Справа № 2а-9537/12/1370
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 року
Справа №
876/7732/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Онишкевича Т.В.,

суддів
Дяковича В.П., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судових засідань
Гелецького П.В.,

представника відповідача
Заброцької О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові апеляційну скаргу
Золочівської міжрайонної державної
податкової інспекції Львівської
області Державної податкової служби на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 29 квітня 2013
року у справі за позовом комунального
підприємства
«Перемишлянитеплоенерго» до
Перемишлянського відділення
Золочівської міжрайонної державної
податкової інспекції Львівської
області Державної податкової служби
про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2012 року комунальне
підприємство
«Перемишлянитеплоенерго» (далі - КП
«Перемишлянитеплоенерго») звернулося
до суду з адміністративним позовом, у
якому просило скасувати податкові
повідомлення-рішення Перемишлянського
відділення Золочівської міжрайонної
державної податкової інспекції
Львівської області Державної
податкової служби (далі - ДПІ) від 03.10.2012
року:

№ , яким до підприємства за
затримку сплати податку на додану
вартість (далі - ПДВ) застосована
штрафна санкція у розмірі 155 966,65 грн., що
становить 20 % від податкового боргу;

№ , яким за затримку сплати ПДВ
застосована штрафна санкція у розмірі
15509,50 грн., що становить 10 % від
податкового боргу.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 29 квітня 2013
року у справі № 2а-9537/12/1370 позов було
задоволено.

У поданій апеляційній скарзі ДПІ
просить постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог КП
«Перемишлянитеплоенерго».

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що
проведеною податковим органом
перевіркою, результати якої оформлено
актом від 03.10.2012р. №, встановлено,
що в грудні 2010 року, з січня по грудень
2011 року та січня по лютий 2012 року
позивач декларував податкові
зобов'язання з ПДВ, однак сплачував
його із запізненням.

Штрафні санкції позивачу нараховані
відповідно до п. 126.1 статті 126
Податкового кодексу України (далі - ПК
України), де передбачено, що якщо
платник податків не сплачує узгодженої
суми грошового зобов'язання протягом
строків, визначених Кодексом, то він
притягується до відповідальності у
вигляді штрафу у розмірі 20 % погашеної
суми податкового боргу при затримці
більше 30 календарних днів, наступних за
останнім днем строку сплати суми
грошового зобов'язання.

Представник відповідача у ході
апеляційного розгляду підтимала
подану апеляційну скаргу, просила
задовольнити її у повному обсязі,
скасувавши постанову суду першої
інстанції та прийнявши нову про
відмову у задоволенні позову КП
«Перемишлянитеплоенерго».

Представник позивача на виклик
апеляційного суду не прибув, що не
перешкоджає розгляду справи
відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд приходить до
переконання, що подана апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з таких
мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги КП
«Перемишлянитеплоенерго», суд першої
інстанції виходив із того, що
відповідачем проведена невиїзна
документальна перевірка на предмет
своєчасності сплати ПДВ за період з
грудня 2010 року по лютий 2012 року, про що
03.10.2012 року складено акт № (т.1
а.с.6-8).

На підставі вказаного акту було
прийнято оспорювані податкові
повідомлення-рішення.

Підставою прийняття відповідачем
спірних податкових повідомлень-рішень
є висновок податкового органу про
порушення позивачем п.57.1 ст. 57 розділу
ІІ ПК України, що полягає у
несвоєчасній сплаті сум самостійно
визначених позивачем податкових
зобов'язань з ПДВ.

Перевірки, перевіркою охоплено період
грудень 2010 року - лютий 2012 року.

