Справа № 813/3866/13-а
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 року
Справа №
876/13041/13

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Шавеля Р.М.,

суддів
Костіва М.В. та Савицької Н.В.,

з участю секретаря судового засідання -
Гнатик А.З.,

а також сторін (їх представників):

від позивача -
Шмигельський В.І. та Бордюк М.Й.;

від відповідача -
Якубович Ю.П.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові апеляційну скаргу
Приватного підприємства «Агрофірма
ім.Б.Хмельницького» на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 01.10.2013р. в
адміністративній справі за позовом
Приватного підприємства «Агрофірма
ім.Б.Хмельницького» до Державної
екологічної інспекції у Львівській
обл. про визнання дій по нарахуванню
шкоди, заподіяної внаслідок
використання підземних прісних вод без
спеціальних дозволів протиправними,-

В С Т А Н О В И Л А:

20.05.2013р. позивач Приватне підприємство
/ПП/ «Агрофірма ім.Б.Хмельницького»
звернувся до суду з адміністративним
позовом, в якому просив поновити
пропущений з поважних причин строк на
звернення до суду; визнати
неправомірними дії відповідача
Державної екологічної інспекції у
Львівській обл. щодо нарахування
заподіяної шкоди на суму 1388890 грн. 80
коп., заподіяної внаслідок
використання підземних прісних вод без
спеціального дозволу на користування
надрами та спеціального дозволу на
спеціальне водокористування, що було
встановлено під час планової перевірки
позивача (а.с.3-8).

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 01.10.2013р. у
задоволенні заявленого позову
відмовлено (а.с.206-209).

Не погодившись із винесеним судовим
рішенням, його оскаржив позивач ПП
«Агрофірма ім.Б.Хмельницького», який
покликаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, просить постанову
суду скасувати та прийняти нове
рішення, яким заявлений позов
задоволити у повному обсязі (а.с.221-224).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує
тим, що в сфері користування надрами
владні управлінські функції здійснює
Державна служба геології та надр
України, через що відповідач,
здійснюючи контроль за наявністю у
позивача спеціального дозволу на
користування надрами та нараховуючи
йому заподіяну шкоду, діяв поза межами
своєї компетенції.

Окрім цього, суд першої інстанції
прийшов до помилкового висновку про
використання позивачем води для
виробничих потреб; згідно діючих
ГОСТів підприємство може мати свої
власні господарсько-питні та
комунально-побутові потреби, які
водночас є промисловими (виробничими)
потребами і не відносяться до потреб
населення. Підземна вода
використовується позивачем для
господарсько-побутових потреб,
оскільки основним видом діяльності
підприємства є вирощування великої
рогатої худоби /ВРХ/, зернових культур.

Заслухавши суддю-доповідача по справі,
представників позивача на підтримання
поданої скарги, заперечення
представника відповідача, перевіривши
матеріали справи та апеляційну скаргу
в межах наведених у ній доводів,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
протягом 25.03.2013р. - 05.04.2013р. відповідачем
Державною екологічною інспекцією у
Львівській обл. проведено планову
перевірку дотримання ПП «Агрофірма
ім.Б.Хмельницького» вимог
природоохоронного законодавства в
галузі охорони атмосферного повітря,
водних і земельних ресурсів, щодо
поводження з відходами та небезпечними
хімічними речовинами, за результатами
якої складено Акт перевірки № 548/04
(а.с.17-33).

Згідно результатів проведеної
перевірки видобування води ПП
«Агрофірма ім.Б.Хмельницького» за
період з 08.08.2011р. по 01.04.2013р.
здійснювалося з власних свердловин №
1176, № 1316-101, № 1316-102, № 13196-99 в об'ємі 29160
куб.м без спеціального дозвільного
документа (дозволу на користування
надрами (підземні води). Крім того,
виявлено відсутність дозволу на
спеціальне водокористування
(підземних вод) із власних
артсвердловин за період з 16.11.2012р. по
25.02.2013р.

За наслідками вказаної перевірки
відповідачем складені 22.04.2013р.
протоколи про адміністративне
правопорушення № 003978 (про використання
підземних вод без спеціального дозволу
на користування надрами) та № 042231 (про
самовільне використання водних
ресурсів) (а.с.11, 12).

В подальшому відповідачем винесено
постанову № 618-04 від 26.04.2013р. про
закриття справи про адміністративне
правопорушення та про передачу
матеріалів даної справи до прокуратури
Львівської обл. (а.с.9-10).

