Справа № 815/4334/14
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

27 листопада 2014 р. Справа № 815/4334/14

Категорія: 8.3.1 Головуючий в 1 інстанції:
Єфіменко К. С.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

доповідача - судді Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Косцової І.П.,

розглянувши у порядку письмового
провадження справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у Овідіопольському районі
Головного управління Міндоходів в
Одеській області на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 09 вересня 2014 року по справі за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЗС АВТО ЕЛІТ» до
Державної податкової інспекції у
Овідіопольському районі Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю «ЗС АВТО ЕЛІТ»
звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Овідіопольському районі Головного
управління Міндоходів в Одеській
області, в якому просив визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення від 01.07.2014 року
№, №, мотивуючи позовні
вимоги тим, що в податкових періодах за
2013 рік в цілому та за червень 2013 року
позивачем було правомірно сформовано
валові витрати, податковий кредит з ПДВ
підтверджується відповідними
первинними документами податкового та
бухгалтерського обліку, в зв'язку з чим
оскаржені податкові
повідомлення-рішення підлягають
визнанню протиправними та скасуванню.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 09 вересня
2014 року позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЗС АВТО ЕЛІТ» -
задоволено. Визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у
Овідіопольському районі Головного
управління Міндоходів в Одеській
області від 01.07.2014 року №, №.

В апеляційній скарзі, Державна
податкова інспекція у
Овідіопольському районі Головного
управління Міндоходів в Одеській
області, посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального права, та
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 09 вересня 2014 року - скасувати
та прийняти нову постанову про відмову
у задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідача,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
Державною податковою інспекцією у
Овідіопольському районі Головного
управління Міндоходів в Одеській
області) була проведена планова виїзна
документальна перевірка товариства з
обмеженою відповідальністю «ЗС АВТО
ЕЛІТ» з питань дотримання вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинах з платником податків
ТОВ «Техно-Еліт» за період з 01.06.2013 року
по 30.06.2013 року.

За результатами зазначеної перевірки
був складений акт від 16.06.2014 року
№949/15-21-22-02/36718476 (а.с.33-49), на підставі
якого було встановлено завищення
валових витрат позивача, в результаті
чого занижений податок на прибуток
підприємств на суму 45016,00 грн.,
заниження податкового зобов'язання з
ПДВ на загальну суму 48333,00 грн., у зв'язку
із порушенням позивачем положень п.138.2
ст.138, п.п.139.1.9 п.139 ст.139, п.44.1 ст.44,
п.п.198.1,198.2,198.3,198.6, п.198 ст.198, Податкового
кодексу України.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем 01.07.2014 року прийняті
податкові повідомлення-рішення №
(а.с.32) про нарахування податкового
зобов'язання з податку на прибуток
підприємств на суму 45916,00 грн., штрафним
санкціям на суму 22958,00 грн., №
(а.с.31) про нарахування податкового
зобов'язання з ПДВ на суму 48333,00 грн. та
штрафних санкцій в розмірі 24166,50 грн..

Вирішуючи справу та задовольняючи
позовні вимоги ТОВ «ЗС АВТО ЕЛІТ», суд
першої інстанції виходив з того, що
оскаржувані позивачем податкові
повідомлення-рішення не відповідають
вимогам закону, у зв'язку з чим
підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з
вищевказаними висновками суду першої
інстанції та вважає, що при винесенні
постанови про задоволення позову судом
першої інстанції були правильно
застосовані норми матеріального права,
виходячи з наступного.

