Справа № 815/5112/14
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/5112/14

Категорія: 8.1 Головуючий в 1 інстанції:
Тарасишина О.М.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Джабурія О.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Приморському районі міста Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеській області на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 02 жовтня 2014 року у справі за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю "Мегалайн
Капітал Груп" до Державної податкової
інспекції у Приморському районі міста
Одеси Головного управління Міндоходів
в Одеській області про визнання
протиправними дій та зобов'язання
вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

12.09.2014р. товариство з обмеженою
відповідальністю "Мегалайн Капітал
Груп" (надалі - ТОВ "Мегалайн Капітал
Груп") звернулося до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Приморському районі міста Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеській області про вилучення
інформації, визнання протиправними дій
по коригуванню податкових зобов'язань,
зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 02 жовтня 2014
року позов задоволений частково;
визнано протиправними дії посадових
осіб відповідача щодо коригування
податкових зобов'язань та податкового
кредиту з ПДВ ТОВ «Мегалайн Капітал
Груп» в електронній автоматизованій
системі співставлення податкових
зобов'язань та податкового кредиту
(Податковий блок аналітична система
співставлення податкового кредиту та
податкових зобов'язань) в розрізі
контрагентів на підставі акту
№4458/15-53-22-06/38572882 від 08.08.2014 року та
довідки про результати проведеного
аналізу фінансово-господарської
діяльності ТОВ «Мегалайн Капітал Груп»
та опрацювання встановлених ризикових
операцій за період з 04.02.2013 року по
30.06.2014 року, що є додатком №3 акту
№4458/15-53-22-06/38572882 від 08.08.2014 року;
зобов'язано відповідача вилучити з
діючих електронних автоматизованих
систем співставлення податкових
зобов'язань та податкового кредиту
(Податковий блок аналітична система
співставлення податкового кредиту та
податкових зобов'язань) в розрізі
контрагентів інформацію, внесену на
підставі акту №4458/15-53-22-06/38572882 від 08.08.2014
та довідки про результати проведеного
аналізу фінансово-господарської
діяльності ТОВ «Мегалайн Капітал Груп»
та опрацювання встановлених ризикових
операцій за період з 04.02.2013 року по
30.06.2014 року, що є додатком № 3 акту
№4458/15-53-22-06/38572882 від 08.08.2014 року;
зобов'язано відповідача утриматись від
використання інформації, що міститься
у акті №4458/15-53-22-06/38572882 та довідки про
результати проведеного аналізу
фінансово-господарської діяльності
ТОВ «Мегалайн Капітал Груп» та
опрацювання встановлених ризикових
операцій за період з 04.02.2013 року по
30.06.2014 року, що є додатком №3 до акту
№4458/15-53-22-06/38572882 від 08.08.2014 року під час
здійснення інших перевірок, у тому
числі шляхом її надання для
використання чи посилання на неї іншим
органам державної влади та місцевого
самоврядування; в іншій частині
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим у справі
судовим рішенням, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
постанову суду скасувати та ухвалити
нову про відмову у задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Згідно із п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд
апеляційної інстанції розглянув
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки у судове
засідання, належним чином повідомлені
про розгляд справи, не прибули сторони,
які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної
скарги, законність та обґрунтованість
постанови суду в межах апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає у
задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що
згідно з пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.78.1.11 п.78.1
ст.78 Податкового кодексу України, на
виконання постанови старшого слідчого
в ОВС СУ ГУ МВС України в Одеській
області від 18.07.2014 року, посадовою
особою відповідача проведено виїзну
позапланову документальну перевірку
ТОВ «Мегалайн Капітал Груп» з питань
повноти та своєчасності декларування
та сплати податку на прибуток за період
з 04.02.2013 року по 31.12.2013 року, податку на
додану вартість за період з 01.05.2013 року
по 30.06.2014 року, та іншого законодавства
за період з 04.02.2013 року по 30.06.2014 року, за
результатами якої складений акт
№4458/15-53-22-06/38572882 від 08.08.2014р. /а.с.16-35/,
також, в якості додатку №3 до акту
перевірки складена довідка про
результати проведеного аналізу
фінансово-господарської діяльності
ТОВ «Мегалайн Капітал Груп» та
опрацювання встановлених ризикових
операцій за перевіряємий період
діяльності. /а.с.38-96/