Відповідно до матеріалів справи
встановлено сплату позивачем по
наведених у розрахунках деклараціях:

- згідно з платіжними дорученнями № 201
та № 202 від 28.01.2011 року та від 31.01.2011 року
КП «Перемишлянитеплоенерго» ПДВ по
декларації за грудень 2010 року у повному
обсязі в розмірі 77 905 грн.;

- згідно з платіжними дорученнями № 257
та № 267 від 25.02.2011 року та від 01.03.2011 року
по декларації за січень 2011 року у
повному обсязі в розмірі 38 402 грн.;

- згідно з платіжним дорученням № 317 від
24.03.2011 року по декларації за лютий 2011
року у повному обсязі в розмірі 40 797
грн.;

- згідно з платіжними дорученнями № 364
від 21.04.2011 року та № 369 від 27.04.2011 року по
декларації за березень 2011 року у
повному обсязі в розмірі 41 060 грн.;

- згідно з платіжним дорученням № 401 від
19.05.2011 року по декларації за квітень 2011
року у повному обсязі в розмірі 17 877
грн.;

- згідно з платіжними дорученнями № 431
від 10.06.2011 року, № 432 від 10.06.2011 року, № 444
від 22.06.2011 року по декларації за травень
2011 року у повному обсязі в розмірі 84 069
грн.;

- згідно з платіжним дорученням № 462 від
20.07.2011 року по декларації за червень 2011
року у повному обсязі в розмірі 41 грн.;

- згідно з платіжним дорученням № 500 від
25.08.2011 року по декларації за липень 2011
року у повному обсязі в розмірі 448 грн.;

- згідно з платіжним дорученням № 531 від
20.09.2011 року по декларації за серпень 2011
року у повному обсязі в розмірі 128 грн.;

- згідно з платіжним дорученням № 572 від
26.10.2011 року по декларації за вересень 2011
року у повному обсязі в розмірі 178 грн.;

- згідно з платіжними дорученнями № 578
від 31.10.2011 року та № 635 від 28.11.2011 року по
декларації за жовтень 2011 року у повному
обсязі в розмірі 34 546 грн.;

- згідно з платіжним дорученням № 686 від
27.12.2011 року по декларації за листопад 2011
року у повному обсязі в розмірі 140 148
грн.;

- згідно з платіжним дорученням № 726 від
27.01.2012 року по декларації за грудень 2011
року у повному обсязі в розмірі 73 826
грн.;

- згідно з платіжним дорученням № 784 від
22.02.2012 року по декларації за січень 2012
року у повному обсязі в розмірі 171 605
грн.;

- згідно з платіжними дорученнями № 840
від 16.03.2012 року та № 877 від 28.03.2012 року по
декларації за лютий 2012 року у повному
обсязі в розмірі 245 218 грн. (т.1 а.с.15-19, 28-33,
т.2 а.с.14-16).

У обґрунтування правомірності свого
рішення податковий орган покликається
на наявність у позивача податкового
боргу на момент внесення позивачем
платежів за деклараціями грудня 2010
року - лютого 2012 року, що потягнуло
зарахування цих платежів в рахунок
погашення податкового боргу.

При цьому суд дійшов висновку про те, що
відповідачем не доведено наявності
податкового боргу у КП
«Перемишлянитеплоенерго».

В судовому засіданні представником
позивача приведено дані про самостійне
визначення та сплату податкових
зобов'язань КП
«Перемишлянитеплоенерго» за період з
01.01.2008 року, згідно з якими податковий
борг КП «Перемишлянитеплоенерго»
перед бюджетами відсутній (а.с.153-154).

