Справа № 442/8275/14-а
Суддя: Грицай М. М.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 442/8275/14-а
Провадження № 2-а/442/261/2014
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року Дрогобицький
міськрайонний суд Львівської області в
складі:

головуючої-судді ОСОБА_1

з участю секретаря - Антоненко
В.О.

розглянувши адміністративну справу за
позовом Громадської організації
«Дрогобицький Майдан», ОСОБА_2, ОСОБА_3
до міського голови м.Дрогобича ОСОБА_4
про зобов’язання утриматись від
вчинення дій, -

в с т а н о в и в :

ГО «Дрогобицький Майдан», ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом, в
якому просять зобов’язати відповідача
ОСОБА_4 утриматися від вчинення дій –
видачі будь-яких розпоряджень від
імені міського голови м.Дрогобича
Львівської області; зобов’язати
відповідача ОСОБА_4 утриматися від
вчинення дій – підписання будь-яких
розпоряджень від імені міського голови
м.Дрогобич Львівської області.

Позов мотивують тим, що 26.08.2014 року
міським головою м.Дрогобич ОСОБА_4 було
видано розпорядження №328-р «Про вихід
на роботу», №329-р «Про поновлення на
роботі ОСОБА_5М.», №330-р «Про звільнення
ОСОБА_6М.»; 27.08.2014 року видано
розпорядження №335-р «Про скасування
довіреностей»; 02.09.2014 року - №538-к «Про
відрядження міського голови»; 15.09.2014
року – розпорядження №352-р «Про
скликання LIII позачергової сесії
Дрогобицької міської ради», №353-р «Про
скликання LIV позачергової сесії
Дрогобицької міської ради». Вважають,
що дії міського голови м.Дрогобича щодо
видачі даних розпоряджень є
протиправними, а відповідач
зобов’язаний утриматися від видачі та
підписання будь-яких розпоряджень від
імені міського голови м.Дрогобича. Під
час видачі та підписання розпоряджень
відповідачем не враховано, що заява
останнього про прийняття Дрогобицькою
міською радою рішення про його
відставку з посади Дрогобицького
міського голови, була предметом
розгляду засідання сесії Дрогобицької
міської ради 25 лютого 2014 року. Також при
винесенні зазначених розпоряджень
відповідачем не надано жодної правової
оцінки наявному протоколу засідання
сесії Дрогобицької міської ради від
25.02.2014 року, під час якого депутати
проголосували за задоволення заяви
ОСОБА_4 про прийняття рішення за
відставку останнього з посади
Дрогобицького міського голови. За
вказаних обставин відповідач
безпідставно видавав (і продовжує
видавати), підписував (і продовжує
підписувати) розпорядження від імені
міського голови м.Дрогобича Львівської
області. Рішення Дрогобицької міської
ради від 25 лютого 2014 року, яким було
задоволено заяву ОСОБА_4 про прийняття
Дрогобицькою міською радою рішення про
відставку останнього з посади
Дрогобицького міського голови, було
прийнято у формі рішення, на пленарному
засіданні Дрогобицької міської ради,
не було зупинено міським головою, не
було внесено на повторний розгляд
Дрогобицької міської ради, радою не
скасовувалось та зміни до нього не
вносились, в судовому порядку нечинним
не визнавалось, а відтак, вважають, що
таке є чинним.