Перевіркою встановлено, що договори
укладені між ПП «Білдінг Стаф» та ТОВ
«Мегалайн Капітал Груп», та надалі по
ланцюгу між ТОВ «Мегалайн Капітал
Груп» та контрагентами-замовниками ТОВ
«С.П.Т.», ПАТ «Київхімпостач», ТОВ «АБС
Технолоджи», не спричиняють реального
настання правових наслідків.
Податковий кредит, отриманий ТОВ
«Мегалайн Капітал Груп» від
контрагента-підрядника ПП «Білдінг
Стаф» за перевіряємий період,
спрямовано при здійсненні
господарської діяльності по ланцюгу
від постачальника на зазначений ряд
контрагентів-замовників ТОВ «С.П.Т.»,
ПАТ «Київхімпостач», ТОВ «АБС
Технолоджи».

Під час проведення перевірки
відповідачем було використано інші
акти перевірок, а саме від 01.08.2014р.
№4346/15-53-22-3/39071313 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ПП
«Білдінг Стаф» щодо підтвердження
господарських відносин із
контрагентами за період квітень,
травень 2014 року»; акт від 01.08.2014р.
№4349/15-53-22-3/37281141 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ПП «Аурум
999» щодо документального підтвердження
господарських відносин із
контрагентами їх реальності та повноти
відображення в обліку за період
квітень - травень 2014р.».

Як вбачається з матеріалів справи,
висновки акту №4458/15- 53-22-06/38572882 та
довідки, що є додатком № 3 до
зазначеного акту, стали підставою для
змін до даних податкової звітності в
автоматизованих системах
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту позивача.

Перевіривши матеріали справи, судова
колегія погоджується з висновками суду
першої інстанції з приводу того, що
оскільки змін у податкових
зобов'язаннях позивача за результатами
складення спірного акту не відбулося,
то дії відповідача щодо коригування
податкових зобов'язань позивача в
інформаційній електронній базі даних
Система автоматизованого
співставлення податкового кредиту та
зобов'язань у розрізі контрагентів АІС
"Податковий блок", є протиправними.

Так, відповідно до пп.54.3.2 п.54.3 ст.54
Податкового кодексу України,
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань, зменшення (збільшення)
суми бюджетного відшкодування та/або
зменшення (збільшення) від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, якщо: дані перевірок
результатів діяльності платника
податків, крім електронної перевірки,
свідчать про заниження або завищення
суми його податкових зобов'язань, суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків,
заявлених у податкових (митних)
деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Відповідно до абз.1,2 п.58.1 ст.58
Податкового кодексу України, у разі
коли сума грошового зобов'язання
платника податків, передбаченого
податковим або іншим законодавством,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи,
розраховується контролюючим органом
відповідно до статті 54 цього Кодексу
(крім декларування товарів,
передбаченого для громадян), або у разі
коли за результатами перевірки
контролюючий орган встановлює факт
невідповідності суми бюджетного
відшкодування сумі, заявленій у
податковій декларації, або зменшує
розмір задекларованого від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість, розрахованого платником
податків відповідно до розділу V цього
Кодексу, такий контролюючий орган
надсилає (вручає) платнику податків
податкове повідомлення-рішення.

