатацію, за що
встановлена відповідна
відповідальність.

Згідно ч. 1 ст. 244-2 КАС України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Тобто, суд першої інстанції, вирішуючи
спір з урахуванням обов'язкових
правових позицій Верховного Суду
України, діяв у відповідності вимог
процесуального права.

Крім того, як вірно встановив Окружний
адміністративний суд м. Києва, право
власності на групу нежитлових
приміщень №177 (літ. «А») по вул.
Довнар-Запольського, 16 у
Шевченківському районі м. Києва
зареєстровано за Позивачем 02.10.2008 року
на підставі рішення Господарського
суду м. Києві від 11.09.2008 року у справі
№30/292. Однак, право власності згідно
вказаного рішення господарського суду
виникло у ТОВ «Акріс ЛТД» у грудні 1997
року, у той час як у ході перевірки
Відповідачем не було встановлено
здійснення Позивачем будівельних
робіт у вказаний період. Відтак, на
думку колегії суддів, суд першої
інстанції обґрунтовано зазначив з
посиланням на постанову Верховного
Суду України про те, що
відповідальність за виконання
обов'язку з введення в експлуатацію
об'єкта будівництва не може бути
застосована до ТОВ «Акріс ЛТД».

Крім іншого, відповідно до ч. 11 ст. 2
Закону України «Про відповідальність
за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності» штраф може
бути накладено на суб'єктів
містобудування протягом шести місяців
з дня виявлення правопорушення, але не
пізніш як через три роки з дня його
вчинення.

Отже, як зазначив Верховний Суд
України, оскільки експлуатація не
прийнятого в експлуатацію об'єкта не
може тлумачитись як триваюче
правопорушення, то строки застосування
санкцій у вигляді штрафу за вказане
правопорушення сплинули.

У зв'язку з чим судова колегія
погоджується з висновками суду першої
інстанції про необхідність скасування
постанови від 13.02.2014 року №62/14/7/26-44/1302/02/2
про накладення штрафу за експлуатацію
не прийнятого в експлуатацію об'єкта як
такої, що прийнята Відповідачем без
урахуванням вимог ч. 11 ст. 2 Закону
України «Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності».

Таким чином, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Колегія суддів із наведеними
висновками суду першої інстанції
погодилась, оскільки вони знайшли своє
підтвердження в ході апеляційного
розгляду справи. Судом було вірно
встановлено фактичні обставини справи,
надано належну оцінку дослідженим
доказам, прийнято законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права. У зв'язку з цим
колегія суддів вважає необхідним
апеляційну скаргу - залишити без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у м. Києві - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 18
вересня 2014 року у справі за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю компанія
«Акріс ЛТД» до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві про визнання протиправними
дій, скасування постанови та припису -
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, а якщо її було прийнято
за наслідками розгляду у письмовому
провадженні, - через п'ять днів після
направлення їх копій особам, які беруть
участь у справі. Касаційна скарга на
судові рішення подається у порядку та
строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС
України.

Головуючий суддя
А.Г. Степанюк

Судді
В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя
Степанюк А.Г.

Судді:
Кузьменко В. В.

Шурко О.І.