Так, відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України
для цілей оподаткування платники
податків зобов'язані вести облік
доходів, витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
обліку, фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України
встановлено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до п.п.139.1.9 п.139 ст.139 ПК
України встановлено, що витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку. У разі
втрати, знищення або зіпсуття
зазначених документів платник податку
має право письмово заявити про це
органу державної податкової служби та
здійснити заходи, необхідні для
поновлення таких документів. Письмова
заява має бути надіслана до/або разом
із поданням розрахунку податкових
зобов'язань за звітний податковий
період. Якщо платник податку не подасть
у такий строк письмову заяву та не
поновить зазначених документів до
закінчення податкового періоду, що
настає за звітним, не підтверджені
відповідними документами витрати не
включаються до витрат за податковий
звітний період та розрахунку об'єкта
оподаткування, і на суму
недосплаченого податку нараховується
пеня в розмірі 120 відсотків облікової
ставки Національного банку України.
Якщо платник податку поновить
зазначені документи в наступних
податкових періодах, підтверджені
витрати (з урахуванням сплаченої пені)
включаються до витрат за податковий
період, на який припадає таке
поновлення.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст.198 ПК України
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У
разі якщо на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, які попередньо
віднесені до податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

У відповідності до приписів ч.4,5 ст.11
КАС України судом під час офіційного
з'ясування обставин справи
досліджувалось питання щодо
товарності угод за якими позивач
формував валові витрати та податковий
кредит з ПДВ у звітних податкових
періодах.

Як встановлено судом першої інстанції,
між позивачем та ТОВ «Техно-Еліт» був
укладений договір по організації робіт
по модернізації автотранспорту від
30.05.2013 року без номеру (а.с.50-51) та
договір про надання транспортних
послуг (послуги евакуатора) та
перевезення вантажів від 30.05.2013 року
без номеру (а.с.52-54), договір про надання
інформаційних послуг від 01.06.2013 року
без номеру (а.с.55-56), фактичне виконання
яких підтверджується актами прийняття
виконаних послуг, податковими
накладними, рахунками на оплату
вартості послуг (а.с.57-89).

Вартість вказаних послуг, в тому числі
ПДВ були сплачені позивачем у повному
обсязі, що підтверджується копіями
платіжних доручень (а.с.90-92).

Фактичне надання послуг, їх отримання
та проведення оплати їх вартості
позивачем, у тому числі ПДВ надавало
позивачу право сформувати валові
витрати та податковий кредит
відповідних податкових періодів на
підставі положень п.п.138.2 п.138 ст.138,
п.п.139.1.9 п.139 ст.139, п.п.198.3, 198.6 ст.198 ПК
України.

На думку колегії суддів суд першої
інстанції обґрунтовано не погодився із
твердженням податкового органу, що
зазначені вище докази є недостатніми
для підтвердженням фактичного
виконання договорів поставки товарів
від контрагентів позивача, з наступних
підстав:

Пунктом 2 ст.3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
фінансова, податкова, статистична та
інші види звітності, що використовують
грошовий вимірювач, базуються на даних
бухгалтерського обліку.

Пунктом 1 ст.9 цього ж Закону
встановлено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо же неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Відповідно до п.2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року №88 (надалі - Положення)
під первинними документами
розуміються документи, створені у
письмовій або електронній формах, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Відповідно до п.2.4 Положення первинні
документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральній та /або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис особи, що брала
участь у здійсненні господарської
операції. Відповідно до п.2.5 Положення
документ повинен бути підписаний
особисто та підпис може бути
скріплений печаткою.

Отже, зазначені вище документи
первинного бухгалтерського та
податкового обліку складені у
відповідності до приписів діючого
законодавства, мають всі необхідні для
цього реквізити, а тому відповідає
критеріям належного доказу,
визначеного ст.70 КАС України.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
надані позивачем докази є достатніми
для доведення факту постачання послуг
його контрагентом, в зв'язку з чим
висновок податкового органу про
безтоварність таких угод є помилковим,
а тому податкові повідомлення-рішення
підлягають визнанню протиправними та
скасуванню.

Згідно ст. 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального та
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200;
п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Овідіопольському районі Головного
управління Міндоходів в Одеській
області - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 09 вересня
2014 року по справі за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю «ЗС АВТО
ЕЛІТ» до Державної податкової
інспекції у Овідіопольському районі
Головного управління Міндоходів в
Одеській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: