Справа № 2а-1670/5940/11
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2014 року
м. Київ К/9991/16200/12

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області (далі - Кременчуцька ОДПІ)

на постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 27.09.2011

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 07.02.2012

у справі № 2а-1670/5940/11

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Новобудова" (далі -
Товариство)

до Кременчуцької ОДПІ

про скасування податкового
повідомлення-рішення.

За результатами розгляду
касаційної скарги Вищий
адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 27.09.2011,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 07.02.2012,
позов задоволено; визнано протиправним
та скасовано податкове
повідомлення-рішення від 30.06.2011 №
/2169.

Судові рішення у справі мотивовано тим,
що Товариством дотримано законодавчо
встановлені умови формування
податкового кредиту за операціями з
придбання підрядних робіт та
товарно-матеріальних цінностей у
рамках господарських правовідносин зі
спірними контрагентами, тоді як
податковою інспекцією не доведено
існування обставин, з якими чинне
законодавство пов'язує
необґрунтованість податкової вигоди.

Посилаючись на невідповідність
висновків судів нормам чинного
податкового законодавства та дійсним
обставинам справи, Кременчуцька ОДПІ
звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати ухвалені у справі судові
акти та відмовити позові. На
обґрунтування касаційних вимог
скаржник зазначає, що умови
провадження господарської діяльності
спірних контрагентів свідчать про
неможливість виконання ними поставок в
адресу позивача, у зв'язку з чим спірні
операції як фіктивні не можуть
викликати податкові наслідки.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України не вбачає
підстав для задоволення касаційних
вимог з урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями у
розгляді справи встановлено, що
Кременчуцькою ОДПІ було проведено
позапланову виїзну перевірку
Товариства з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.01.2008 по 31.12.2010.

За наслідками цієї перевірки
податковим органом було складено акт
від 10.06.2011 № 3808/23-209/32079092 та прийнято
податкове повідомлення рішення від
30.06.2011 № /2169, згідно з яким
позивачеві визначено грошове
зобов'язання з ПДВ у сумі 891 599 грн. (у
тому числі 713 279,91 грн. за основним
платежем та 178 319,98 грн. за штрафними
санкціями).

Підставою для прийняття цього акта
індивідуальної дії став висновок
податкового органу про безпідставне
включення позивачем до податкового
кредиту сум ПДВ, пред'явлених до сплати
товариством з обмеженою
відповідальністю «Ін-буд-Київ» у ціні
поставлених підрядних робіт, а також
товариством з обмеженою
відповідальністю «Мет сервіс постач» і
товариством з обмеженою
відповідальністю «ТК «Вінтрейд» за
фактом поставки товарно-матеріальних
цінностей.

На обґрунтування своєї правової
позиції Кременчуцька ОДПІ зазначає про
неможливість реального виконання
фінансово-господарських операцій
товариством з обмеженою
відповідальністю «Ін-буд-Київ» в силу
відсутності у нього достатньої
кількості виробничих та трудових
ресурсів, об'єктивно необхідних для
виконання будівельно-монтажних робіт у
заявлених обсягах; також Кременчуцька
ОДПІ посилається на відсутність
товариства з обмеженою
відповідальністю «ТК «Вінтрейд» за
місцезнаходженням та розбіжність між
сформованою позивачем сумою
податкового кредиту та
задекларованими товариством з
обмеженою відповідальністю «Мет
сервіс постач» і товариством з
обмеженою відповідальністю «ТК
«Вінтрейд» податковими зобов'язаннями
за спірними операціями з поставки.

Вирішуючи даний спір, суди обох
попередніх інстанцій цілком об'єктивно
не погодилися із наведеною правовою
позицією податкового органу.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» (який регулював
порядок формування податкового
кредиту на час виникнення спірних
правовідносин) податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

В силу вимог підпункту 7.4.5 пункту 7.4
цієї ж статті Закону не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З наведених законодавчих положень
вбачається, що обов'язковою умовою
виникнення у платника права на
податковий кредит є реальне здійснення
операцій з придбання товарів (робіт,
послуг) з метою їх використання в
оподатковуваних операціях, а також
оформлення зазначених операцій
необхідними документами первинного
обліку (зокрема, податковими
накладними), що містять достовірні
відомості про обсяг та зміст
господарської операції.

