Справа № 826/15780/14
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2014-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 листопада 2014 року №
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Аблова Є.В., розглянувши у письмовому
провадженні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки
України про визнання дій
протиправними, зобов'язання вчинити
Позивач звернувся до суду з
позовом до Служби безпеки України про
визнання неправомірними дій Служби
безпеки України щодо відмови мені у
виплаті 50 відсотків місячного
грошового забезпечення за 14
календарних років служби при звільнені
в запас; зобов'язати відповідача -
суб'єкта владних повноважень (Службу
безпеки України) виплатити недоплачену
одноразову грошову допомогу у розмірі
50% місячного грошового забезпечення за
кожний повний календарний рік служби
за 14 календарних років служби (з серпня
1988 р. по квітень 2002 рік).
Позивач мотивує позовні вимоги
тим, що при звільненні його з служби
порушено його право на отримання
грошової допомоги за 14 років служби в
розмірі 50% місячного грошового
забезпечення, яке гарантовано
законодавством України.
В судове позивач не з'явився та не
забезпечив явку уповноваженого
представника, про дату, час та місце
розгляду справи був повідомлений
Представник відповідача, в
судовому засіданні, позов не визнав,
просив суд відмовити в задоволенні
позовних вимог. Як на підставу своїх
заперечень СБУ посилається на те, що
право на отримання одноразової
грошової допомоги під час попереднього
звільнення (тобто звільнення з
військової служби з підстав, що
передбачали виплату грошової допомоги)
в 2002 році позивачем було реалізоване, а
тому при повторному його звільненні з
військової служби із СБУ одноразова
грошова допомога йому виплачується за
період його календарної служби з дня
останнього зарахування на службу без
урахування періоду попередньої служби.
Відповідно до ч.6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи в судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином
повідомленні про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи зазначене, суд ухвалив
розглядати справу у порядку письмового
Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку про наступне.
На підставі наказу Генерального штабу
Збройних Сил України від 22 березня 2002
року №23 ОСОБА_1 був звільнений з
військової служби, в запас (за власним
Наказом Військового прокуратура
Військово-Морських сил України від 18
квітня 2002 року №129, майора юстиції
ОСОБА_1, перебуваючого у розпорядженні
військового прокурора
Військово-Морських Сил України і
звільненого наказом Начальником
Генерального Штабу Збройних Сил
України від 22 березня 2002 року №23 в
запас за п.67 підпункту «Д» (за власним
бажанням) з 18 квітня 2002 року виключено
зі списків особового складу військової
прокуратури Військово-Морських Сил
України, військовий облік до
Ленінського РВК м.Севастополя.
У відповідності до вказаного наказу,
ОСОБА_1 проходив військову службу з
серпня 1988р. по 18.04.2002р. (14 років) у
Збройних Силах МО України (в тому числі
у військовій прокуратурі) та з 01.05.2002
року по 22.04.2014 року (11 років) - у Службі
Як встановлено судом та не
заперечується позивачем, за
проходження військової служби в СБУ з
01.05.2002р. по 22.04.2014р., позивачу виплачено
одноразову грошову допомогу в розмірі
50 відсотків місячного грошового
забезпечення за 11 календарних років
Позивач, в обґрунтування позовних
вимог, посилається на те, що при
звільненні в запас, за власним бажанням
у 2002 році, він не набув права на
отримання грошової допомоги у розмірі
50 чи 25 відсотків, у зв'язку з чим позивач
її не отримав при звільненні, а
отжевідповідно до вимог чинного
законодавства, набув право при
повторному звільненні зі служби, на
отримання одноразової грошової
допомоги з дня останнього зарахування
на службу з урахуванням періоду
попередньої служби, тобто за 25
календарних років служби.
За змістом ст.3 Закону України від від
20.12.1991, № 2011-XII "Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей" ( в редакції чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин), до військовослужбовців
належать: особи офіцерського складу,
прапорщики, мічмани,
військовослужбовці строкової і
надстрокової служби та військової
служби за контрактом Збройних Сил
України, Прикордонних військ України,
Служби національної безпеки України,
військ цивільної оборони, а також інших
військових формувань, що створюються
Верховною Радою України, стратегічних
сил стримування, які дислокуються на
військовослужбовці-жінки, курсанти
військових навчальних закладів.
