Справа № 2а/0545/467/12
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2014 року м. Київ
К/9991/52190/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Головуючого судді Малиніна
В.В.,суддів Загороднього А.Ф., Швеця
В.В. розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м. Сніжне Донецької області на
постанову Сніжнянського міського суду
Донецької області від 23 травня 2012 року
та постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 20 липня 2012
року по справі за позовом ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Сніжне Донецької області про
визнання бездіяльності незаконнною та
зобов'язання провести перерахунок
розміру довічного грошового утримання
судді та виплатити не донараховані
кошти, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до Сніжнянського
міського суду Донецької області з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в м. Сніжне Донецької області, у
якому просив: визнати незаконною
бездіяльність відповідача щодо
здійснення перерахунку довічного
грошового утримання судді у відставці
відповідно до частини 3 статті 136 Закону
України «Про судоустрій та статус
суддів»; зобов'язати відповідача
провести перерахунок розміру
довічного грошового утримання
враховуючи розмір винагороди
працюючого судді, виплатити не
донараховані кошти з 01.01.2012 року та
надалі виплачувати щомісячне довічне
грошове утримання з урахуванням
перерахунку.

Постановою Сніжнянського міського
суду Донецької області від 23 травня 2012
року позов задоволено частково:
визнано незаконною бездіяльність
відповідача, в частині нездійснення
перерахунку довічного грошового
утримання судді у відставці позивачу
відповідно до статті 43 Закону України
«Про статус суддів»; зобов'язано
відповідача провести судді у відставці
позивачу перерахунок та виплату з 1
січня 2012 року щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
відповідно до статті 43 Закону України
«Про статус суддів» від 15.12.1992 р.
виходячи з заробітної плати працюючого
на відповідній посаді судді на
підставі довідки Територіального
управління Державної судової
Адміністрації в Донецькій області
№08-23/477 від 03.03.2012 року та виплатити
різницю між нарахованим та виплаченим
грошовим утриманням з 01.01.2012 р. В іншій
частині в задоволені позовних вимог
відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 20 липня 2012
року рішення суду першої інстанції, в
частині абзацу другого та третього
резолютивної частини, змінено: визнано
неправомірними дії відповідача щодо
відмови в проведенні перерахунку
довічного грошового утримання судді у
відставці позивачу, відповідно до
статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів»;
зобов'язано відповідача здійснити
перерахунок довічного грошового
утримання судді у відставці позивачу,
відповідно до статті 138 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів»,
виходячи із заробітної плати
працюючого на відповідній посаді судді
на підставі довідки Територіального
управління Державної судової
Адміністрації в Донецькій області від
03.03.2012 року, з 01 січня 2012 року з
урахуванням фактично здійснених
виплат.

Вважаючи, що рішення суду першої
та апеляційної інстанцій прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить їх скасувати, у задоволені
позову відмовити.

Позивач письмових заперечень до Вищого
адміністративного суду України не
надав.

Відповідно до частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга заявника не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що відповідач
листом від 03.04.2012 року за вих. № 68/К-39-01-04
відмовив позивачу (стаж роботи суддею у
якого 26 років 7 місяців) у задоволені
заяви від 19.03.2012 року про перерахунок
йому довічного грошового утримання у
відставці (підстава - довідка ТУ ДСА
України в Донецькій області від 03.03.2012
року) в зв'язку з підвищенням посадових
окладів суддів місцевого суду з 01.01.2012
року згідно з Законом України «Про
судоустрій і статус суддів».

Задовольняючи позовні вимоги суди
попередніх інстанцій, з чим
погоджується колегія суддів прийшли до
висновків, що відповідачем не доведено
правомірності своїх дій щодо відмови у
проведенні перерахунку довічного
грошового утримання позивача як судді
у відставці.

Згідно частин 2 та 3 статті 138 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» суддя у відставці, який не
досяг віку, встановленого частиною
першою цієї статті, отримує щомісячне
довічне грошове утримання. При
досягненні таким суддею віку,
встановленого частиною першою цієї
статті, за ним зберігається право на
одержання щомісячного довічного
грошового утримання або, за його
вибором, призначається пенсія на
умовах, передбачених статтею 37 Закону
України «Про державну службу».
Щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді з
якого було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, який працює на
відповідній посаді.