Досліджуючи дотримання позивачем
наведених умов формування податкового
кредиту по взаємовідносинам з
товариством з обмеженою
відповідальністю «Ін-буд-Київ», суди
встановили, що позивачем (генпідрядник)
та названим постачальником
(субпідрядник) було укладено договір
від 02.02.2010, умовами якого передбачалося
виконання цим контрагентом різних
видів ремонтних та
будівельно-монтажних робіт на об'єктах
позивача.

На підтвердження виконання зазначених
робіт Товариством подано договір,
довідки про вартість виконаних робіт
типової форми № КБ-3, акти приймання
виконаних робіт типової форми №КБ-2в,
податкові накладні, рахунки-фактури.

Вказані первинні документи підписані
сторонами без застережень та містять
необхідні для цілей оподаткування
відомості щодо змісту та обсягу
господарських операцій, осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції, а тому цілком
об'єктивно були розцінені судами як
такі, що підтверджують факт виконання
спірних операцій.

Податковим органом, в свою чергу, не
наведено переконливих доводів та не
подано належних доказів на
підтвердження того, що відомості, які
містяться у цих документах, неповні,
недостовірні та (або) суперечливі.

Суди правомірно відхилили твердження
податкового органу про відсутність у
названого постачальника об'єктивної
можливості для виконання поставки
товарів та робіт силу відсутності
основних засобів та робочого
персоналу.

Адже у комерційній діяльності
виконання поставок товарів, робіт,
послуг не завжди вимагає наявності
власних основних та транспортних
засобів, значної кількості персоналу;
звичаями ділового обороту встановлені
й інші можливості залучення
матеріальних ресурсів без реєстрації в
уповноважених органах (як-от - на умовах
оренди, найму за цивільними договорами
тощо).

Аналізуючи рух активів на шляху від
постачальника до покупця за операціями
з поставки позивачеві
товарно-матеріальних цінностей
товариством з обмеженою
відповідальністю «Мет Мервіс Постач» і
товариством з обмеженою
відповідальністю «ТК «Вінтрейд», суди
встановили, що ці операції оформлені
складенням накладних, податкових
накладних, рахунків-фактур; отримання
товару та його оприбуткування
Товариством відбувалося на підставі
виписаних довіреностей про отримання
товарно-матеріальних цінностей.

За даних обставин власне відсутність
товариства з обмеженою
відповідальністю «ТК «Вінтрейд» за
місцезнаходженням не може вважатися
спростуванням реальності цих операцій.
До того ж, перевірка фактичного
перебування посадових осіб
контрагента за місцем реєстрації не
входить до кола обов'язків платника
податків-покупця, а відтак не може
впливати на порядок формування ним
даних податкового обліку.

Так само і недекларування названими
контрагентами у податковій звітності
відповідної суми податкових
зобов'язань, що виникли за фактом
виконання поставок в адресу позивача,
не може розцінюватися як доказ
недобросовісності позивача як
платника податків, позаяк стосується
виключно правопорушень, допущених цими
контрагентами, тобто третіми особами.
Доказів побудови позивачем
фінансово-господарських правовідносин
на підставі свідомого укладання
договору з фіктивними підприємствами з
метою перенесення податкового
навантаження на осіб, які не виконують
свої податкові зобов'язання,
податковим органом не представлено.
Покладення ж на платника тягаря
відповідальності за дії третіх осіб не
відповідає принципам відповідальності
у сфері податкових правовідносин, а
тому є неприпустимим.

З урахуванням викладеного попередні
судові інстанції дійшли правильного
висновку про відсутність підстав для
невизнання права позивача на
податковий кредит в оспорюваній сумі,
та правомірно задовольнили позов.

Доводи касаційної скарги не
спростовують правильності зроблених
судами першої та апеляційної інстанцій
та підтверджених матеріалами справи
висновків. Фактично ці доводи є
результатом іншого тлумачення
податковим органом норм матеріального
права, що регулюють спірні
правовідносини.

Оскільки висновки судів відповідають
нормам чинного законодавства та
фактичним обставинам спору,
установленим на підставі повного та
об'єктивного дослідження доказів у
справі, то процесуальних підстав для
скасування оскаржуваних рішень зі
спору не вбачається.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції у Полтавській області
відхилити, а постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
27.09.2011 та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 07.02.2012 у справі № 2а-1670/5940/11 залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку
статей 236-238 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя: М.І.
Костенкосудді:І.О. Бухтіярова І.В.
Приходько