Справа № 818/2870/14
Суддя: С.В. Воловик
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2014 р. 10 год. 20
хв. Справа № 818/2870/14

Сумський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Воловика С.В., розглянувши в приміщенні
суду в м. Суми адміністративну справу №
818/2870/14

за позовом ОСОБА_1

до прокуратури Сумської області

про скасування наказу, поновлення на
роботі та стягнення коштів за час
вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1)
звернувся з адміністративним позовом
до прокуратури Сумської області (далі -
відповідач) в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати
наказ відповідача № 470к від 29.09.2014 р.;

- поновити ОСОБА_1 в органах прокуратури
Сумської області на посаді прокурора
прокуратури м. Суми;

- стягнути з відповідача середній
заробіток за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обгрунтовує
наступним. Наказом від 05.06.2012 р. № 493к
позивача було призначено стажистом на
посаді прокурора прокуратури м. Суми.
За результатами атестації, після
успішного проходження стажування,
наказом прокуратури Сумської області
№ 734к від 22.06.2012 р. ОСОБА_1 призначено на
посаду прокурора прокуратури м. Суми.

Наказом Генерального прокурора
України № 53ш від 24.06.2014 р. у структурі та
штатному розписі органів прокуратури
Сумської області скорочено посаду
прокурора прокуратури м. Суми. На
підставі вказаного наказу 14.07.2014 р.
позивача було повідомлено про
скорочення посади та Наказом № 470к від
29.09.2014 р. ОСОБА_1 був звільнений з
займаної посади на підставі п. 1 ст. 40
Кодексу законів про працю України.

На переконання позивача, його
звільнення є неправомірним, оскільки
відповідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП України при
скороченні чисельності чи штату
працівників у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.
За весь час роботи в органах
прокуратури Сумської області до ОСОБА_1
жодного разу не застосовувались заходи
дисциплінарного впливу та
дисциплінарні стягнення не
накладались, що свідчить про належне
виконання службових обов'язків та
відповідність кваліфікації займаній
посаді. В той же час, деякі інші
працівники прокуратури м. Суми, які
займають аналогічні посади, мають менш
високу кваліфікацію та продуктивність
праці, внаслідок чого допускали факти
суттєвих порушень та дисциплінарні
проступки, за які притягувались до
дисциплінарної відповідальності. Так,
за неналежне виконання службових
обов'язків, оголошено догани
прокурорам прокуратури м. Суми ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та іншим. Тобто,
враховуючи положення ч. 1 ст. 42 КЗпП
України, позивачу мало бути надано
переважене перед вказаними
працівниками право на залишення на
роботі.

Крім того, позивач зазначив, що на
виконання ч. 2 ст. 42 КЗпП України,
відповідач повинен був надати йому
перевагу в залишенні на роботі,
оскільки має на утриманні двох членів
сім'ї, а саме: дружину ОСОБА_5 та
малолітню доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За наведених обставин, ОСОБА_1 вважає
оскаржуваний наказ протиправним та
просив суд адміністративний позов
задовольнити в повному обсязі.

Прокуратура Сумської області з
позовними вимогами не погодилась,
заперечуючи проти позову зазначила, що
за результатами аналізу діяльності
прокурорів прокуратури м. Суми було
встановлено, що ОСОБА_1 має нижчу
кваліфікацію та продуктивність праці
порівняно з іншими працівниками, в
зв'язку з чим і був звільнений з
займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП
України.

Стосовно посилань позивача на ч. 2 ст. 42
КЗпП України, згідно якої він нібито
має переважне право в залишенні на
роботі, відповідач зазначив, що
по-перше, вказана норма надає переважне
право працівникам при рівних умовах
продуктивності і кваліфікації, а в
даному випадку, ОСОБА_1 має нижчу
продуктивність і кваліфікацію ніж інші
працівники, та, по-друге, позивач
неодружений і відомості щодо наявності
у нього малолітньої дитини на момент
попередження про звільнення, а також
звільнення, у прокуратури Сумської
області були відсутні.

З вищезазначених підстав відповідач
вважає оскаржуваний наказ
обґрунтованим, в зв'язку з чим просив
суд в задоволенні адміністративного
позову відмовити.

ОСОБА_1, належним чином повідомлений
про час та місце розгляду справи, в
судове засідання не прибув, про причини
неприбуття суд не повідомив.

