Справа № 813/7079/14
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2014-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 листопада 2014 року
№813/7079/14
Львівський окружний адміністративний
суд в складі:
головуючого судді Сидор Н.Т.,
за участю секретаря судового засідання
представника позивача Слюсар Г.В.,
представник відповідача не прибув,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові адміністративну
справу за позовом Управління
Пенсійного фонду України в м. Самборі
та Самбірському районі Львівської
області до відділу державної
виконавчої служби Самбірського
міськрайонного управління юстиції у
Львівській області про визнання дій
неправомірними та скасування
На розгляд до Львівського окружного
адміністративного суду надійшла
позовна заява Управління Пенсійного
фонду України в м. Самборі та
Самбірському районі Львівської
області до відділу державної
виконавчої служби Самбірського
міськрайонного управління юстиції у
Львівській області, в котрій позивач
просить суд про наступне:
- визнання дії заступника начальника
відділу державної виконавчої служби
Самбірського міськрайонного
управління юстиції у Львівській
області Демко І.М. неправомірними;
- скасувати постанову заступника
начальника відділу державної
виконавчої служби Самбірського
міськрайонного управління юстиції у
Львівській області Демко І.М від 03.10.2014
року № 41335526 про закінчення виконавчого
Підставами позову, як зазначено в
позовній заяві, є те, що відповідач
закінчив виконавче провадження у
зв'язку з фактичним виконанням в
повному обсязі виконавчого документа,
в той час, коли фактичного поступлення
коштів по сплаті боргу, як це
підтверджується обліковою карткою
боржника, на його рахунок не поступало.
В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю з підстав викладених у
позовній заяві. Просив позовні вимоги
задовольнити повністю.
Відповідач в судове засідання не
прибув, хоча належним чином
повідомлявся про розгляд справи, в той
же час ним на адресу суду скеровано
письмові заперечення проти позову.
Заперечуючи проти заявлених позовних
вимог заявляє, що оскаржувана
постанова про закінчення виконавчого
провадження прийнята на підставі ст. 49
Закону України «Про виконавче
провадження», а саме на підставі ч. 8
даної статті, у зв'язку з фактичним
виконанням в повному обсязі
виконавчого документа. Сплачені
боржником кошти були перераховані на
рахунок позивача. А відтак, законних
підстав для скасування оскаржуваної
постанови, на переконання відповідача,
немає.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши надані докази, суд даючи
правову оцінку спірним
правовідносинам, виходив з наступного.

На виконанні у відділі державної
виконавчої служби Самбірського
міськрайонного управління юстиції
Львівської області перебувало
виконавче провадження з виконання
вимоги про сплату боргу № ф-62у, виданої
07.11.2013 року управлінням ПФУ у м. Самборі
та Самбірському районі Львівської
області про стягнення з ОСОБА_3 428,96 грн
заборгованості зі сплати страхових
внесків.

23.12.2013 року державним виконавцем
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження.

17.01.2014 року встановлено, що боржник
перебуває на обліку як пенсіонер в УПФ
України в м. Самбір та Самбірському
районі Львівської області у зв'язку з
чим винесено постанову про звернення
стягнення на доходи боржника. Дану
постанову скеровано для виконання в
Головне управління Пенсійного фонду
України у Львівській області.

03.10.2014 року державним виконавцем
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження у зв'язку з
фактичним виконанням виконавчого
документа у добровільний строк на
підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України
«Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» від 21.04.1999 року
за № 606-XIV (в редакції чинній на момент
виникнення спірних правовідносин),
виконавче провадження, як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
зазначених у цьому Законі, спрямованих
на примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 ст. 11 даного Закону
передбачено, що державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 49 цього ж Закону,
виконавче провадження підлягає
закінченню у разі фактичного виконання
в повному обсязі рішення згідно з
виконавчим документом.

Як уже було зазначено судом, 03.10.2014 року
заступником начальника відділу
державної виконавчої служби
Самбірського міськрайонного
управління юстиції у Львівській
області Демко І.М. винесено постанову
про закінчення виконавчого
провадження ВП № 41335526, якою закінчено
виконавче провадження з примусового
виконання вимоги про сплату боргу №
ф-62у, виданої 07.11.2013 року управлінням ПФ
України у м. Самборі та Самбірському
районі Львівської області про
стягнення з ОСОБА_3 428,96 грн
заборгованості зі сплати страхових
внесків, у зв'язку з фактичним
виконання виконавчого документа.

Судом витребовувались, а відповідачем
було надано докази, що підтверджують
сплату боржником коштів саме на
виконання вимоги позивача згідно з
виконавчим документом.