Стаття 129 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів», якою
визначені розміри посадового окладу та
доплати за вислугу років відповідного
судді набрала чинності з 1 січня 2012
року.

Відповідно до ст. 8 Конституції України
в Україні визнається і діє принципи
верховенства права.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України

Згідно зі ст. 22 Конституції України
закріплені права і свободи не є
вичерпними, гарантуються і не можуть
бути скасовані. При прийнятті нових
законів або при внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Конституційні права і свободи людини і
громадянина не можуть бути обмежені,
крім випадків відповідно до пункту 31 ч.
1 ст. 85 Конституції України, пункту 19 ч.
1 ст. 92 Конституції України (правовий
режим воєнного і надзвичайного стану),
(Стаття 64 Конституції України).

Відповідно до ст. 9 КАС України суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого суд
вирішує справи на підставі Конституції
та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

Конституційний суд України у
мотивувальній частині рішення від 14
грудня 2011 року № 18-рп/2011, вказав, що
щомісячне довічне грошове утримання
судді є самостійною гарантією
незалежності судді та складовою його
правового статусу, а правова природа
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці та
щомісячного грошового утримання
діючого судді однакова, а самі ці
поняття однорідні та взаємопов'язані,
ідентичні, відрізняються лише за
способом фінансування: судді у
відставці цю виплату сплачує Пенсійний
фонд України за рахунок коштів
Державного бюджету України, діючому
судді виплачується виключно з
Державного бюджету України.

У цьому ж рішенні Конституційний суд
України вказує про неможливість
звуження змісту та об'єму гарантій
незалежності суддів, а відповідно,
матеріального та соціального
забезпечення.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 3-рп/2013 від 3 червня 2013 року у справі
за конституційним поданням Верховного
Суду України щодо відповідності
Конституції України
(конституційності) окремих положень
статті другої, абзацу другого пункту 2
розділу другого "Прикінцеві та
перехідні положення" Закону України
«Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи», статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» права щодо
змін умов виплати пенсій і щомісячного
довічного грошового утримання суддів у
відставці) було встановлено, що частина
третя статті 138 Закону України № 2453
до внесених Законом № 3668 змін
передбачала: "Щомісячне довічне
грошове утримання виплачується судді у
розмірі 80 відсотків грошового
утримання судді, який працює на
відповідній посаді. За кожний повний
рік роботи на посаді судді понад 20
років розмір щомісячного довічного
грошового утримання збільшується на
два відсотки заробітку, але не більше
ніж 90 відсотків заробітної плати судді,
без обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання". Таким чином, визначений
Законом № 2453 порядок нарахування
щомісячного довічного грошового
утримання змінено Законом № 3668,
внаслідок чого зменшено розмір
щомісячного довічного грошового
утримання суддів. Залишивши незмінним
зміст права на щомісячне довічне
грошове утримання суддів, Закон № 3668
звузив обсяг цього права, встановивши
обмежену базу для нарахування суддям
щомісячного довічного грошового
утримання, та скасував право суддів на
одержання щомісячного довічного
грошового утримання без обмеження
граничного розміру, чим знизив і
досягнутий рівень гарантій
незалежності суддів. Отже, частина
третя статті 138 Закону України № 2453 не
узгоджується з конституційним
положенням про недопустимість
звуження змісту чи обсягу гарантій
незалежності суддів, а тому суперечить
статті 126 Основного Закону України. Цим
же рішенням Конституційного Суду
України встановлено порядок його
виконання, а саме: підлягають
застосуванню частини перша, друга
статті 138 Закону № 2453 у редакції Закону
№ 3668 як такі, що не суперечать
Конституції України; частина третя
статті 138 Закону № 2453 у редакції Закону
України № 3668, яка суперечить
Конституції України не підлягає
застосуванню як така, що втратила
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення. Натомість підлягає
застосуванню частина третя статті 138
Закону України № 2453 в редакції до змін,
внесених Законом № 3668 а саме:
"Щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання. Перше, друге, трете речення
частини п'ятої статті 138 Закону № 2453 у
редакції Закону № 3668, що суперечать
Конституції України, не підлягають
застосуванню як такі, що втратили
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення. Проте підлягають застосуванню
перше речення частини п'ятої статті 138
Закону № 2453 в редакції до змін,
внесених Законом № 3668, а саме: «Пенсія
або щомісячне довічне грошове
утримання судді виплачується
незалежно від заробітку (прибутку),
одержуваного суддею після виходу у
відставку»‚ та четверте речення
частини п'ятої статті 138 Закону № 2453 зі
змінами, внесеними Законом № 3668, а
саме: «Довічне грошове утримання
суддям виплачується органами
Пенсійного фонду України за рахунок
коштів Державного бюджету України. Дія
статті 2 Закону № 3668 не поширюється на
Закон № 2453. Дія абзацу другого пункту 2
розділу II «Прикінцеві та перехідні
положення» Закону № 3668 не поширюється
на правовідносини щодо виплати суддям
пенсії (щомісячного довічного
грошового утримання).