При цьому, дії керівника позивача
кваліфіковані як недотримання вимог
ст.ст.16, 19, 21, 23 Кодексу України про
надра, ст.ст.44, 48, 49, 110 Водного кодексу
України, відповідальність за які
передбачена ст.ст.47, 48 КУпАП.

Суть вказаних порушень полягає в тому,
що позивачем допущено порушення права
державної власності на надра, а саме:
здійснено використання підземних
прісних вод із власних свердловин на
виробничі потреби (випоювання ВРХ,
свиней, коней і потреб
машино-тракторного парку) без
спеціального дозволу на користування
надрами (підземні води), а також
допущено порушення права державної
власності на води, а саме використання
водних ресурсів із власних
артсвердловин в період з 16.11.2012р. по
25.02.2013р. без дозволу на спеціальне
водокористування, що були встановлені
під час проведення планової перевірки.

В результаті виявлених порушень
Державною екологічною інспекцією у
Львівській обл. відповідно до Методики
розрахунку розмірів відшкодування
збитків, заподіяних державі внаслідок
порушення законодавства про охорону та
раціональне використання водних
ресурсів, затв. наказом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України № 389 від 20.07.2009р.,
розраховано заподіяну шкоду в розмірі
1388890 грн. 80 коп. та скеровано позивачу
претензію № 899 від 15.05.2013р. (а.с.74, 75).

Із змісту заявленого позову слідує, що
позивач оскаржує дії відповідача щодо
нарахування заподіяної шкоди,
заподіяної внаслідок використання
підземних прісних вод без спеціального
дозволу на користування надрами та
спеціального дозволу на спеціальне
водокористування, що було встановлено
під час планової перевірки позивача.

Таким чином, в предмет доказування
розглядуваного позову входить
правомірність проведення перевірки
позивача щодо наявності у нього
спеціальних дозволів, а також
наявність у відповідача компетенції на
визначення заподіяної шкоди.

Приймаючи рішення по справі, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачем з дотриманням вимог
чинного законодавства проведена
перевірка позивача, останній
зобов'язаний був отримати дозвіл на
спеціальне користування надрами,
оскільки фактично підприємство
використовувало підземні води для
виробничих потреб; під час здійснення
господарської діяльності позивач
повинен був одержати також дозвіл на
спеціальне водокористування.
Відповідачем вірно обчислений розмір
шкоди на суму 1388890 грн. 80 коп.,
заподіяної внаслідок використання
підземних прісних вод без спеціального
дозволу на користування надрами та
спеціального дозволу на спеціальне
водокористування.

Колегія суддів вважає висновки
суду про безпідставність заявленого
позову такими, що відповідають
фактичним обставинам справи та нормам
чинного законодавства.

Відповідно до п.1 Положення про
Державну екологічну інспекцію України,
затв. Указом Президента України № 454/2011
від 13.04.2011р., Державна екологічна
інспекція України (Держекоінспекція
України) є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра екології та природних
ресурсів України (далі - Міністр).

Держекоінспекція України входить до
системи органів виконавчої влади та
утворюється для забезпечення
реалізації державної політики із
здійснення державного нагляду
(контролю) у сфері охорони
навколишнього природного середовища,
раціонального використання,
відтворення і охорони природних
ресурсів.

Згідно п.2 ч.4 Положення
Держекоінспекція України відповідно
до покладених завдань здійснює
державний нагляд (контроль) за
додержанням центральними органами
виконавчої влади та їх територіальними
органами, місцевими органами
виконавчої влади, органами місцевого
самоврядування в частині здійснення
делегованих їм повноважень органів
виконавчої влади, підприємствами,
установами та організаціями незалежно
від форми власності і господарювання,
громадянами України, іноземцями та
особами без громадянства, а також
юридичними особами - нерезидентами
вимог законодавства про охорону і
раціональне використання вод та
відтворення водних ресурсів щодо,
зокрема, наявності та дотримання умов
виданих дозволів, установлених
нормативів гранично допустимого
скидання забруднюючих речовин, лімітів
забору і використання води та скидання
забруднюючих речовин, права державної
власності на води, виконання заходів з
економного використання водних
ресурсів, використання вод (водних
об'єктів) відповідно до цілей та умов їх
надання.

Крім того, відповідно до ст.ст.11, 61
Кодексу України про надра державний
контроль за використанням і охороною
надр у межах своєї компетенції
здійснює центральний орган виконавчої
влади, що реалізує державну політику із
здійснення державного нагляду
(контролю) у сфері охорони
навколишнього природного середовища,
раціонального використання,
відтворення і охорони природних
ресурсів.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
Державна екологічна інспекція у
Львівській обл. уповноважена
перевіряти дотримання умов отриманих
спірних дозволів або їх наявність.