З наданих відповідачем на вимогу суду
облікових карток (т.1 а.с.92-115, 123-139, 164-250,
т.2 а.с.1-10) судом встановлено, що за
період січня 2008 року позивачем
самостійно визначено та оплачено
податкове зобов'язання із ПДВ в сумі 3
688 грн. з переплатою, лютого 2008 року - 46
768 грн., березня 2008 року - 30 834 грн. з
переплатою, квітня 2008 року - 38 435 грн.,
травня - від'ємне значення, червня 2008
року - 1 151 грн. з переплатою, липня 2008
року - від'ємне значення, серпня 2008 року
- 782 грн., вересня 2008 року - 707 грн., жовтня
2008 року - від'ємне значення, листопада
2008 року - 11 044 грн. з переплатою, грудня
2008 року - 34 036 грн. з переплатою, січня
2009 року - 32 125 грн. з переплатою, лютого
2009 року - 29 370 грн. з переплатою, березня
2009 року - 56 175 грн. з переплатою, квітня
2009 року - 29 238 грн. з переплатою, травня
2009 року - 1 199 грн. з переплатою, червня
2009 року - від'ємне значення, липня 2009
року - 406 грн., серпня 2009 року - від'ємне
значення, вересня 2009 року - від'ємне
значення, жовтня 2009 року - 1 155 грн. з
переплатою, листопада 2009 року - 5 255
грн., грудня 2009 року - 47 059 грн., січня 2010
року - 55 192 грн., лютого 2010 року - 46 419
грн., березня 2010 року - 10 779 грн., квітня
2010 року - 49 078 грн., травня 2010 року - 1 916
грн., червня 2010 року - 155 грн., липня 2010
року - 403 грн., серпня 2010 року - 91 грн.,
вересня 2010 року - 451 грн., жовтня 2010 оку - 8
864 грн., листопада 2010 року - 13 735 грн.,
грудня 2010 року - 77 905 грн., січня 2011 року
- 38 402 грн., лютого 2011 року - 40 797 грн.,
березня 2011 року - 41 060 грн., квітня 2011
року - 17 877 грн., травня 2011 року - 84 069
грн., червня 2011 року - 41 грн., липня 2011
року - 448 грн., серпня 2011 року - 128 грн.,
вересня 2011 року - 187 грн., жовтня 2011 року -
34 546 грн., листопада 2011 року - 140 148 грн.,
грудня 2011 року - 73 826 грн., січня 2012 рок -
171 605 грн., лютого 2012 року - 245 218 грн.,
березня 2012 року - 234 187 грн., квітня 2012
року - 110 072 грн., травня 2012 року - 16 558
грн., червня 2012 року - 1 254 грн., липня 2012
року - 102 грн., серпня 2012 року - 742 грн.,
вересня 2012 року - 2 770 грн., жовтня 2012
року - 21 912 грн., листопада 2012 року - 51 080
грн., що не заперечувалося
представником відповідача.

Окрім того, судом було враховано
наявність судових рішень у справах за
позовами КП «Перемишлянитеплоенерго»
до ДПІ у Перемишлянському районі про
скасування податкових
повідомлень-рішень, винесених за
результатами перевірок попередніх
періодів, як такі, що додатково
підтверджують відсутність податкового
боргу (т.1 а.с.44-90).

З витребуваних у відповідача облікових
карток (т.1 а.с.92-115, 123-139, 164-250, т.2 а.с.1-10)
судом встановлено, що суми, визначені у
наведених скасованих судом податкових
повідомленнях-рішеннях, відповідачем з
облікових карток позивача не
виключені, і погашення таких сум
відповідач здійснював за рахунок
коштів, що надходили від позивача в
оплату задекларованих податкових
зобов'язань.

Оскільки внаслідок зміни відповідачем
призначень платежів, визначених
позивачем у платіжних дорученнях,
сплачені позивачем кошти відповідач
протиправно не зарахував на погашення
зобов'язань позивача, це призвело до
невірного визначення у акті перевірки
сум, щодо яких позивачем допущено
затримку у сплаті понад встановлені
законом терміни та призвело до
безпідставного визначення розміру
штрафних санкцій згідно прийнятих
позивачем податкових
повідомлень-рішень.

У зв'язку з цим, суд дійшов висновку, що
податковим органом при проведенні
перевірки КП «Перемишлянитеплоенерго»
було неналежним чином встановлено
наявність у позивача податкового боргу
на момент внесення ним платежів по
сплаті ПДВ в досліджуваний період, а
отже зарахування цих платежів в
рахунок погашення податкового боргу в
порядку ч. 9 ст. 87 ПК України було
неправомірним.

