Справа № 6-а/463/31/14
Суддя: Гулид Р.М.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року
Справа №
9544/14/876

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Гулида Р.М.,

суддів -
Кузьмича С.М., Улицького В.З.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу Відділу примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області на ухвалу Личаківського
районного суду м. Львова від 22 вересня
2014 року про встановлення способу і
порядку виконання рішення у справі за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Личаківському районі м. Львова про
визнання дій неправомірними,
зобов'язання нарахувати та виплатити
державну соціальну допомогу як дитині
війни,-

ВСТАНОВИЛА:

Відділ примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області звернувся до суду з
заявою про зміну порядку і способу
виконання рішення суду шляхом
стягнення з Управління пенсійного
фонду України в Личаківському районі м.
Львова в користь ОСОБА_1 коштів
відповідно до наданого боржником
розрахунку.

Ухвалою Личаківського районного суду
м. Львова від 22 вересня 2014 року в
задоволенні заяви відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області про встановлення способу та
порядку виконання судового рішення -
відмовлено.

Заявник ухвалу оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням та подав апеляційну скаргу в
якій зазначив що оскаржувана ухвала
винесена з порушенням норм
процесуального права, просить
оскаржувану ухвалу скасувати.

Сторони в судове засідання не прибули,
хоч про дату, час і місце апеляційного
розгляду були повідомлені належним
чином, а тому, колегія суддів, у
відповідності до ч.1
п.2 ст.197 КАС України, вважає за можливе
розглядати справу у порядку письмового
провадження.

Заслухавши доповідача - суддю
Львівського апеляційного
адміністративного суду, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а ухвалу суду
першої інстанції без змін, мотивуючи це
наступним.

Судом першої інстанції встановлено, що
постановою Личаківського районного
суду м.Львова від 03 жовтня 2011 року, яка
залишена без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 24 жовтня 2013 року, визнано дії
управління Пенсійного фонду України в
Личаківському районі міста Львова щодо
не нарахування ОСОБА_1 щомісячної
державної соціальної допомоги в
розмірі 30 (тридцять) відсотків
мінімальної пенсії за віком за період з
27 січня 2011 року по 22 липня 2011 року
неправомірними та зобов'язано
Управління Пенсійного Фонду України в
Личаківському районі міста Львова
зробити перерахунок і виплатити ОСОБА_1
пенсію за віком як дитині війни з
врахуванням підвищення до пенсії у
розмірі 30 (тридцять) відсотків
мінімальної пенсії за віком,
передбаченої ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» в
редакції від 18 листопада 2004 року за
період з 27 січня 2011 року по 22 липня 2011
року, з врахуванням абз. 1 ч.І ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум.

14 липня 2014 року видано виконавчий лист
щодо виконання названої вище постанови
суду. Головним державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області 18 липня 2014 року
відкрито виконавче провадження щодо
виконання вказаного вище виконавчого
листа та надано боржнику строк до 25
липня 2014 року для самостійного
виконання.

Листом від 25 липня 2014 року № 6058/06-20
управління Пенсійного фонду України в
Личаківському районі міста Львова
повідомило про призначення надбавки до
пенсії ОСОБА_1, як дитині
війни відповідно до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» з 25 липня 2014
року.

Статтею 14 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
судове рішення, яким закінчується
розгляд справи в адміністративному
суді, ухвалюється іменем України.
Постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, які набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

За змістом п. 2 ч. 4 ст. 105 КАС України,
адміністративний позов може містити
вимоги про зобов'язання відповідача -
суб'єкта владних повноважень прийняти
рішення або вчинити певні дії. У разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Аналіз резолютивної частини постанови
Личаківського районного суду м. Львова
від 03 жовтня 2011 року та наведених
процесуальних норм дають підстави
колегії суддів дійти висновку про те,
що позовні вимоги про зобов'язання
відповідача вчинити дії про
перерахунок та виплату спірних сум
пенсії є обраним позивачем видом
захисту своїх порушених прав.

Даючи оцінку заяві головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області, колегія суддів
приходить до переконання про те, що
останній просив змінити не спосіб
виконання постанови суду, а фактично
резолютивну частину судового рішення,
прийнятого по суті позовних вимог та
вирішити позовну вимогу про стягнення
коштів, яка не була предметом розгляду
та дослідження адміністративного суду
під час постановлення рішення у справі.

При цьому слід зауважити, що в
адміністративному судочинстві
повноваження щодо зміни постанови суду
в частині задоволення позовних вимог
мають тільки адміністративні суди
апеляційної та касаційної інстанцій
(ст. 198, ст.223 КАС України).

Згідно вимог ст. 263 КАС України, за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання судового рішення
(відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
поданням про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Підставою для застосування цієї норми
є обставини, що перешкоджають
належному виконанню судового рішення в
адміністративній справі: ускладнюють
його виконання або роблять неможливим.
Для відстрочення чи розстрочення
виконання судового рішення такою
обставиною може бути недостатність
коштів на рахунку, стихійне лихо; для
зміни способу чи порядку виконання
судового рішення - неможливість
виконання судового рішення внаслідок
відсутності, пошкодження або знищення
об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, з матеріалів справи
вбачається, що виконання постанови
суду першої інстанції неможливе через
відсутність коштів, виплата яких буде
здійснена за наявності відповідного
фінансування з Державного бюджету
України. Виконання постанови суду
фактично можливе, хоча й за певних умов
відповідного фінансування, тому
відсутні підстави для зміни способу
виконання рішення суду першої
інстанції.

Одночасно колегія суддів звертає увагу
і на те, що «захист порушеного права в
судовому рішенні» і «спосіб виконання
судового рішення», - не є тотожними
поняттями.

Так, у справі «Кечко проти України»
Європейський Суд з прав людини
констатував, що не приймає аргумент
Уряду щодо бюджетних асигнувань,
оскільки органи державної влади не
можуть посилатись на відсутність
коштів, як на причину невиконання своїх
зобов'язань, підтверджених судом, однак
дане твердження не може бути підставою
для зміни способу і порядку виконання
судового рішення.

Вищий адміністративний суд у справі
№К/800/598/14 за касаційною скаргою
територіального управління Пенсійного
Фонду України на рішення судів щодо
вирішення питання про зміну способу
виконання постанови суду в частині
зобов'язання виплатити спірні суми на
їх стягнення в Ухвалі від 12.02.2014р.
зазначив, що вирішення питання про
стягнення коштів як заборгованості
невиплаченої пенсії, яка нарахована у
разі виконання рішення
адміністративного суду, відноситься до
юрисдикції цивільних судів.

Суд першої інстанції ухвалив законне
рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і
задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
ухвалу - без змін, якщо визнає що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 199 п.1, 200, 205 ч.1
п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

у х в
а л и л а:

Апеляційну скаргу Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області - залишити без задоволення, а
ухвалу Личаківського районного суду м.
Львова від 22 вересня 2014 року про
встановлення способу та порядку
виконання рішення у справі №6-а/463/31/14 -
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
Р.М. Гулид

Судді:
C.М. Кузьмич

В.З. Улицький