Справа № 816/2784/14
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 р.Справа № 816/2784/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.

Суддів: Курило Л.В. , Русанової В.Б.

за участю секретаря судового засідання
- Дудки О.А.,

за участю: представника позивача -
ОСОБА_1,

представника відповідача -
Мосієнко В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Міністерства доходів і зборів
України на постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
02.10.2014р. по справі № 816/2784/14

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства доходів і зборів
України третя особа: Приватне
акціонерне товариство "Українська
акціонерна страхова компанія "АСКА"

про виплату страхової суми,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Міністерства доходів і зборів України,
у якому просив: стягнути з відповідача
страхову суму обов'язкового
державного особистого страхування
посадових осіб органів державної
податкової служби в розмірі 141058,91 грн.
та 10 000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою Полтавського окружного
адміністративного суду від 02 жовтиня
2014 року провадження у зазначеній
справі в частині вимог щодо стягнення
моральної шкоди закрито за заявою
позивача.

Постановою Полтавського
окружного адміністративного суду від 02
жовтня 2014 року позовні вимоги
задоволені частково, а саме:
зобов'язано відповідача виконати
приписи статті 347 Податкового кодексу
України (в редакції згідно із Законом
України від 06.12.2012 №5519-VI) шляхом
нарахування та виплати позивачу
страхової суми у розмірі від
шестимісячної до п'ятирічної
заробітної плати за останньою посадою
в порядку та на умовах, визначених
постановою Кабінету Міністрів України
від 03.06.1994 № 349 "Про затвердження
Порядку та умов обов'язкового
державного особистого страхування
посадових осіб органів державної
податкової служби". В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

Відповідач не погодившись з рішенням
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на незаконність рішення суду першої
інстанції в зв'язку з ненаданням
належної правової оцінки обставинам
справи та невірним застосуванням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від 02
жовтня 2014 року та прийняти нове судове
рішення, яким відмовити у задоволені
позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт посилається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
а саме: вимог Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», Конституції України,
КАС України та не відповідність
висновків суду обставинам справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
обставин справи, перевіривши рішення
суду першої інстанції, доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, дослідивши наявні в матеріалах
справи докази, вважає, що вимоги
апеляційної скарги задоволенню не
підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач з 17 грудня 1993 року працював в
органах податкової служби на посаді
державного податкового інспектора
відділу податкового розслідування
Державної податкової інспекції по
Миргородському району.

17 червня 2013 р. позивач звільнений
із займаної посади головного
державного податкового
ревізора-інспектора відділу
планування, організації податкового
контролю та аналітичної роботи
управління податкового контролю
Миргородської об'єднаної державної
податкової інспекції Полтавської
області Державної податкової служби за
власним бажанням у зв'язку з виходом на
пенсію по інвалідності, що
підтверджується копією трудової
книжки (а.с. 11-17) та поясненнями
відповідача (а.с. 104).

Позивачу встановлена
інвалідність другої групи
інвалідності безстроково по причині
загального захворювання за наслідками
експертного огляду, здійсненого
комісією Полтавського обласного
центру медико-соціальної експертизи,
який оформлений актом №776 від 08 квітня
2013 р. Ступінь втрати працездатності у
відсотках становить 70%. Захворювання
отримане під час роботи у податковій
службі (а.с. 119-122).

Полтавським обласним центром
медико-соціальної експертизи на ім'я
позивача видано довідку про результати
визначення ступеня втрати професійної
працездатності у відсотках
застрахованого серія ВМ-1 №001694 від 19
квітня 2013 р., якою визначено ступінь
втрати професійної працездатності у
відсотках 70%, захворювання отримане під
час роботи у податковій службі (а.с. 43).

03 липня 2013 р. позивач оформив
заяву за встановленою формою та подав
її страховику - Полтавському
відділенню страхової організації ПрАТ
"УАСК "АСКА" (а.с. 46).

23 липня 2013 р. ПрАТ "УАСК "АСКА"
листом № 2283-22/01 повідомила заявника про
те, що дія договору від 29 жовтня 2012 р. №
3126676 про надання послуг зі страхування
посадових осіб органів державної
податкової служби, укладеного між
Державною податковою службою України
та ПрАТ "УАСК "АСКА" закінчилася 31
грудня 2012 р., у зв'язку з чим підстави
для виплати страхової суми відсутні
(а.с. 51).

31 липня 2013 року та 08 вересня 2013
року позивач звертався із заявами до
Міністерства доходів і зборів України
з проханням посприяти у вирішенні
питання щодо виплати належної йому
страхової суми в порядку статті 347
Податкового кодексу України (а.с. 52, 53).

Листами від 30 серпня 2013 р. та від 15
жовтня 2013 р. Міністерство доходів і
зборів України повідомило заявника, що
на сьогоднішній день Міністерство не
укладало нових, а також не продовжувало
дію попередньо укладених договорів
страхування посадових осіб органів
державної податкової служби, у тому
числі ПрАТ "УАСК "АСКА" (а.с. 54, 55).