Водночас, оскільки наявність у
позивача податкового боргу на момент
внесення ним платежів зі сплати ПДВ не
знайшла свого підтвердження під час
розгляду справи, органом державної
податкової служби безпідставно
зроблено висновок про порушення
граничних строків сплати ПДВ та
необґрунтовано застосовано штрафні
(фінансові) санкції.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку апеляційного суду, відповідають
нормам матеріального права та є
правильними.

Як безспірно встановлено судом першої
інстанції, ДПІ було проведено невиїзну
документальну перевірку своєчасності
сплати самостійно визначеного
податкового зобов'язання по ПДВ до
бюджету за період з грудня 2010 року по
лютий 2012 року, про що 03.10.2012 року
складено акт №.

Підставою прийняття відповідачем
спірних податкових повідомлень-рішень
став висновок податкового органу про
порушення позивачем п.57.1 ст. 57 ПК
України через несвоєчасну сплату
самостійно визначених сум податкових
зобов'язань з ПДВ.

Разом із тим, відповідно до п. 4.1.1 ст.4
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (далі - Закон № 2181), діючого до
01.01.2011 року, платник податків
самостійно обчислює суму податкового
зобов'язання, яку зазначає у податковій
декларації.

Згідно з п.5.1 ст.5 Закону № 2181 податкове
зобов'язання, самостійно визначене
платником податків у податковій
декларації, вважається узгодженим з
дня подання такої податкової
декларації.

Пунктом 5.3.1. ст. 5 Закону № 2181
передбачено, що платник податків
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначену у
поданій ним податковій декларації,
протягом десяти календарних днів,
наступних за останнім днем
відповідного граничного строку,
передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.
статті 4 цього Закону для подання
податкової декларації. Згідно п.4.1.4 ст.4
цього закону, податкові декларації
подаються за базовий податковий
(звітний) період що дорівнює:

а) календарному місяцю (у тому числі при
сплаті місячних авансових внесків), -
протягом 20 календарних днів, наступних
за останнім календарним днем звітної
(податкового) місяця.

Згідно з п.4.1.5. ст.4 Закону № 2181 якщо
останній день строку подання
податкової декларації припадає на
вихідний або святковий день, то
останнім днем строку вважається
наступний за вихідним або святковим
операційні (банківський) день.

Підпунктом 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону
№ 2181 передбачено, що джерелами
самостійної сплати податкових
зобов'язань або податкового боргу
платника податку є будь-які власні
кошти такого платника податку. Отже,
грошовий платіж є єдиною формою сплати
податкових зобов'язань і погашення
податкового боргу.

Згідно з пунктом 6 статті 7 Закону
України «Про Національний банк
України» Національний банк України
визначає систему, порядок і форми
платежів.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затвердженої постановою
Правління Національного банку України
від 21.01.2004 № 22, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за
№ 377/89/76, кошти з рахунків клієнтів
банки списують лише за дорученнями
власників цих рахунків (включаючи
договірне списання коштів згідно з
главою 6 цієї Інструкції) або на
підставі платіжних вимог стягувачів у
разі примусового списання коштів
згідно з главою 5 цієї Інструкції. При
цьому згідно з пунктом 3.8 зазначеної
Інструкції реквізит «Призначення
платежу» платіжного доручення
заповнюється платником так, щоб
надавати повну інформацію про платіж
та документи, на підставі яких
здійснюється перерахування коштів
отримувачу. Повноту інформації
визначає платник з урахуванням вимог
законодавства України. Платник
відповідає за дані, що зазначені в
реквізиті платіжного доручення
«Призначення платежу». Банк перевіряє
заповнення цього реквізиту на
відповідність установленим вимогам
лише за зовнішніми ознаками.

Таким чином, право визначати
призначення платежу відповідно до
чинного на той час законодавства
України належало виключно платнику.
Тому суми податкових зобов'язань або
податкового боргу з урахуванням
підпункту 16.5.2 пункту 16.5 статті 16 Закону
слід вважати сплаченими у день
реєстрації банківською установою
платіжного документа із зазначеним у
ньому призначенням платежу на сплату
відповідних податкових зобов'язань або
податкового боргу, визначених
платником податків.

