Справа № 0670/27/12
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2014 року м. Київ
К/9991/40323/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Головуючого судді Малиніна
В.В.,суддів Загороднього А.Ф., Швеця
В.В. розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 30 січня 2012
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 24 травня 2012 року по справі за
позовом ОСОБА_4 до Відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби Житомирської області про
визнання дій неправомірними,
скасування постанови від 08.12.2011 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась до Житомирського
окружного адміністративного суду з
позовом до Відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби Житомирської області про
визнання дій неправомірними,
скасування постанови від 08.12.2011 року.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 30 січня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 24 травня 2012
року у задоволені позову відмовлено.

Вважаючи, що рішення першої та
апеляційної інстанцій прийнято з
порушенням норм процесуального права,
позивач звернулась до Вищого
адміністративного суду України із
касаційною скаргою, в якій просить їх
скасувати позов задовольнити у повному
обсязі.

Письмових заперечень на касаційну
скаргу від відповідача до Вищого
адміністративного суду України не
надходило.

Відповідно до частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга заявника не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що Постановою
головного державного виконавця
Підрозділу примусового виконання
рішень Відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Житомирській області від 20.03.2009 року
було відкрито виконавче провадження ВП
№ 13361724 з примусового виконання
постанови Народицького районного суду
Житомирської області на підставі
виданого судом 19.02.2009 року виконавчого
листа № 2а-184/09, яким з Управління праці
та соціального захисту населення
овруцької районної держаної
адміністрації стягнуто на користь
позивача допомогу по статті 37 - 1547 грн.
20 коп., а по статті 39 - 55 045 грн. 80 коп.
Вказана постанова надіслана боржнику,
але у відведений нею семиденний строк
добровільно виконана не була.

03.11.2011 року державним виконавцем,
після здійснених виконавчих дій,
пов'язаних зі: стягненням визначеної
заборгованості з рахунків боржника
(15.01.2009 року, 24.04.2009 року, 05.05.2009 року,
02.07.2009 року, 06.01.2010 року, 15.01.2010 року,
27.01.2011 року, 21.02.2011 року, 20.07.2011 року);
направленням платіжної вимоги до УДК у
Овруцькому районі про стягнення
коштів з рахунків боржника, на які
накладено арешти (12.10.2011 року);
надісланням вимоги до боржника щодо
надання переліку майна (від 13.10.2011 року);
направленням запитів (двічі) до
боржника Управління ДКУ у Овруцькому
районі стосовно наявності
передбаченого фінансування по
заборгованості (06.05.2011 року, 13.10.2011 року);
складенням актів про неможливість
виконання рішення суду у зв'язку з
відсутністю кошторисних призначень на
2011 рік та іншого майна на яке можливо
звернути стягнення; винесенням
постанов про стягнення з боржника
виконавчого збору та витрат на
проведення виконавчих дій, винесено
постанову про повернення виконавчого
документа стягувачеві на підставі п.2
ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче
провадження».

Суди попередніх інстанцій, з чим
погоджується колегія суддів, виходили
з того, що відповідачем вжито всіх
заходів для виконання рішення
Народицького районного суду,
передбачених Законом України «Про
виконавче провадження».

Повернення виконавчого документа
стягувачу здійснюється за наявності
підстав та в порядку, визначеному у
статті 47 Закону України «Про виконавче
провадження» № 606-ХІV від 01.04. 1999
року.

Відповідно до пункту 2 частини першої
статті 47 Закону виконавчий документ,
прийнятий державним виконавцем до
виконання, за яким стягнення не
провадилося або було проведено
частково, повертається стягувачеві,
якщо у боржника відсутнє майно, на яке
може бути звернено стягнення, і
здійснені державним виконавцем
відповідно до цього Закону заходи щодо
розшуку такого майна виявилися
безрезультатними.

При цьому визначальною умовою для
повернення виконавчого листа з підстав
вказаних у даному положення є
здійснення державним виконавцем усіх
можливих дій, спрямованих на виконання
рішення.

Статтею 11 Закону визначені обов'язки і
права державних виконавців. Зокрема
дане положення визначає дії виконавця
які є обов'язкові для виконання, не
виконати які він не може, а також дії, що
ним можуть вживатись, виходячи з його
дискреційних повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач дотримався зазначених
вимог чинного законодавства, тобто
виконав усі дії які він мав вчиняти,
враховуючи зміст резолютивної частини
рішення, стягнення за якою
здійснювалось. Відтак ухвалюючи
постанову про повернення виконавчого
листа, з підстав, передбачених пунктом 2
частини першої статті 47 Закону
державний виконавець не допустив
порушень законодавства України.

Вказане свідчить не на користь доводів
позивача щодо протиправності спірної
постанови, так як і є помилковими її
посилання у касаційній скарзі на
статті 76 та 87 Закону (накладення штрафу
та інше), так як дані положення можуть
бути застосовані за умови виконання
рішень, за якими боржник зобов'язаний
особисто вчинити певні дії або
утриматися від їх вчинення.

Таким чином, колегія суддів
вважає, що в межах касаційної скарги
порушень судами попередніх інстанцій
норм матеріального права при вирішенні
цієї справи не допущено. Правова оцінка
обставин у справі дана правильно, а
тому касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржувані рішення - залишити без
змін.

Доводи, які містяться в касаційній
скарзі, висновків судів першої та
апеляційної інстанцій і обставин
справи не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України суд касаційної інстанції
залишає касаційні скарги без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

Постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 30 січня 2012
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 24 травня 2012 року у справі № 0670/27/12
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
В.В. Малинін

Судді:
А.Ф. Загородній

В.В. Швець