Листом від 30 жовтня 2013 р.
Міністерство доходів і зборів України
повідомило, що дія договору СТД № 3126676
від 29 жовтня 2012 р. закінчилася 31 грудня
2012 р. і на сьогоднішній день
Міністерство не укладало нових, а також
не подовжувало дію попередньо
укладеного договору страхування
посадових осіб органів державної
податкової служби, у тому числі з ПрАТ
"УАСК "АСКА" (а.с. 63).

На вимогу суду представник
відповідача надав копію договору про
надання послуг зі страхування
посадових осіб органів державної
податкової служби України від 29 жовтня
2012 р. СТД № 3126676, укладений між
Державною податковою службою України
(замовник) та ПрАТ "УАСК "АСКА"
(виконавець) (а.с. 109-111).

Пунктом 10.1 зазначеного договору
дійсно передбачено, що договір діє до 31
грудня 2012 р. Відповідно до п. 10.2 цього ж
договору зобов'язання виконавця по
виплаті страхового відшкодування
розповсюджується на страхові випадки,
що сталися у проміжок часу з 03 серпня 2008
р. до 31 грудня 2012 р. або до повного
виконання страховиком вимог пункту 6.3.8
договору.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції виходив з того, що
не підлягає задоволенню вимога про
задоволення конкретної суми страхових
внесків.

Колегія суддів погоджується з
висновками суд першої інстанції з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до п. 347.1 ст. 347
Податкового кодексу України, яка була
чинною на момент встановлення позивачу
інвалідності і до моменту набрання
чинності Законом України від 10 квітня
2014 р. №1200-VII, посадові особи органів
державної податкової служби
підлягають обов'язковому державному
особистому страхуванню за рахунок
коштів державного бюджету на випадок
загибелі або смерті на суму
десятирічної заробітної плати за
останньою посадою, а у разі поранення,
контузії, травми або каліцтва,
захворювання чи інвалідності, що
сталися у зв'язку з виконанням
службових обов'язків, - у розмірі від
шестимісячної до п'ятирічної
заробітної плати за останньою посадою
(залежно від ступеня втрати
працездатності).

Пунктом 347.2 ст. 347 Податкового кодексу
України, передбачено, що порядок та
умови страхування посадових осіб
органів державної податкової служби
встановлюються Кабінетом Міністрів
України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 03.06.1994 №349 затверджено Порядок та
умови обов'язкового державного
особистого страхування посадових осіб
органів державної податкової служби,
який є чинним до теперішнього часу
(далі - Порядок).

Відповідно до п. 1 вказаного Порядку,
обов'язкове державне особисте
страхування (далі - обов'язкове
страхування) посадових осіб органів
державної податкової служби
здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету.

Пунктом 2 Порядку встановлено, що
обов'язковому державному особистому
страхуванню підлягають посадові особи
органів державної податкової служби
(далі - застраховані).

Згідно з п. 3 Порядку, страхові платежі
сплачуються Державною податковою
службою (далі - страхувальник) до 25
числа кожного місяця у розмірі 0,25
відсотків фонду оплати праці,
включаючи встановлені чинним
законодавством доплати та надбавки
застрахованих минулого місяця.

Відповідно до абз. "б" п. 5 Порядку,
страховик виплачує страхові суми у
разі втрати застрахованим
працездатності в результаті поранення,
контузії, травми або каліцтва,
захворювання чи інвалідності, що
сталися під час виконання службових
обов'язків, - у розмірі, що залежить від
ступеня втрати працездатності, який
визначається у відсотковому
відношенні до суми п'ятирічної
заробітної плати за останньою посадою,
яку він займав до встановлення втрати
працездатності, але не може бути меншим
шестимісячної заробітної плати за
зазначеною посадою.

Згідно відповідей Міністерством
доходів і зборів України на ім'я ОСОБА_1,
договір про надання послуг зі
страхування посадових осіб органів
доходів і зборів у 2013 році не укладався,
порядок отримання страхової виплати
заявнику не роз'яснювався.

Відповідно до п. 345.1 ст. 345 Податкового
кодексу України, держава гарантує
захист життя, здоров'я, честі, гідності
та майна посадових осіб контролюючих
органів та членів їхніх сімей від
злочинних посягань та інших
протиправних дій.

Відповідно до положень пункту 3
Порядку, проведення обов'язкового
страхування здійснюється страховиком,
який одержав відповідну ліцензію в
Нацкомфінпослуг і визначений за
погодженням з страхувальником.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції
стосовно того, що термін дії договору
про надання послуг зі страхування
посадових осіб органів державної
податкової служби України від 29 жовтня
2012 р. СТД №3126676, укладений між Державною
податковою службою України та ПрАТ
"УАСК "АСКА", закінчився 31 грудня 2012 р.,
проте відповідно до пункту 11 Порядку,
для вирішення питання про виплату
страхової суми у випадках передбачених
пунктом 5 цього Порядку, застрахований
або його спадкоємець оформляють у
відповідному органі державної
податкової служби та подають
страховику заяву за встановленою
формою (додаток №2), а також
пред'являють документ, що засвідчує
особу. Крім цього подаються, у разі
втрати застрахованим працездатності -
копія довідки медико-соціальної
експертної комісії про ступінь втрати
працездатності, засвідчена в
нотаріальному порядку.