Законом № 2181, який був спеціальним
законом з питань оподаткування і
установлював порядок погашення
зобов'язань юридичних або фізичних
осіб перед бюджетами та державними
цільовими фондами з податків і зборів
(обов'язкових платежів), нарахування і
сплати пені та штрафних санкцій, що
застосовуються до платників податків,
визначався вичерпний перелік заходів,
які вживаються контролюючим органом з
метою погашення платниками податків
податкового боргу. Серед таких заходів
не було зміни призначення платежу,
самостійно визначеного платником
податків.

Тому у разі недотримання платником
податків порядку погашення
податкового боргу та виконання
податкових зобов'язань, передбаченого
пунктом 7.7 статті 7 Закону, податковий
орган не був наділений правом чи
обов'язком змінювати призначення
платежу, визначене платником податків.

За таких обставин, самостійне
зарахування податковим органом
сплачених платником податку сум у
рахунок податкового боргу або тих
податкових зобов'язань, які не вказані
в призначенні платежу під час
перерахування платником податків
коштів до бюджету, у вказаний період
було неправомірним.

Відповідно до п.п. 16.1.4 ПК України, який
вступив у силу з 01.01.2011 року, платник
податків зобов'язаний сплачувати
податки та збори в строки та у розмірах,
встановлених цим Кодексом та законами
з питань митної справи.

Строком сплати податку та збору
визнається період, що розпочинається з
моменту виникнення податкового
обов'язку платника податку із сплати
конкретного виду податку і
завершується останнім днем строку,
протягом якого такий податок чи збір
повинен бути сплачений у порядку,
визначеному податковим
законодавством. Податок чи збір, що не
був сплачений у визначений строк,
вважається не сплаченим своєчасно (п.
31.1 ПК України).

Згідно ст. 35 ПК України сплата податків
та зборів здійснюється в грошовій
формі у національній валюті України,
крім випадків, передбачених цим
Кодексом або законами з питань митної
справи. Сплата податків та зборів
здійснюється в готівковій або
безготівковій формі, крім випадків,
передбачених цим Кодексом або законами
з питань митної справи. Порядок сплати
податків та зборів встановлюється цим
Кодексом або законами з питань митної
справи для кожного податку окремо.

Ст. 36 ПК України передбачено, що
податковим обов'язком визнається
обов'язок платника податку обчислити,
задекларувати та/або сплатити суму
податку та збору в порядку і строки,
визначені цим Кодексом, законами з
питань митної справи. Податковий
обов'язок виникає у платника за кожним
податком та збором. Податковий
обов'язок є безумовним і першочерговим
стосовно інших неподаткових обов'язків
платника податків, крім випадків,
передбачених законом. Виконання
податкового обов'язку може
здійснюватися платником податків
самостійно або за допомогою свого
представника чи податкового агента.
Відповідальність за невиконання або
неналежне виконання податкового
обов'язку несе платник податків, крім
випадків, визначених цим Кодексом або
законами з питань митної справи.

У відповідності до ст. 38 ПК України
виконанням податкового обов'язку
визнається сплата в повному обсязі
платником відповідних сум податкових
зобов'язань у встановлений податковим
законодавством строк. Сплата податку
та збору здійснюється платником
податку безпосередньо, а у випадках,
передбачених податковим
законодавством, - податковим агентом,
або представником платника податку.
Спосіб, порядок та строки виконання
податкового обов'язку встановлюються
цим Кодексом та законами з питань
митної справи.

Відповідно до пп.49.18.1. п.49.18 ст.49 ПК
України, податкові декларації, крім
випадків, передбачених цим Кодексом,
подаються за базовий звітний
(податковий) період, що дорівнює
календарному місяцю (у тому числі в
разі сплати місячних авансових
внесків) - протягом 20 календарних днів,
що настають за останнім календарним
днем звітного (податкового) місяця.

