Справа № 2а-444/12/0380
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" грудня 2014 р. м. Київ
К/800/54682/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Головуючого судді Малиніна
В.В.,суддів Загороднього А.Ф., Швеця
В.В. розглянувши у попередньому
судовому засіданні касаційну скаргу
Луцької міської ради на постанову
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 20 березня 2012
року та постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 02 жовтня 2013 року за позовом ОСОБА_4
до Луцької міської ради, Луцького
міського голови, управління освіти
Луцької міської ради про стягнення
середнього заробітку за час затримки
виконання рішення про поновлення на
роботі, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась до Луцького
міськрайонного суду Волинської
області з позовом до Луцької міської
ради, Луцького міського голови,
управління освіти Луцької міської ради
про стягнення середнього заробітку за
час затримки виконання рішення про
поновлення на роботі.

Постановою Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 20 березня 2012 року позов
задоволено: визнано бездіяльність
Луцького міського голови щодо
невиконання постанови Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 16.09.2011 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до Луцького міського
голови, Луцької міської ради,
управління освіти Луцької міської ради
про поновлення на посаді та стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу в частині негайного поновлення
ОСОБА_4 на посаді заступника начальника
управління освіти Луцької міської ради
неправомірною; стягнуто з управління
освіти Луцької міської ради в користь
ОСОБА_4 14430 грн. 04 коп. за затримку
виконання судового рішення про
поновлення на роботі.

Постановою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 02 жовтня 2013 року вказане рішення
суду першої інстанції скасовано. Позов
задоволено частково: стягнуто з
управління освіти Луцької міської ради
на користь ОСОБА_4 середній заробіток
за час затримки виконання рішення про
поновлення її на роботі за період з 17
вересня 2011 року по 27 грудня 2011 року в
сумі 14430 грн. 04 коп. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Вважаючи, що рішення судів першої
та апеляційної інстанцій прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить їх скасувати, позов
задовольнити частково а саме: стягнути
з управління освіти Луцької міської
ради на користь ОСОБА_4 1 219 грн. 44 коп.

Письмових заперечень чи доповнень на
касаційну скаргу за адресу Вищого
адміністративного суду України від
позивач та другого відповідача не
надходило.

Відповідно до частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга заявника підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що позивача
на виконання постанови Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 16.09.2011 року у справі №
2а-6554/11, частково скасвоаною постановою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 08 грудня 2013
року (визнано протиправними
розпорядження та накази про її
звільнення, поновлено на роботі та
стягнуто середній заробіток за час
вимушеного прогулу за період з 10.05.2011
року по 16.09.2011 року) прийнято
розпорядження від 27.12.2011 року, яким,
зокрема, поновлено її на посаді, яка є
тотожною з посадою з якої її було
незаконно звільнено.

Вважаючи, що з моменту ухвалення
рішення суду, яким були відновлені її
права (постанови Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 16.09.2011 року) та до моменту
його реалізації минуло 71 день, то така
затримка в поновлені має бути
відшкодована.

Задовольняючи позовні вимоги,
суди попередніх інстанцій, де суд
апеляційної інстанції скасував
рішення суду першої інстанції в
частині визнання бездіяльності
протиправною, при цьому визначивши
строк затримки по виканню рішення про
поновлення її на роботі виходили з
того, що виконання рішення суду, яким
позивача фактично поновлено на роботі
було виконано 27 грудня 2011 року, то цей
день і є днем закінчення вимушеного
прогулу, у зв'язку з чим на користь
позивача підлягає стягненню сума
середньомісячної заробітної плати за
період з 17.09.2011 року по 27.12.2012 року.

З даними висновками колегія
суддів не погоджується, та вважає їх
передчасними з огляду на наступне.

Статтею 2 Закону України від 21
квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче
провадження» (далі - Закон № 606-ХІV)
передбачено, що примусове виконання
рішень покладається на державну
виконавчу службу, яка входить до
системи органів Міністерства юстиції
України. Примусове виконання рішень
здійснюють державні виконавці,
визначені Законом України «Про
державну виконавчу службу».

Відповідно до статті 19 Закону №
606-ХІV державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення.

Судами не досліджувалось питання
про звернення позивача до державної
виконавчої служби із заявою про
примусове виконання рішення суду, в
частині поновлення її на посаді. Так як
і відсутні відомості про отримання
позивачем відповідного виконавчого
листа у суді першої інстанції.

Крім того в матеріалах справи
міститься копія заяви позивача,
адресоване міському голові, де з
посиланням на постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 8 грудня 2011 року, просить повторно
вирішити питання про її поновлення,
зареєстроване 14.12.2011 року, згідно
штампу. Дана заява була виконана 27.12.2012
року шляхом прийняття відповідного
розпорядження.

Інших доказів щодо звернення позивача
до відповідача, зокрема першої заяви
(як це вбачається із заяви від 14.12.2011
року) щодо виконання вказаного
судового рішення, матеріали справи не
містять та судами попередніх інстанції
не досліджувались.

Статтею 236 Кодексу законів про працю
України передбачено, що у разі затримки
власником або уповноваженим ним
органом виконання рішення органу, який
розглядав трудовий спір про поновлення
на роботі незаконно звільненого або
переведеного на іншу роботу
працівника, цей орган виносить ухвалу
про виплату йому середнього заробітку
або різниці в заробітку за час
затримки.

Таким чином, підставою для виплати
незаконно звільненому працівнику
середнього заробітку є затримка
власником або уповноваженим ним
органом виконання рішення про
поновлення на роботі.

Обов'язок власника або уповноваженого
ним органу виплатити працівникові
середній заробіток за час затримки
виконання рішення про поновлення його
на роботі настає тоді, коли така
затримка була допущена з вини власника
або уповноваженого ним органу.

При цьому, колегія суддів зазначає, що з
матеріалів справи слідує, що фактично
рішення суду, яким позивача було
поновлено на роботі з компенсацією їй
сум по заробітній платі за вимушений
прогул скасоване 8 грудня 2011 року
постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду, в частині
визначення періоду вимушеного прогулу
та суму відповідного стягнення, яке
було залишене без змін ухвалою Вищого
адміністративного суду України від №
К/9991/45869/12. Крім того, суди не звернули
увагу на наявні в матеріалах справи
ухвали судів, про розгляд заяви
відповідача про роз'яснення постанови
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 16.09.2011 року, яка
була подана до суду 03.10.2012 року (штамп
канцелярії на заяві), рішення по якій
винесене 8 грудня 2011 року (ухвала
Львівського апеляційного
адміністративного суду).

Статтею 29 Кодексу законів про працю
України передбачено певні обов'язки
власника або уповноваженого ним органу
щодо працівників, які прийняті,
поновлені на посаді. Виконання цих
обов'язків можливе лише за
ініціативними діями обох сторін у
трудових правовідносинах (працівника
та працедавця).

В касаційній скарзі відповідач
частково узгоджуючи суму вказаної
компенсації посилається на допущену
ним затримку з 21 грудня по 27 грудня 2011
року. Обраховуючи початок її перебігу з
датою отримання ухвали Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 8 грудня 2011 року (про роз'яснення
судового рішення), правову оцінку чого
необхідно надати при новому розгляді
даної справи.

У зв'язку із зазначеним колегія суддів
вважає, що справу необхідно направити
на новий розгляд до суду першої
інстанції для з'ясування цих питань в
судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 222, 227, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Луцької міської ради
задовольнити частково.

Постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 20 березня
2012 року та постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 02 жовтня 2013 року у справі № 2а-444/12/0380
скасувати, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
В.В. Малинін

Судді:
А.Ф. Загородній

В.В. Швець