Податкове повідомлення-рішення
містить підставу для такого
нарахування (зменшення) податкового
зобов'язання та/або зменшення
(збільшення) суми бюджетного
відшкодування та/або зменшення
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість; посилання на норму
цього Кодексу та/або іншого закону,
контроль за виконанням якого покладено
на контролюючі органи, відповідно до
якої був зроблений розрахунок або
перерахунок грошових зобов'язань
платника податків; суму грошового
зобов'язання, що повинен сплатити
платник податку; суму зменшеного
(збільшеного) бюджетного відшкодування
та/або зменшення від'ємного значення
результатів господарської діяльності
або від'ємного значення суми податку на
додану вартість; граничні строки
сплати грошового зобов'язання та/або
строки виправлення платником податків
показників податкової звітності;
попередження про наслідки несплати
грошового зобов'язання або внесення
виправлень до показників податкової
звітності в установлений строк;
граничні строки, передбачені цим
Кодексом для оскарження податкового
повідомлення-рішення.

Отже, у випадку виявлення факту
заниження платником податків
податкового зобов'язання, рівно як і у
випадку виявлення факту завищення
платником податків податкового
зобов'язання, в тому числі і внаслідок
декларування неіснуючого об'єкта
оподаткування, податковий орган
зобов'язаний прийняти відповідне
податкове повідомлення-рішення.

Як вбачається із матеріалів
адміністративної справи, за
результатами перевірки позивача,
відповідач податкових
повідомлень-рішень не приймав.

Відповідно до ст.74 Податкового кодексу
України, податкова інформація, зібрана
відповідно до цього Кодексу, може
зберігатися та опрацьовуватися в
інформаційних базах контролюючих
органів або безпосередньо посадовими
(службовими) особами контролюючих
органів. Перелік інформаційних баз, а
також форми і методи опрацювання
інформації визначаються центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує,
державну податкову і митну політику.
Зібрана податкова інформація та
результати її опрацювання
використовуються для виконання
покладених на контролюючі органи
функцій та завдань.

Згідно пункту 1.3 Методичних
рекомендацій щодо організації та
проведення камеральних перевірок
податкової звітності платників
податків, крім перевірок податкової
декларації про майновий стан і доходи
та податкової декларації платника
єдиного податку - фізичної особи -
підприємця, затверджених наказом
Міністерства доходів і зборів України
від 14.06.2013р. №165, під час реалізації
Методичних рекомендацій
використовуються такі програмні
продукти, зокрема, підсистеми
інформаційної системи "Податковий
блок" - "Реєстрація ПП", "Обробка
податкової звітності та платежів",
"Податковий аудит", "Аналітична
система", "Облік платежів".

У зв'язку з тим, що за наслідками
оскаржуваних заходів з проведення
перевірки податкові повідомлення -
рішення не приймались, податкові
зобов'язання не узгоджувались, тому
правові підстави робити коригування в
автоматизованих системах
співставлення податкового кредиту та
податкових зобов'язань у відповідача
були відсутні.

Пунктом 15.1 ст. 15 Податкового кодексу
України платника податку визначено як
особу, на яку згідно із цим Кодексом,
покладено обов'язок із сплати податків
та зборів.

Одночасно, пунктом 36.5 ст. 36 ПК України
передбачено, що відповідальність за
невиконання або неналежне виконання
податкового обов'язку несе платник
податків, крім випадків, визначених
Податковим кодексом або законами з
питань митної справи.

Згідно пункту 138.1 статті 138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Відповідно до підпункту 138.1.1 пункту 138.1
статті 138 Податкового кодексу України
витрати операційної діяльності
включають собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140,
статей 142 і 143 та інших статей цього
Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Згідно з абзацом 1 пункту 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України
не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Отже, наведені правові норми
дозволяють платнику податку формувати
валові витрати у зв'язку з реальним
придбанням товарів (робіт, послуг) з
метою їх використання в своїй
господарській діяльності що, в першу
чергу, має підтверджуватись належним
чином оформленими первинними
документами. Документи, які не мають
статус первинних, самі по собі не
можуть підтверджувати реальність
здійснення господарської операції та,
відповідно, валові витрати. При цьому
неодмінною характерною рисою
господарської діяльності в рамках
податкових відносин є її направлення
на отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах.