Відповідно до ст.4 Закону №2011-XII дія
цього Закону поширюється на:
військовослужбовців, які проходять
службу на території України, і
військовослужбовців - громадян
України, які виконують військовий
обов'язок за межами України; членів
сімей військовослужбовців, які
загинули, померли, пропали безвісти або
стали інвалідами при проходженні
військовозобов'язаних, призваних на
збори, та членів їх сімей.
За змістом ст.15 Закону № 2011-XIІ пенсійне
забезпечення військовослужбовців
після звільнення їх з військової
служби провадиться відповідно до
Закону України "Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців та
осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ".
Військовослужбовцям, крім
військовослужбовців строкової служби,
при звільненні з військової служби за
вислугою строку служби, віком, станом
здоров'я, у зв'язку зі скороченням
штатів або з організаційними заходами
в разі неможливості використання на
службі виплачується грошова допомога у
розмірі 50 відсотків місячного
грошового забезпечення за кожний
повний календарний рік служби.
Військовослужбовцям, звільненим з
військової служби за власним бажанням,
через сімейні обставини або інші
поважні причини, перелік яких
визначається Кабінетом Міністрів
України, виплачується грошова допомога
у розмірі 25 відсотків місячного
грошового забезпечення за кожний
повний календарний рік служби.
Військовослужбовцям, звільненим з
військової служби за службовою
невідповідністю, у зв'язку з
обвинувальним вироком суду, що набрав
законної сили, грошова допомога,
передбачена цим пунктом, не
Військовослужбовцям виплачуються
грошова допомога на оздоровлення та
державні допомоги сім'ям з дітьми в
порядку і розмірах, що визначаються
законодавством України.
Умови, норми і порядок пенсійного
забезпечення громадян України -
військовослужбовців Збройних Сил
України, Прикордонних військ України,
Управління державної охорони, інших
військових формувань, що створюються
Верховною Радою України, Служби
безпеки України, осіб начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ України, осіб начальницького
складу податкової міліції, осіб
начальницького і рядового складу
кримінально-виконавчої системи та
членів їх сімей, а також
військовослужбовців колишніх Збройних
Сил СРСР, органів державної безпеки і
внутрішніх справ СРСР,
військовослужбовців, які в період
Великої Вітчизняної війни проходили
службу у складі 1-го Чехословацького
армійського корпусу під командуванням
Л.Свободи та членів їх сімей, визначає
Закон України від 09.04.1992, № 2262-XII "Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб" (в редакції чинній на момент
виникнення спірних правовідносин).
Військовослужбовцям, особам
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ, які
звільняються зі служби, членам сімей
відповідних категорій
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та
пенсіонерам з їх числа, які втратили
годувальника, виплачується допомога в
порядку і розмірах, що визначаються
Кабінетом Міністрів України (ст.9
Закону № 2262-XII).
Зазначені порядок і розміри
регламентувались постановою Кабінету
Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про
порядок обчислення вислуги років,
призначення та виплати пенсій і
грошової допомоги особам офіцерського
складу, прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їхніх сімей» (далі -
Порядок №393).
Відповідно до п10 Порядок №393
військовослужбовцям (крім
військовослужбовців строкової служби),
особам начальницького і рядового
складу органів внутрішніх справ при
звільненні з військової служби або з
органів внутрішніх справ за вислугою
строку служби, за віком, за станом
здоров'я, у зв'язку із скороченням
штатів або з проведенням
організаційних заходів у разі
неможливості використання на службі (в
органах) виплачується грошова допомога
в розмірі 50 відсотків місячного
грошового забезпечення за кожний
повний календарний рік служби.
Військовослужбовцям, особам
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ, звільненим з
військової служби або з органів
внутрішніх справ через сімейні
обставини або інші поважні причини,
перелік яких визначається Кабінетом
Міністрів України, виплачується
грошова допомога у розмірі 25 відсотків
місячного грошового забезпечення за
кожний повний календарний рік служби.
Строк календарної військової служби,
служби в органах внутрішніх справ для
визначення розміру зазначеної
грошової допомоги обчислюється згідно
з пунктом 1 цієї постанови.