В частині правильності висновків
відповідача за результатами
проведеної перевірки суд першої
інстанції виходив з того, що відповідно
до ст.14 Кодексу України про надра надра
надаються у користування, зокрема, для
видобування корисних копалин.

До корисних копалин згідно з
постановою КМ України № 827 від 12.12.1994р.
«Про затвердження переліків корисних
копалин загальнодержавного та
місцевого значення» відносяться також
і підземні води: мінеральні
(лікувальні, лікувально-столові,
природні столові), питні (для
централізованого водопостачання, для
нецентралізованого водопостачання),
промислові, теплоенергетичні.

В ст.16 вказаного Кодексу визначено
порядок одержання спеціальних
дозволів на користування надрами в
разі використання таких, обмеження
щодо окремих видів користування
надрами чи окремих користувачів надр.

Надра у користування для видобування
прісних підземних вод і розробки
родовищ торфу надаються без надання
гірничого відводу на підставі
спеціальних дозволів, що видаються
після попереднього погодження з Радою
міністрів Автономної Республіки Крим,
обласними, Київською та
Севастопольською міськими державними
адміністраціями, центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері охорони праці, та
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
санітарного та епідемічного
благополуччя населення (ст.21 Кодексу
України про надра).

Відповідно до п.п.3, 5 Порядку надання
спеціальних дозволів на користування
надрами, затв. постановою КМ України №
615 від 30.05.2011р., на кожний вид
користування надрами в межах
конкретної ділянки надається окремий
дозвіл. Дозволи надаються на такі види
користування надрами, як, зокрема,
видобування корисних копалин.

Контроль та нагляд за дотриманням умов
дозволу здійснюють у межах своїх
повноважень орган з питань надання
дозволу, Держекоінспекція,
Держгірпромнагляд, Міненерговугілля,
МОЗ, ДПС, а також органи місцевого
самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст.23 Кодексу України
про надра землевласники і
землекористувачі в межах наданих їм
земельних ділянок мають право без
спеціальних дозволів та гірничого
відводу видобувати для своїх
господарських і побутових потреб
корисні копалини місцевого значення і
торф загальною глибиною розробки до
двох метрів, підземні води для власних
господарсько-побутових потреб,
нецентралізованого та
централізованого (крім виробництва
фасованої питної води)
господарсько-питного водопостачання,
за умови, що продуктивність
водозаборів підземних вод не перевищує
300 кубічних метрів на добу, та
використовувати надра для
господарських і побутових потреб.

Тобто, для отримання права на
видобування для своїх потреб підземних
вод без спеціального дозволу на
користування надрами, землевласники і
землекористувачі повинні
дотримуватися трьох умов в їх
сукупності: видобувати воду для
власних господарсько-побутових потреб;
бути власником чи користувачем
зазначеної земельної ділянки; не
перевищувати видобування 300 кубічних
метрів води на добу.

Сторонами не заперечується факт
дотримання ПП «Агрофірма
ім.Б.Хмельницького» умови видобування
ним води як користувачем земельної
ділянки на території Тудоровицької
сільської ради Сокальського району
Львівської обл., а також умови
дотримання ним об'єму видобування води
на добу.

Натомість, між сторонами існує спір
щодо цільового призначення видобутої
води.

З матеріалів справи вбачається, що
основними видами діяльності ПП
«Агрофірма ім.Б.Хмельницького» є
розведення великої рогатої худоби
молочних порід, вирощування зернових
культур, бобових культур і насіння
олійних культур, розведення свиней та
ін.

Із наявної в матеріалах справи копії
довідки позивача від 02.04.2013р.
вбачається, що ПП «Агрофірма
ім.Б.Хмельницького» використовувало в
період з 08.08.2011р. по 01.04.2013р. підземні
води саме для виробничих потреб.

Також в дозволі на спеціальне
водокористування № Укр-833- 09/льв від
16.11.2009р. та у дозволі на спеціальне
водокористування № Укр.-833-13/Льв від
25.05.2013р. зазначена характеристика
водокористування -
господарсько-побутове водопостачання
та сільськогосподарське
водопостачання.

Позивач є сільськогосподарським
підприємством, здійснює використання
видобутої підземної прісної вод для
напування тварин і поливу насаджень, що
є невід'ємною частиною технологічного
процесу з розведення ВРХ, свиней,
вирощування зернових і бобових
культур.