Підстави для виникнення у платника
податку на додану вартість права на
податковий кредит, порядок його
формування, а також порядок виникнення
від'ємного значення, визначено ст. 198, п.
200.1 ст. 200 ПК України.

За умови відсутності законодавчо
визначених обставин, які б позбавляли
платника податку (покупця) права на
формування податкового кредиту,
зокрема за відсутністю з боку платника
порушення вимог п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6
ст. 198 ПК України при формуванні
податкового кредиту останній має право
на податковий кредит, на який
зменшується податкове зобов'язання
звітного періоду за правилом п.п.14.1.181
п.14.1 ст.14, п.200.1 ст.200 ПК України.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем представлена вся відповідна
первинна документація на
підтвердження господарських відносин
з ПП «Білдінг Стаф»: договори підряду,
акти прийому виконаних робіт, платіжні
доручення, які надають можливість
дійти до висновку про рух активів у
процесі здійснення господарських
операцій, наявності спеціальної
податкової правосуб'єктивності
учасників господарської операції та
існуванню зв'язку між фактом придбання
товарів (послуг), спорудженням основних
фондів, імпортом товарів (послуг),
понесенням інших витрат і
господарською діяльністю платника
податку та доказів на підтвердження
придбання позивачем відповідних
товарів та їх переміщення (доставку)
тощо. З наданих позивачем доказів судом
вбачається, що договори мали на меті
настання реальних правових наслідків,
що обумовлені ними, оскільки послуги
були надані та договори виконані.

Податковим органом не наведено доводів
та доказів тому, що позивач діяв без
належної обачності та був обізнаним
про допущення його контрагентами
певних порушень законодавства при
створенні підприємства чи веденні
господарської діяльності.

Доводи податкової щодо нікчемності
вчинених позивачем господарських
зобов'язань є необґрунтованими,
оскільки для цього необхідно
встановити наявність у платника
податку при вчинені таких зобов'язань
мети, суперечної інтересам держави і
суспільства. Про наявність такої мети у
платника податку (покупця) не можуть
свідчити лише факти певних порушень
правил ведення господарської
діяльності чи оподаткування
постачальниками товару (послуг).

Крім того, чинне законодавство не
ставить умовою дійсності правочинів, а
також виникнення податкових
зобов'язань платника у залежність від
стану податкового обліку його
контрагентів, фактичного знаходження
їх за місцем реєстрації та наявності чи
відсутності основних фондів або
спеціальних дозволів у останніх.
Позивач не може нести відповідальність
за невиконання його контрагентами
своїх зобов'язань, адже, поняття
«добросовісний платник», яке
вживається у сфері податкових
правовідносин, не передбачає
виникнення у платника додаткового
обов'язку з контролю за дотриманням
його постачальниками правил
оподаткування, а саме, платник не
наділений повноваженнями податкового
контролю для виконання функцій,
покладених на податкові органи, а тому
не може володіти інформацією відносно
виконання контрагентом податкових
зобов'язань. А відтак, за умови не
встановлення податковим органом
наявності замкнутої схеми руху коштів,
яка б могла свідчити про узгодженість
дій позивача та його постачальників
для одержання товариством незаконної
податкової вигоди, останнє не може
зазнавати негативних наслідків
внаслідок діянь інших осіб, що
перебувають поза межами його впливу.

На підставі викладеного колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про недоведеність висновків
податкової щодо порушення позивачем
податкового законодавства.

Оскільки, суд першої інстанції вірно
застосував норми матеріального закону
та вирішив справу по суті правильно,
тому постанова суду першої інстанції в
порядку ст.200 КАС України підлягає
залишенню без змін, а апеляційна скарга
- залишенню без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 197, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Приморському
районі міста Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області - залишити без задоволення, а
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 02 жовтня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів
після набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:
А.В. Крусян

Суддя:
О.В. Джабурія

Суддя:
О.І. Шляхтицький