Виходячи з вищенаведених положень
закону, колегія суддів приходить до
висновку, що обчислення щомісячного
довічного утримання суддів у відставці
повинно здійснюватися у відсотковому
відношення до розміру грошового
утримання працюючих суддів, а тому, у
разі зміни розміру грошового утримання
суддів, що працюють на відповідній
посаді, органи Пенсійного фонду
здійснюють відповідний перерахунок
раніше призначеного грошового
утримання судді у відставці.

Суддівська винагорода, з якої підлягає
обчислення пенсії, визначена на
законодавчому рівні та встановлена
Законом України «Про судоустрій і
статус суддів».

Право на виплату щомісячного довічного
грошового утримання судді у розмірі
грошового утримання судді, який працює
на відповідній посаді врегульовано
пунктом 8 Рішення Конституційного Суду
України від 3 червня 2013 року у справі №
1-2/2013, і виникає з 3 червня 2013 року.

Конституційний Суд України
неодноразово висловлював правові
позиції у відношенні гарантій
незалежності суддів, їх матеріального
та соціального забезпечення у рішеннях
від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20
березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа про
пільги, компенсації та гарантії), від 1
грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про
припинення дій чи обмеження пільг,
компенсацій та гарантій), від 11 жовтня
2005 року № 8-рп/2005 (справа про пенсії та
щомісячне довічне грошове утримання),
від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа
про гарантії незалежності суддів);
рішення № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Рішення Конституційного суду України,
що стосуються правових понять
інституту судді у відставці,
закріплюють поняття щомісячного
довічного грошового утримання,
принципів незалежності суддів, також
конституційним судом вказано про
неможливість відміни та звуження
змісту та об'єму статусу суддів; про
неможливість звуження досягнутого
рівня незалежності суддів; про
неможливість диспропорції у
матеріальному забезпеченні судів та
суддів різних рівнів; про неможливість
суттєвої диспропорції у грошовому
забезпеченні працюючих суддів та
суддів у відставці; про неможливість
відміни принципу, як перегляд
щомісячного довічного грошового
утримання у разі зміни заробітної
плати працюючим суддям, виходячи з її
нового розміру.

Колегія суддів вважає, що суддя у
відставці має право на отримання
щомісячного довічного грошового
утримання без обмеження граничного
розміру щомісячного довічного
грошового утримання у зв'язку з чим,
відповідач, виплачуючи таке утримання
в меншому розмірі, діє всупереч вимогам
чинного законодавства, тобто
протиправно, обчислення щомісячного
довічного утримання суддів у відставці
повинно здійснюватися у відсотковому
відношенні до розміру грошового
утримання працюючих суддів, тому, у
разі зміни розміру грошового утримання
суддів, що працюють на відповідній
посаді, органи Пенсійного фонду
здійснюють відповідний перерахунок
раніше призначеного грошового
утримання судді у відставці.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень
судами норм матеріального та
процесуального права при вирішенні
цієї справи не допущено. Правова оцінка
обставин у справі дана правильно, а
тому касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржувані судові рішення - залишити
без змін.

Доводи, які містяться в касаційній
скарзі, висновків судів та обставин
справи не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Сніжне
Донецької області залишити без
задоволення.

Постанову Сніжнянського міського суду
Донецької області від 23 травня 2012 року
та постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 20 липня 2012
року у справі № 2а/0545/467/12 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
В.В. Малинін

Судді:
А.Ф. Загородній

В.В. Швець