Так, зокрема відповідачем до
матеріалів справи долучено, копії
платіжних доручень, а саме:

- платіжне доручення № 159 від 27.02.2014 року
на суму 121,78 грн;

- платіжне доручення № 383 від 18.04.2014 року
на суму 199,80 грн;

- платіжне доручення № 426 від 29.04.2014 року
на суму 107,38 грн.

Всього перераховано на рахунок
стягувача УПФ України у м. Самборі та
Самбірському районі Львівської
області 428,96 грн. заборгованості згідно
вимоги № ф-62у від 07.11.2013 року.

Як вбачається з платіжних доручень № 159
від 27.02.2014 року на суму 121,78 грн та
платіжного доручення № 383 від 18.04.2014
року на суму 199,80 грн, кошти сплачені за
даними платіжними документами на
розрахунковий рахунок УПФ України у м.
Самборі та Самбірському районі
Львівської області за №1336, котрий
як не заперечувалось в судовому
засіданні представником позивача,
належить позивачу.

Кошти згідно платіжного доручення № 426
від 29.04.2014 року на суму 107,38 грн
перераховані відповідачем на
розрахунковий рахунок позивача, що
зазначений у у вимозі про сплату боргу
№ ф-62у від 07.11.2013 року, а саме на рахунок
№2961, котрий також прив'язаний за
позивачем.

В той же час позивач твердить, що кошти
перераховані на розрахунковий рахунок
№1336 в автоматичному порядку
перераховуються казначейською службою
на рахунки Міндоходів України, а відтак
твердить, що відповідач не вправі був
виносити оскаржувану постанову, не
з'ясувавши факт поступлення коштів
саме на рахунки позивача.

Відповідно до ст. 45 Закону України «Про
виконавче провадження» грошові суми,
стягнуті з боржника, зараховуються
державним виконавцем на відповідний
рахунок органу державної виконавчої
служби.

Відповідно до пп. 12.1 п. 12 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затв. наказом Міністерства
юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5
(надалі - Інструкція № 512/5), органи ДВС
мають відповідні рахунки в органах
Державної казначейської служби
України для обліку депозитних сум і
зарахування стягнутих з боржників
коштів та їх виплати стягувачам у
національній валюті, а також
відповідні рахунки для обліку
аналогічних операцій в іноземній
валюті в банках. Розрахунки з таких
рахунків здійснюються тільки в
безготівковій формі. Не допускаються
видача та переказ стягнутих державними
виконавцями сум стягувачам без
зарахування на депозитний рахунок
органу ДВС (пп. 12.2 п. 12).

Підпунктом 12.13 п. 12 Інструкції № 512/5,
зазначено, що після надходження
депозитних сум, не пізніше ніж протягом
трьох робочих днів від дня
ознайомлення з інформацією про
надходження коштів державний
виконавець у разі достатності суми для
покриття всіх вимог стягувача та
наявності відомостей від стягувача про
шляхи отримання ним коштів готує одне
розпорядження (додатки 4, 5) (у тому числі
за зведеним виконавчим провадженням),
яким визначає належність указаних
коштів та спосіб перерахування
стягувачу, яке затверджується
начальником органу ДВС із зазначенням
дати та скріплюється печаткою органу
ДВС. Указане розпорядження готується в
двох примірниках, оригінал видається
особі, відповідальній за ведення книги
обліку депозитних сум, копія
залишається у виконавчому провадженні.

Згідно пп. 12.18 п. 12 Інструкції № 512/5 при
перерахуванні коштів, які належать
стягувачу - юридичній особі, списання
коштів з відповідних рахунків органу
ДВС здійснюється на підставі платіжних
доручень.

Згідно до ч. 3 ст. 45 Закону України «Про
виконавче провадження» стягувачу -
юридичній особі стягнуті грошові суми
перераховуються державним виконавцем
у встановленому порядку на визначені
стягувачем належні йому рахунки.

Як зокрема встановлено судом, то
позивач звертаючись до відповідача про
відкриття виконавчого провадження по
стягненню з ОСОБА_3 428,96 грн
заборгованості зі сплати страхових
внесків, не зазначив на котрі конкретно
рахунки відповідач у випадку стягнення
з боржника коштів повинен здійснити
перерахунок зазначених коштів.

Також встановлено судовим розглядом,
що кошти згідно платіжних доручень № 159
від 27.02.2014 року на суму 121,78 грн та
платіжного доручення № 383 від 18.04.2014
року на суму 199,80 грн, відповідачем
перераховані на розрахунковий рахунок
№1336, котрий, як не заперечувалось
позивачем, належить УПФ України в м.
Самборі та Самбірському районі
Львівської області.