В судове засідання прибув представник
прокуратури Сумської області
Вортоломей М.Ф. Згідно ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо не має перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні, але
прибули не всі особи, які беруть участь
у справі, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглядати справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 12 та ч.1 ст. 41
Кодексу адміністративного судочинства
України під час судового розгляду
справи в судовому засіданні
забезпечується повне фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу, крім випадків неявки в судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи у разі, якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження). Таким чином, фіксування
судового засідання по справі не
здійснюється.

Дослідивши подані сторонами документи
і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини
справи та об'єктивно оцінивши докази,
які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд вважає за необхідне в
задоволенні адміністративного позову
ОСОБА_1 відмовити, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що Наказом
прокуратури Сумської області № 598к від
08.07.2011 р. позивача було призначено
стажистом на посаді помічника
прокурора Зарічного району м. Суми на
умовах строкового трудового договору з
08.07.2011 р. до 08.07.2012 р. (а.с. 84). В зв'язку з
призначенням, 20.07.2011 р. ОСОБА_1 була
прийнята присяга працівника
прокуратури.

Наказом прокуратури Сумської області
№ 493к від 05.06.2012 р. (а.с. 85), у зв'язку з
ліквідацією прокуратури м. Суми,
Зарічного та Ковпаківського районів м.
Суми та утворенням прокуратури м. Суми,
частковою зміною структури та штатного
розпису прокуратури Сумської області,
позивача було призначено стажистом на
посаді прокурора прокуратури м. Суми.

За результатами атестації (а.с. 87-97),
відповідно до ст.ст. 16, 46 Закону України
"Про прокуратуру", Положення порядок
стажування в органах прокуратури
України, Наказом № 734к від 22.06.2012 р. (а.с.
86) ОСОБА_1 призначено на посаду
прокурора прокуратури м. Суми.

На виконання вимог Закону України "Про
внесення змін до Закону України "Про
державний бюджет України на 2014 рік",
Закону України "Про запобігання
фінансової катастрофи та створення
передумов для економічного зростання в
Україні", з метою заощадження бюджетних
коштів, удосконалення організації
роботи прокуратури Сумської області,
Генеральною прокуратурою України
24.06.2014 р. прийнятий Наказ № 53ш (а.с. 64) про
скорочення у структурі та штатному
розписі органів прокуратури Сумської
області 39 штатних одиниць, в тому числі
і прокурорів прокуратури м. Суми. На
виконання вказаного наказу у
прокуратурі м. Суми скорочено 2 посади
прокурора прокуратури м. Суми та 1
посада водія прокуратури м. Суми (а.с. 66).

З метою реалізації Наказу Генеральної
прокуратури України № 53ш від 24.06.2014 р.,
ОСОБА_1 14.07.2014 р. був попереджений про
звільнення з роботи через скорочення
посади, яку обіймав (а.с. 68). Так, Наказом
прокуратури Сумської області від 29.09.2014
р. № 470к (а.с. 8) позивач був звільнений з
посади прокурора прокуратури м. Суми на
підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Отже, стверджуючи про протиправність
зазначеного наказу, ОСОБА_1 вказує на
порушення прокуратурою Сумської
області ч. 1 ст. 42 КЗпП України, оскільки
він має переважне право на залишення на
роботі через більш високу кваліфікацію
та продуктивність праці, порівняно з
іншими працівниками, та недотримання
відповідачем положень частини 2
згаданої статті через наявність
переваги у залишенні на роботі в
зв'язку з наявністю двох утриманців:
дружини ОСОБА_5 та малолітньої доньки
ОСОБА_6.

Проте, надаючи правову оцінку
обставинам справи, суд не може
погодитись з указаними доводами
ОСОБА_1, з огляду на нижченаведене.

Згідно п. 1 ст. 40 Кодексу законів про
працю України трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом, зокрема, у
випадку змін в організації виробництва
і праці, в тому числі скорочення
чисельності або штату працівників.

На виконання ч. 1 ст. 42 згаданого Кодексу
при скороченні чисельності чи штату
працівників у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.
При цьому, частиною 2 цієї статті
встановлено, що при рівних умовах
продуктивності праці і кваліфікації
перевага в залишенні на роботі
надається, зокрема, сімейним - при
наявності двох і більше утриманців.

