Справа № 810/4222/14
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 810/4222/14
1-й інстанції: Панова Г.В.
Суддя-доповідач: Аліменко В.О.
У Х В А Л А

Іменем України

04 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді
Аліменка В.О.

суддів
Безименної Н.В., Карпушової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 на Ухвалу
Київського окружного
адміністративного суду від 17 липня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Білоцерківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області про визнання
протиправною та скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И Л А:

В липня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
Київського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області, в якому просив суд визнати
протиправною та скасувати вимогу від
21.11.2013 року № Ф-947.

Ухвалою Київського окружного
адміністративного суду від 17 липня 2014
року адміністративний позов - залишено
без розгляду.

Не погоджуючись з прийнятою Ухвалою,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати Ухвалу суду першої
інстанції та направити справу для
продовження розгляду. Свої вимоги
апелянт аргументує тим, що оскаржуване
судове рішення є незаконним,
необґрунтованим та прийняте з
порушенням норм процесуального права.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги
наявними в матеріалах справи доказами,
колегія суддів приходить до
наступного.

Відповідно до частини першої статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України, адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Частиною п'ятої статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено для звернення до
адміністративного суду щодо
оскарження рішення суб'єкта владних
повноважень, на підставі якого ним може
бути заявлено вимогу про стягнення
грошових коштів, встановлюється
місячний строк.

Строк в один місяць, у даній категорії
справ, визнано законодавцем достатнім
для того, щоб особа, яка вважає, що її
права, свободи чи інтереси порушено,
визначилася, чи буде вона звертатися до
суду із позовом щодо оскарження
рішення суб'єкта владних повноважень.

Разом з цим, початок строку визначено
альтернативно - це день, коли особа або
дізналася, або повинна була дізнатися
про порушення свого права.

Таким чином, при визначенні початку
цього строку суд з'ясовує момент, коли
особа фактично дізналася або мала
реальну можливість дізнатися про
наявність відповідного порушення
(рішення, дії, бездіяльність), а не коли
вона з'ясувала для себе, що певні
рішення, дії чи бездіяльність стосовно
неї є порушенням.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач просить суд скасувати вимогу
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про сплату боргу (недоїмки) від
21.11.2013 № Ф-947.

Відповідно до абзацу другого частини
четвертої статті 25 Закону України від
08.07.2010 № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», вимога про
сплату недоїмки є виконавчим
документом.

Цією ж статтею передбачено, що у разі
якщо платник єдиного внеску протягом
десяти календарних днів з дня
надходження вимоги не сплатив
зазначені у вимозі суми недоїмки та
штрафів разом з нарахованою пенею, не
узгодив вимогу з органом доходів і
зборів, не оскаржив вимогу в судовому
порядку або не сплатив узгоджену суму
недоїмки протягом десяти робочих днів
з дня надходження узгодженої вимоги,
орган доходів і зборів надсилає в
порядку, встановленому законом, до
підрозділу державної виконавчої
служби вимогу про сплату недоїмки.

Крім цього, положення статті 25 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» корелюються із
положеннями статті 17 Закону України
від 21.04.1999 № 606-ХІV «Про виконавче
провадження», відповідно до якої
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.
Відповідно до цього Закону підлягають
виконанню державною виконавчою
службою, зокрема, рішення інших органів
державної влади, якщо їх виконання за
законом покладено на державну
виконавчу службу.

Аналіз положень зазначеного
законодавства дозволяє дійти висновку,
що вимога податкового органу є
рішенням суб'єкта владних повноважень,
на підставі якого ним може бути
заявлено вимогу про стягнення грошових
коштів, а відтак, воно може бути
оскаржено до суду в межах
встановленого частиною п'ятою статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України місячного строку.

Колегія суддів не приймає до уваги
посилання позивача на необхідність
застосування до даних правовідносин
положень Податкового кодексу України у
частині обчислення строків тривалістю
1095 днів щодо оскарження рішень
контролюючого органу про нарахування
грошового зобов'язання з огляду на
таке.

Відповідно до пункту 1.3 статті 1
Податкового кодексу України, цей
Кодекс не регулює питання погашення
податкових зобов'язань або стягнення
податкового боргу з осіб, на яких
поширюються судові процедури,
визначені Законом України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
з банків, на які поширюються норми
Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»,
та погашення зобов'язань зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування.

Таким чином, приписи Податкового
кодексу України не застосовуються до
даних правовідносин, у тому числі і в
частині строків оскарження вимоги
органу доходів і зборів щодо стягнення
заборгованості з єдиного внеску, тому
твердження позивача щодо застосування
положень статті 102 Податкового кодексу
України є помилковими.

Зі штампу на копії конверта, в якому
позовна заява надійшла до суду видно,
що з даною позовною заявою позивач
звернувся до Київського окружного
адміністративного суду 13.07.2014, тобто, із
пропуском встановленого місячного
терміну на звернення до суду. При цьому,
заяв чи клопотань про визнання причин
пропуску строку на звернення до суду
поважними, як і будь-яких істотних і
вагомих причин пропуску строку на
звернення до суду, які непереборно
перешкоджали позивачу його зверненню
або надавали б суду підстави
обчислювати даний строк від іншої дати,
як позовна заява так і додані до неї
матеріали не містять.

Щодо посилання позивача на положення
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, щодо захисту
порушеного права у суді, суд звертає
увагу, що позивач скористався своїм
правом на оскарження спірної вимоги
від 21.11.2013 № Ф-947 в судовому порядку,
звернувшись у грудні 2013 року до
Київського окружного
адміністративного суду. Ухвалою від
31.12.2013 № 810/6978/13-а позовну заяву
повернуто позивачу. Позивач отримав
дану ухвалу, оскільки про повернення
позовної заяви позивачем зазначено у
позові. При цьому, дана ухвала не
оскаржувалась позивачем в
апеляційному порядку. Отже, позивач
реалізував своє право на судовий
захист.

У свою чергу, за наявності яких
об'єктивних причин або непереборних
обставин позивач у подальшому не
звертався до суду, позивачем у позові
не зазначено та не надано відповідних
доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до частини першої статті 100
Кодексу адміністративного судочинства
України адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд на підставі позовної
заяви та доданих до неї матеріалів не
знайде підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними, про
що постановляється ухвала.

Підсумовуючи наведені положення
діючого законодавства, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що
доводи, викладені в апеляційній скарзі
не знайшли свого підтвердження,
оскаржувана Ухвала постановлено судом
першої інстанції без порушення норм
матеріального та процесуального права.

Згідно ст.ст. 199, 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
ухвалу суду першої інстанції - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись, ст.ст. 41, 155, 195, 196, 197, 199, 200, 205,
206 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 на Ухвалу
Київського окружного
адміністративного суду від 17 липня 2014
року - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського окружного
адміністративного суду від 17 липня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
Ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
В.О. Аліменко

Судді
Н.В. Безименна

О.В. Карпушова

.

Головуючий суддя
Аліменко В.О.

Судді:
Безименна Н.В.

Карпушова О.В.