Згідно із п. 57.1 ст. 57 ПК України та
абзацу 1 пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону № 2181,
платник податків зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого цим Кодексом для
подання податкової декларації, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Приписами п. 9 ст. 87 ПК України
передбачено, що у разі наявності у
платника податків податкового боргу
органи державної податкової служби
зобов'язані зарахувати кошти, що
сплачує такий платник податків, в
рахунок погашення податкового боргу
згідно з черговістю його виникнення
незалежно від напряму сплати,
визначеного платником податків.

Відповідно до ст. 126 ПК України у разі
якщо платник податків не сплачує
узгоджену суму грошового зобов'язання
протягом строків, визначених цим
Кодексом, такий платник податків
притягується до відповідальності у
вигляді штрафу у таких розмірах: при
затримці до 30 календарних днів включно,
наступних за останнім днем строку
сплати суми грошового зобов'язання, - у
розмірі 10 відсотків погашеної суми
податкового боргу; при затримці більше
30 календарних днів, наступних за
останнім днем строку сплати суми
грошового зобов'язання, - у розмірі 20
відсотків погашеної суми податкового
боргу.

Виходячи із наявних у матеріалах
справи копій облікових карток КП
«Перемишлянитеплоенерго», які
свідчать вказують на самостійно
визначені та сплачені позивачем
податкові зобов'язання із ПДВ та з
урахуванням судових рішень у справах
за позовами КП
«Перемишлянитеплоенерго» до ДПІ у
Перемишлянському районі про
скасування податкових
повідомлень-рішень (постанова
Львівського окружного
адміністративного суду від 20.05.2009 року
у справі № 2а-2317/08/1370, залишена без змін
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 24.03.2011 року,
постанова Львівського окружного
адміністративного суду від 22.12.2009 року
у справі № 2а-5276/09/1370, залишена без змін
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19.12.2012 року,
постанова Львівського окружного
адміністративного суду від 11.01.2011 року
у справі № 2а-11733/10/1370, постанова
Львівського окружного
адміністративного суду від 28.04.2011 року
у справі № 2а-762/11/1370, залишена без змін
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 07.09.2011 року,
постанова Львівського окружного
адміністративного суду від 11.10.2011 року
у справі № 2а-10147/11/1370), суд апеляційної
інстанції вважає вірним висновок суду
першої інстанції про те, що визначені у
скасованих зазначеними судовими
рішеннями податкових
повідомленнях-рішеннях суми
податкових зобов'язань КП
«Перемишлянитеплоенерго» податковим
органом з облікових карток позивача
виключені не були, що призвело до їх
погашення за рахунок коштів, що
надходили в оплату задекларованих
податкових зобов'язань.

Тому слід погодитися із судом першої
інстанції у тому, що відповідачем при
проведенні перевірки КП
«Перемишлянитеплоенерго» належним
чином не було встановлено наявності у
КП «Перемишлянитеплоенерго»
податкового боргу на момент внесення
ним платежів по сплаті ПДВ у період, що
підлягав перевірці, а отже зарахування
цих платежів в рахунок погашення
податкового боргу в порядку ч. 9 ст. 87 ПК
України було неправомірним.

Відтак, оскільки внаслідок зміни
відповідачем призначень платежів,
визначених КП
«Перемишлянитеплоенерго» у платіжних
дорученнях, сплачені позивачем кошти
протиправно не зараховувалися на
погашення зобов'язань позивача, це
призвело до невірного визначення у
акті перевірки сум, щодо яких позивачем
допущено затримку у сплаті понад
встановлені законом терміни та до
безпідставного визначення розміру
штрафних санкцій згідно з оспорюваними
позивачем податковими
повідомленнями-рішеннями.

З огляду на викладене, апеляційний суд
приходить до переконання, що суд першої
інстанції, вирішуючи даний
публічно-правовий спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
надав їм належну правову оцінку, а
відтак апеляційна скарга задоволенню
не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу скаргу Золочівської
міжрайонної державної податкової
інспекції Львівської області
Державної податкової служби залишити
без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 29 квітня 2013
року у справі № 2а-9537/12/1370 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів з дня
складання у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

Л.П.Іщук

Ухвала у повному обсязі складена 04
грудня 2014 року.