Зі змісту вказаних норм суд робить
висновок, що при звільненні у зв'язку з
скороченням чисельності чи штату
працівників, у першу чергу перевага на
залишення на роботі надається особам,
які мають більш високу кваліфікацію і
продуктивність праці. На переконання
суду, однією з істотних ознак більш
високої кваліфікації і продуктивності
праці, є дисциплінованість працівника.
Також, про більш високу кваліфікацію та
продуктивність праці працівника
можуть свідчити і відомості щодо
освіти і присвоєння кваліфікаційних
розрядів (класів, категорій, рангів),
щодо підвищення кваліфікації, щодо
навчання без відриву від виробництва,
щодо тимчасового виконання обов'язків
більш кваліфікованих працівників, щодо
досвіду трудової діяльності, щодо
збільшення обсягу виконуваної роботи,
щодо суміщення професій тощо.

При цьому, суд вважає, що працівники,
перелічені у частині 2 статті 42 КЗпП
України (в тому числі і сімейні, які
мають двох і більше утриманців)
отримують перевагу на залишення на
роботі лише при відсутності різниці у
кваліфікації і продуктивності праці,
порівняно з іншими працівниками.

В даному випадку, матеріалами справи
підтверджено, що до ОСОБА_1 за весь час
роботи в органах прокуратури жодного
разу не застосовувались заохочення,
він жодного разу не проходив
підвищення кваліфікації, не має
спеціальних звань, не виконував
обов'язки більш кваліфікованих
працівників, не збільшував обсяг
виконуваної роботи, тощо. Навпаки,
незважаючи на наявність більш
тривалого безперервного стажу роботи в
органах прокуратури порівняно з
деякими іншими працівниками, зокрема,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_4, позивач
протягом 2013-2014 років за неналежне
виконання службових обов'язків,
набагато більше ніж інші працівники
позбавлявся премії та надбавки до
посадового окладу за виконання
особливо важливої роботи (а.с. 23-46).

Крім того, під час приймання-передачі
справ, документів та майна прокуратури
м. Суми Сумської області, згідно акту
від 17.10.2014 р. (а.с. 171), встановлена
відсутність 6 наглядових проваджень за
скаргами осіб, виконавцем по яким був
ОСОБА_1

Також, варто зазначити, що 17.07.2014 р. до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань внесені відомості про
вчинення позивачем кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382
Кримінального кодексу України. На
даний час досудове розслідування у
кримінальному провадженні № 0000046
про невиконання прокурором
прокуратури м. Суми ОСОБА_1 ухвали
слідчого судді Зарічного районного
суду м. Суми триває (а.с. 172-181).

Враховуючи наведені обставини, суд
доходить висновку, що доводи ОСОБА_1 про
те, що він має вищу кваліфікацію і
продуктивність праці, порівняно з
іншими працівниками, які обіймали
посади прокурора прокуратури м. Суми, є
необґрунтованими та спростовуються
наявними в матеріалах справи доказами.

Необґрунтованими, на переконання суду,
є і доводи позивача про недотримання
при звільненні положень ч. 2 ст. 42 КЗпП
України, які надають йому перевагу в
залишенні на роботі через наявність
двох утриманців: дружини ОСОБА_5 та
малолітньої доньки ОСОБА_6, оскільки,
по-перше, вказана норма застосовується
лише при відсутності різниці у
кваліфікації і продуктивності праці,
порівняно з іншими працівниками, а
по-друге, ОСОБА_1 не надав суду належних
доказів того, що він є сімейною особою
та має двох утриманців, зокрема доказів
перебування у шлюбі з ОСОБА_5 чи доказів
проживання з нею та ведення спільного
господарства.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Таким чином, враховуючи наведені
обставини, оцінивши докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, суд дійшов
висновку, що оскаржуваний наказ
прокуратури Сумської області
відповідає ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в зв'язку з чим
адміністративний позов ОСОБА_1 не
підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до прокуратури Сумської
області про скасування наказу,
поновлення на роботі та стягнення
коштів за час вимушеного прогулу -
відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через Сумський
окружний адміністративний суд шляхом
подачі апеляційної скарги на постанову
суду протягом десяти днів з дня
отримання копії повного тексту
постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис)
С.В. Воловик

З оригіналом згідно

Суддя
С.В. Воловик