Органи державної податкової служби,
відповідно до п. 12 Порядку, зобов'язані
надавати за запитами страховика
документи про обставини настання
страхових подій, необхідні для
вирішення питання про виплату
страхових сум.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду, що на орган державної
податкової служби покладено обов'язок
щодо прийняття заяви від застрахованої
особи, надання певних даних страховику,
здійснення перерахунку страхових сум
на рахунок страховика, як
страхувальником, тощо.

Відповідно до чинного законодавства
України на відповідача покладено
обов'язок з організаційного
забезпечення діяльності органів
державної податкової служби, який
включає в себе заходи фінансового,
матеріально-технічного, кадрового,
інформаційного та
організаційно-технічного характеру,
спрямовані на створення умов для
ефективної реалізації покладених на
такі органи завдань.

Крім того, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції стосовно того, що відповідач
внаслідок свої бездіяльності не
виконав взятих на себе зобов'язань з
укладення відповідної угоди зі
страховиком, чим фактично позбавив
позивача права на соціальний захист у
вигляді страхової виплати на випадок
хвороби, то обов'язок з такої виплати
залишається за відповідачем в силу
положень ст. 347 Податкового кодексу
України, якою передбачено, що посадові
особи контролюючих органів підлягають
обов'язковому державному особистому
страхуванню за рахунок коштів
державного бюджету.

Правовідносини, що виникають в процесі
реалізації права на отримання
одноразової грошової допомоги
ґрунтуються на принципі юридичної
визначеності. Зазначений принцип не
дозволяє державі посилатися на
відсутність певного нормативного акта,
який визначає механізм реалізації прав
та свобод громадян, закріплених у
конституційних та інших актах.

Згідно рішення Європейського Суду з
прав людини у справі Yvonne van Duyn v.Home Office
(Case 41/74 van Duyn v.Home Office) принцип юридичної
визначеності означає, що зацікавлені
особи повинні мати змогу покладатися
на зобов'язання, взяті державою, навіть
якщо такі зобов'язання містяться у
законодавчому акті, який загалом не має
автоматичної прямої дії. Така дія
зазначеного принципу пов'язана з іншим
принципом відповідальності держави,
який полягає у тому, що держава не може
посилатися на власне порушення
зобов'язань для запобігання
відповідальності. При цьому, якщо
держава чи орган публічної влади
схвалили певну концепцію (в даному
випадку це виплата одноразової
грошової допомоги при втраті
працездатності) така держава чи орган
вважатимуться такими, що діють
протиправно, якщо вони відступлять від
такої політики чи поведінки, зокрема,
щодо фізичних осіб без завчасного
повідомлення про зміни в такій
політиці чи поведінці, оскільки
схвалення такої політики чи поведінки
дало підстави для виникнення
обґрунтованих сподівань у фізичних
осіб стосовно додержання державою чи
органом публічної влади такої політики
чи поведінки.

Згідно з положеннями статті 12
Європейської соціальної хартії від 03
травня 1996 р., яка ратифікована Законом
України №137-V від 14.09.2006, метою
забезпечення ефективного здійснення
права на соціальне забезпечення
Сторони зобов'язуються: започаткувати
систему соціального забезпечення або
підтримувати її функціонування;
підтримувати систему соціального
забезпечення на задовільному рівні,
принаймні на такому, який дорівнює
рівню, необхідному для ратифікації
Європейського кодексу соціального
забезпечення; докладати зусиль для
поступового піднесення системи
соціального забезпечення на більш
високий рівень; вживати заходів шляхом
укладання відповідних двосторонніх і
багатосторонніх угод або в інший
спосіб і відповідно до умов, визначених
у таких угодах, для забезпечення:
рівності між їхніми власними
громадянами та громадянами інших
Сторін у тому, що стосується прав на
соціальне забезпечення, включаючи
збереження пільг, які надаються
законодавством про соціальне
забезпечення, незалежно від
пересування захищених осіб по
територіях держав Сторін; надання,
збереження та поновлення прав на
соціальне забезпечення такими
засобами, як сумарний залік періодів
страхування або роботи, що були
здійснені за законодавством кожної зі
Сторін.

Виплату страхових сум, відповідно
до пунктів 3, 5 Порядку, здійснює
страховик, який одержав відповідну
ліцензію в Нацкомфінпослуг і
визначений за погодженням з
страхувальником, то за відсутності
укладеного з таким страховиком
договору обов'язок з відшкодування
позивачеві суми страхової виплати суд
покладає на відповідача, який
зобов'язаний вчинити дії згідно з
вимогами ст. 347 Податкового кодексу
України в порядку та на умовах,
визначених постановою Кабінету
Міністрів України від 03.06.1994 № 349.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, колегія суддів
переглянувши, у межах апеляційної
скарги, рішення суду першої інстанції,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
ретельно дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених
підстав висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст.
198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства
доходів і зборів України залишити без
задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 02.10.2014р. по
справі № 816/2784/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Присяжнюк О.В.Судді
Курило Л.В. Русанова В.Б. Повний текст
ухвали виготовлений 01.12.2014 р.