Як це вбачається з платіжних доручень
№ 159 від 27.02.2014 року на суму 121,78 грн, № 383
від 18.04.2014 року на суму 199,80 грн, № 426 від
29.04.2014 року на суму 107,38 грн, то в графах
призначення даного платежу значиться, -
борг згідно вимоги № ф-62у від 07.11.2013
року, ОСОБА_3, а в графі отримувач коштів
зазначено - УПФ України м. Самборі та
Самбірському районі.

А відтак, за даних обставин, враховуючи
те, що на відповідачу обов'язок
відслідковувати подальший розподіл
перерахованих на розрахунковий
рахунок позивача коштів не лежить,
отримувачем коштів як це вбачається з
платіжних доручень зазначено позивача,
а також з даних платіжних доручень
видно, що призначення даного платежу
значиться, борг згідно вимоги № ф-62у
від 07.11.2013 року, тобто кошти
відповідачем перераховувались саме на
рахунки позивача, а не Міндоходів
України, враховуючи, що борг з ОСОБА_3 в
сумі 428,96 грн було стягнуто, достатність
суми для покриття вимоги стягувача
стверджується платіжними дорученнями,
що наявні в матеріалах справи, котрі
також стверджують зарахування
стягнутих з ОСОБА_3 коштів на рахунок
відповідача, адже при не поступленні
таких, списання коштів з відповідних
рахунків відповідача на підставі цих
платіжних доручень на користь позивача
не здійснювалось би, що є свідченням
того, що з боржника кошти згідно вимоги
№ ф-62у від 07.11.2013 року були стягнуті в
повному обсязі, а правомірним
наслідком такого стягнення, на
переконання суду, є лише винесення, що і
було зроблено відповідачем на підставі
п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про
виконавче провадження» постанови про
закінчення виконавчого провадження,
адже як стверджується наявними у
справі доказами, фактичне виконання в
повному обсязі виконавчого документа
мало місце, а відтак законних підстав
для скасування даної постанови у суду
не має.

Як передбачено п. 3 ч. 3 ст. 2 КАС України,
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії).

За таких обставин, суд вважає, що в
державного виконавця були правові
підстави для закінчення виконавчого
провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49
Закону України «Про виконавче
провадження», зокрема сплачені
боржником кошти, відповідачем були
перераховані як це стверджується
доказами у справі на банківські
рахунки, котрі як не заперечувалось
позивачем належать йому, а й більше
того матеріалами справи
підтверджується, що мало місце повне
виконання виконавчого документа, а
відтак постанова про закінчення
виконавчого провадження є такою, що
узгоджується з визначеними ст. 2 КАС
України критеріями оцінки судом
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень.

Разом з тим, позивач під час судового
розгляду справи не навів жодної норми
діючого законодавства про можливе
порушення котрої/котрих допустив
відповідач під час прийняття
оскаржуваної постанови.

За змістом ч. 1 ст. 181 КАС України
учасники виконавчого провадження
мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця порушено їхні права, свободи
чи інтереси.

Відповідно до ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
виконавчої влади.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

З урахуванням вимог ст. ст. 11, 71, 138 КАС
України факт порушення своїх прав
повинен доводити позивач.

Позивач в позовній заяві не зазначив, а
представник позивача у судовому
засіданні не зміг пояснити суду, які
саме права чи інтереси позивача як
стягувача порушено, як і не навів
жодних доказів, що підстав для
винесення оскаржуваної постанови у
відповідача на момент її прийняття не
було, і факт закінчення виконавчого
провадження у зв'язку з фактичним
виконанням в повному обсязі
виконавчого документа завдає
яку-небудь шкоду його охоронюваним
законом правам чи інтересам.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади і їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Положення ст. 9 КАС України передбачає,
що суди при вирішенні справи керуються
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному та об'єктивному
дослідженні.

Таким чином, виходячи із заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України та матеріалів справи, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги не
підлягають до задоволення.

Щодо судових витрат, то у відповідності
до вимог ст. 94 КАС України, такі не
належить стягувати із сторін.

Керуючись ст. ст. 4, 7-11, 14, 69-72, 86, 87, 94, 128,
158-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с
т а н о в и в:

в задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Судові витрати стягненню зі сторін не
підлягають.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду. Апеляційна
скарга подається до адміністративного
суду апеляційної інстанції через суд
першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції. Апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання повного тексту
постанови.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано.

Повний текст постанови складено
та підписано 08.12.2014 року.

Суддя
Сидор Н.Т.