Військовослужбовцям, особам
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ, звільненим з
військової служби за службовою
невідповідністю, у зв'язку з
обвинувальним вироком суду, що набрав
законної сили, грошова допомога,
передбачена цим пунктом, не
Позивач в позовній заяві визнає факт
нарахування та виплати йому в 2002 році
грошової допомоги при звільненні з
військової служби у запас за власним
бажанням, пропорційно прослуженому
часу в Збройних силах України в сумі
Таким чином, ОСОБА_1 набув та реалізував
своє право на отримання одноразової
грошової допомоги відповідно до
чинного законодавства на момент його
звільнення у 2002 році.
Згідно з п. 6 ч.2 ст. 15 Закону України «Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей», ч. 6 ст. 9 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» та абзацом сьомим пункту 10
постанови №393 у разі повторного
звільнення військовослужбовців з
військової служби одноразова грошова
допомога виплачується за період їх
календарної служби з дня останнього
зарахування на службу без урахування
періоду попередньої служби, за
винятком тих осіб, які при попередньому
звільненні не набули права на
отримання такої грошової допомоги.
Оскільки на час звільнення у березні 2002
р. ОСОБА_1 було виплачено грошову
допомогу відповідно до п. 10 Постанови (у
редакції, що діяла на час його
звільнення з органів внутрішніх справ)
у розмірі 25 відсотків місячного
грошового забезпечення за кожен повний
календарний рік служби, що склало
893,75грн., позивачем право на отримання
одноразової грошової допомоги під час
попереднього звільнення (тобто
звільнення з військової служби з
підстав, що передбачали виплату
грошової допомоги) в 2002 році було
реалізовано, а тому при повторному його
звільненні з військової служби із
Служби безпеки України одноразова
грошова допомога йому виплачувалася за
період його календарної служби з дня
останнього зарахування на службу без
урахування періоду попередньої служби.
Таким чином, виходячи з викладеного,
суд не вбачає в діях Служби безпеки
України неправомірності щодо відмови
ОСОБА_1 у виплаті 50 відсотків місячного
грошового забезпечення за 14
календарних років служби при
звільненні в запас, а отже позовні
вимоги в цій частині задоволенню не
Позовна вимога щодо зобов'язання
відповідача - суб'єкта владних
повноважень (Службу безпеки України)
виплатити ОСОБА_1 недоплачену
одноразову грошову допомогу у розмірі
50% місячного грошового забезпечення за
кожний повний календарний рік служби
за 14 календарних років служби (з серпня
1988 р. по квітень 2002 рік), задоволенню
також не підлягає, оскільки вона є
похідною від первинної позовної
Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Однак, адміністративний суд не
наділений повноваженнями втручатися у
дискреційні повноваження суб'єкта
владних повноважень поза межами
перевірки його дій та рішень за
критеріями, визначеними частиною 3
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Завдання правосуддя полягає не у
забезпеченні ефективності державного
управління, а в гарантуванні
дотримання вимог права, інакше
порушується принцип розподілу влади.
Принцип розподілу влади не допускає
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень - єдиним критерієм
здійснення правосуддя є право. Тому
завданням адміністративного суду є
контроль за легітимністю прийняття
рішень.

За таких обставин, Окружний
адміністративний суд міста Києва, за
правилами, встановленими ст.86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, перевіривши наявні у справі
докази та заслухавши пояснення
представників сторін по справі, вважає
заявлені позовні вимоги
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню повністю.

Суд не приймає до уваги посилання
позивача на ухвалу Вищого
адміністративного суду України від
05.06.2014р. у справі №К/9991/35849/12, оскільки
вона не стосується предмету розгляду
справи №826/15780/14.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого вирішує справи відповідно до
Конституції України та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України. Суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач по справі, як суб'єкт
владних повноважень, виконав
покладеного на нього обов'язок щодо
доказування правомірності вчинених
ним дій.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О
В И В:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 -відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі в
Окружний адміністративний суд міста
Києва апеляційної скарги на постанову
протягом десяти днів з дня її
проголошення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає до Київського апеляційного
адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у
строк, встановлений ст. 186 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення цього строку.

Суддя
Є.В. Аблов