Представник позивача ГО «Дрогобицький
Майдан» у судове засідання не
з’явився, попередньо подавши суду
заяву про слухання справи у його
відсутності, позовні вимоги підтримав
повністю та одночасно подав письмові
пояснення в обґрунтування позовних
вимог. Посилається, зокрема, на те, що на
момент винесення ОСОБА_4 розпорядження
«Про вихід на роботу», останній не був
суб’єктом владних повноважень,
оскільки рішення суду про його
поновлення на роботі не було виконано у
встановленому законом порядку, тобто,
не була винесена постанова про
закриття виконавчого провадження у
зв’язку із виконанням рішення суду про
поновлення на посаді у відносинах
публічної служби. Постановою
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 05.08.2014 року у
справі №442/1998/14-а не уповноважено
ОСОБА_4 виносити розпорядження «Про
вихід на роботу». А тому вважає такі дії
відповідача протиправними. На думку
представника позивача, примусове
виконання постанови Дрогобицького
міськрайонного суду від 05.08.2014 року
повинні були здійснити виключно
державні виконавці відділу державної
виконавчої служби Дрогобицького МРУЮ.
Проте, ОСОБА_4 не пред’являв до
виконання у встановлені строки
виконавчий документ по справі про
негайне поновлення його на посаді
міського голови м.Дрогобича. Таким
чином, ОСОБА_4 не мав права приступати
до виконання обов’язків міського
голови м.Дрогобич Львівської області, а
приступивши до їх виконання та почавши
видавати відповідні розпорядження,
останній привласнив собі владні
повноваження.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не
з’явився, однак, подав заву про розгляд
справи за його відсутності, просить
задоволити позов у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_3 у судовому засіданні
позовні вимоги підтримав повністю та
доповнив, що відповідач ОСОБА_4 28.02.2014
року був звільнений Дрогобицькою
міською радою з посади голови міста
Дрогобича. Тому вважає, що останній
26.08.2014 року перевищив свої
повноваження, винісши розпорядження
від імені міського голови. Хоча на
сьогоднішній день існує рішення
Дрогобицької міської ради про
дострокове припинення повноважень
міського голови ОСОБА_4, все ж просить
позовні вимоги задоволити, оскільки на
момент звернення з даним позовом до
суду була необхідність у зобов’язанні
відповідача утриматись від вчинення
дій, зокрема, від винесення
розпоряджень та їх підпису.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання
не з’явився, проте, його представник –
ОСОБА_7 у судовому засіданні позовних
вимог не визнав та заперечив щодо їх
задоволення. Пояснив, що дії
відповідача жодним чином не порушили
прав позивачів. Крім цього, на
виконання рішення Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області, яке підлягало до негайного
виконання, ОСОБА_4 приступив до
виконання своїх обов’язків. 28.11.2014 року
Дрогобицька міська рада прийняла
рішення про дострокове припинення
повноважень міського голови ОСОБА_4,
після чого останній припинив
виконувати покладені на нього
обов’язки. Щодо виконання рішення суду
про поновлення міського голови на
роботі через відділ ДВС Дрогобицького
МРУЮ, то в такому випадку мова йде про
примусове його виконання. Однак, дане
рішення було виконано добровільно та
негайно, а тому ОСОБА_4 не звертався із
заявою про видачу виконавчого листа і
звернення його до примусового
виконання. Вважає, що на даний час
вимоги позивачів є безпідставними,
оскільки відповідач звільнився із
займаної посади міського голови міста
Дрогобича і не вчиняє будь-яких дій,
пов’язаних із винесенням розпоряджень
чи їх підписування від імені міського
голови. Тому просить відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Вислухавши пояснення учасників
судового розгляду, перевіривши
матеріали справи, суд вважає, що у
задоволенні позову слід відмовити з
наступних підстав.

Як вбачається з розпорядження №328-р від
26.08.2014 року «Про вихід на роботу», на
виконання постанови Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 05.08.2014 року у справі
№442/1998/14-а, відповідно до ч.5 ст.124
Конституції України, ст.ст.235, 236 Кодексу
законів про працю України, ст.256 КАС
України, п.2.10 Інструкції про порядок
ведення трудових книжок працівників,
затвердженої наказом Мінпраці,
Мінюсту, Мінсоцзахисту населення
України від 27.09.93 р. №58, керуючись п.20 ч.4
ст.42 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», ОСОБА_4
приступив до виконання обов’язків
міського голови міста Дрогобича з
26.08.2014 року; визнано недійсним запис про
звільнення, зроблений у трудовій
книжці ОСОБА_4 на підставі рішення
Дрогобицької міської ради від 28 лютого
2014 року №1282.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади, органи
місцевого самоврядування та їх
посадові особи зобов’язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні",
сільський, селищний, міський голова,
зокрема, забезпечує здійснення у межах
наданих законом повноважень органів
виконавчої влади на відповідній
території, додержання Конституції та
законів України, виконання актів
Президента України та відповідних
органів виконавчої влади, організує в
межах, визначених цим Законом, роботу
відповідної ради та її виконавчого
комітету; підписує рішення ради та її
виконавчого комітету; вносить на
розгляд ради пропозицію щодо
кандидатури на посаду секретаря ради;
видає розпорядження у межах своїх
повноважень.

Статтею 129 Конституції України
забезпечено обов’язковість судових
рішень, а приписами ст.ст. 259-260 КАС
України визначено, що постанова суду,
яка набрала законної сили, або яку
належить виконати негайно, є
обов’язковою для осіб, які беруть
участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Крім цього, чинним кодексом
адміністративного судочинства
передбачено можливість як
добровільного, так і примусового
виконання рішення суду. Примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу та
здійснюється державними виконавцями.

Як встановлено в судовому засіданні,
постанова Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 05 серпня 2014 року (яка є
обов’язковою для осіб, які беруть
участь у справі) в частині поновлення
ОСОБА_4 на посаді міського голови
Дрогобича та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу за
один місяць була звернута до негайного
виконання. ОСОБА_4 не звертався до
Дрогобицького міськрайонного суду із
заявою про видачу виконавчого листа на
примусове виконання вказаної
постанови суду, зокрема, щодо його
поновлення на посаді міського голови
Дрогобича, оскільки така була виконана
добровільно та негайно.