Окрім цього, згідно ГОСТу 17.1.1.04-80
Класифікація підземних вод за цілями
водокористування, що затв. постановою
Державного комітету СССР по стандартах
№ 1452 від 31.03.1980р., згідно якого
класифікація цілей користування
підземними водами здійснюється на:
господарсько-питні та
комунально-побутові потреби населення,
лікувальні, курортні та оздоровчі цілі,
потреби сільського господарства (без
зрошення та обводнення), зрошення та
обводнення, промислові потреби (без
теплоенергетики), потреби
теплоенергетики, територіальний
перерозподіл стоку поверхневих вод та
поповнення запасів підземних вод,
скидання стічних вод, інші потреби.
Зазначений ГОСТ містить розділ
«промислові потреби (без
теплоенергетики)», який, з поміж іншого,
включає в себе: господарсько-питні та
комунально-побутові потреби
промислових підприємств (і гасіння
пожеж) з використанням як води питної
так і води технічної.

Однак, використання підземних вод для
виробничих потреб, за висновками суду
першої інстанції, робить неможливим
застосування до позивача умов
звільнення від одержання спеціального
дозволу на користування надрами,
передбачених ст.23 Кодексу України про
надра.

Оцінюючи в сукупності вищевикладені
положення нормативно-правових актів та
фактичні обставини справи, колегія
суддів приходить до переконливого
висновку про те, що відповідачем
правомірно проведена розглядувана
перевірка позивача; також у першого є
наявна компетенція на визначення
розміру збитків, заподіяних державі
внаслідок порушення природоохоронного
законодавства.

Між тим, даючи оцінку твердженням суду
першої інстанції про обов'язок
позивача здійснювати використання
підземних вод за наявності спеціальних
дозволів на користування надрами та на
спеціальне водокористування
(підземних вод) із власних
артсвердловин, колегія суддів виходить
з того, що такі висновки є передчасними,
їм не може даватися правова оцінка під
час вирішення саме цієї справи.

Так, у винесеній постанові суд першої
інстанції фактично здійснив перевірку
підставності та правильності
обчислення суми заподіяної позивачем
шкоди, що виходить за межі цього позову.

Аналіз Положення про Державну
екологічну інспекцію України, затв.
Указом Президента України № 454/2011 від
13.04.2011р., дає підстави вважати, що
Держекоінспекції надано можливість
проводити перевірки з питань, що
належать до її компетенції, видавати за
їх результатами обов'язкові до
виконання приписи, розпорядження;
розраховувати розмір збитків,
заподіяних державі внаслідок
порушення природоохоронного
законодавства, та пред'являти
претензії; виступати позивачем в судах.

Таким чином, при виявленні збитків,
заподіяних державі внаслідок
порушення природоохоронного
законодавства, Держекоінспекції має
право визначати їх розмір та
звернутися до суду в інтересах держави,
якщо відповідною особою не забезпечено
виконання її вимог.

Зважаючи на те, що збитки
відшкодовуються у судовому порядку за
позовом Держекоінспекції,
підставність та правильність
обчислення їх розміру перевіряє суд,
який розглядає цей позов, а тому
з'ясування обов'язку позивача
здійснювати використання підземних
вод за наявності спеціальних дозволів
на користування надрами та на
спеціальне водокористування
(підземних вод) із власних
артсвердловин, правильність
обчислення розміру завданих збитків не
може перевірятися судом під час
вирішення цього публічно-правового
спору.

Дослідження цих обставин повинно
здійснюватися у справі за позовом
Держекоінспекції про стягнення шкоди,
заподіяної внаслідок використання
підземних прісних вод без спеціальних
дозволів.

Доводи апелянта в іншій частині на
правомірність прийнятої постанови не
впливають та висновків суду не
спростовують.

Оцінюючи в сукупності
вищевикладене, колегія суддів
приходить до переконливого висновку
про те, що заявлений позов є
безпідставним та необґрунтованим, а
тому не підлягає до задоволення, з
вищевикладених мотивів.

При цьому колегія суддів
враховує, що суд першої інстанції
правильно не задовольнив заявлений
позов, однак з обгрунтуванням такого
рішення погодитися не можна. Водночас
помилковість мотивів відмови у позові
не може бути підставою для скасування
правильного по суті рішення в цій
частині.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстави для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу на неї слід залишити
без задоволення.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.1 ч.1
ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства «Агрофірма
ім.Б.Хмельницького» на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 01.10.2013р. в
адміністративній справі № 813/3866/13-а
залишити без задоволення, а вказану
постанову суду - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя:
Р.М.Шавель

Судді:
М.В.Костів

Н.В.Савицька