Отже, доводи позивачів щодо
обов’язковості примусового виконання
постанови суду в частині поновлення
ОСОБА_4 на посаді міського голови
Дрогобича та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу в
рамках закону України "Про виконавче
провадження", є безпідставними,
оскільки такий спосіб виконання
можливий лише при примусовому
виконанні рішення суду, а не при
добровільному.

Відтак, відповідачем ОСОБА_4 від імені
міського голови Дрогобича було видано
розпорядження за №328-р від 26.08.2014 року
"Про вихід на роботу" та ряд інших
розпоряджень, зазначених позивачами,
що здійснено з дотриманням його
повноважень, передбачених Законом
України "Про місцеве самоврядування в
Україні".

Разом з тим, суд вважає, що оскаржувані
дії відповідача вчинені на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, обґрунтовано та з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення, з дотриманням
принципу рівності перед законом.

Як вбачаться з рішення Дрогобицької
міської ради «Про дострокове
припинення повноважень міського
голови ОСОБА_4» за №1438 від 28.11.2014 року
вбачається, що, розглянувши заяву
міського голови від 18.11.2014 року про
дострокове припинення його
повноважень, на виконання постанови
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 17.11.2014 року
у справі №876/7889/14, якою підтверджено
правомірність прийняття рішення
Дрогобицької міської ради №1282 від
28.02.2014 року «Про задоволення заяви
міського голови ОСОБА_4 щодо звільнення
із займаної посади», беручи до уваги
факт поновлення міського голови на
посаді у зв’язку з обов’язком
негайного виконання постанови
Дрогобицького міськрайонного суду від
05.08.2014 року, яка скасована рішенням
Львівського апеляційного
адміністративного суду, враховуючи
рекомендації постійної комісії ради з
питань Регламенту, депутатської етики,
законності, правопорядку, прав людини
та розвитку громади, керуючись п.16 ч.1
ст.26, п.1 ч.1 ст.79 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
вирішено взяти до відома звернення з
особистою заявою міського голови
ОСОБА_4 до Дрогобицької міської ради
про складення ним повноважень міського
голови.

Отже, у судовому засіданні та
матеріалами справи встановлено, що на
час судового розгляду даної справи
відповідач ОСОБА_4 припинив свої
повноваження як міський голова міста
Дрогобича, що стверджується
вищезгаданим рішенням Дрогобицької
міської ради №1438 від 28.11.2014 року.

Частиною першою статті 55 Конституції
України визначено, що кожному
гарантується право на оскарження в
суді рішень, дій чи бездіяльності
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, посадових і
службових осіб.

Проте, відповідно до тлумачення,
зазначеного у рішенні Конституційного
суду України №9-зп від 25.12.1997 року,
частину першу статті 55 Конституції
України треба розуміти так, що кожному
гарантується захист прав і свобод у
судовому порядку. Суд не може відмовити
у правосудді, якщо громадянин України,
іноземець, особа без громадянства
вважають, що їх права і свободи
порушені або порушуються, створено або
створюються перешкоди для їх
реалізації або мають місце інші
ущемлення прав та свобод.

Відповідно до частини першої статті 2
КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Пунктом 8 частини 1 статті 3 КАС України
визначено, що позивач (в
адміністративній справі) - особа, на
захист прав, свобод та інтересів якої
подано адміністративний позов до
адміністративного суду.

Згідно ч.1 ст.6 КАС України, кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
кодексом, звернутися до
адміністративного суду, якщо вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Таким чином, коли особа звертається з
адміністративним позовом до суду, то
вона лише вважає, що її право порушено,
оскільки встановлення факту наявності
чи відсутності порушеного права
реалізується судом під час розгляду
справи. Наслідком вказаного є
прийняття судового рішення, яке
враховує всі фактичні обставини
справи, зокрема, і ті, які могли
виникнути чи змінитися і після
звернення особи до суду.

Відтак, не зважаючи на те, що позивачі
на час звернення до суду з вказаним
адміністративним позовом вважали, що
їх права порушено, так як на день його
подання відповідач ОСОБА_4 виконував
обов’язки міського голови м.Дрогобича
та виносив відповідні розпорядження,
на момент прийняття судового рішення
повноваження міського голови ОСОБА_4
достроково припинено згідно рішення
Дрогобицької міської ради. Отже,
враховуючи всі вищенаведені обставини
справи, під час розгляду справи по суті,
судом встановлено факт відсутності
порушених прав, свобод чи інтересів
позивачів, в тому числі, на день
прийняття судового рішення.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 6, 11, 72, 86, 158-163 КАС
України, суд, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні адміністративного
позову Громадської організації
«Дрогобицький Майдан», ОСОБА_2, ОСОБА_3
до міського голови м.Дрогобича ОСОБА_4
про зобов’язання утриматись від
вчинення дій – відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду протягом
десяти днів з дня її проголошення.

Суддя
Грицай М.М.