Справа № 753/5465/14-а
Суддя: Вовк Є. І.
Дата ухвалення: 2014-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/5465/14-а
провадження №
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2014 р. суддя Дарницького
районного суду м. Києва Вовк Є.І.,
розглянувши в скороченому провадженні
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Дарницької районної в м. Києві
державної адміністрації і Київський
міський центр по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат на
неправомірні дії,

В С Т А Н О В И В :

25.03.2014 року позивач звернувся до суду
першої інстанції з позовом, в якому
просив: визнати протиправною
бездіяльність та зобов'язати
Управління праці та соціального
захисту населення Дарницької районної
в м. Києві державної адміністрації і
Київський міський центр по нарахуванню
та здійсненню соціальних виплат
здійснити перерахунок, нарахувати
позивачу щорічну допомогу на
оздоровлення, у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат, в порядку
та на умовах, визначених положеннями
ст. 48 Закону України «Про статус і
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 28.02.1991 № 796-ХІІ, за період починаючи
з 1996 по 2013 включно, що дорівнює 85
розмірам мінімальних заробітних плат;
визнати протиправною бездіяльність та
зобов'язати управління праці та
соціального захисту населення
Дарницької районної в м. Києві
державної адміністрації і Київський
міський центр по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат
здійснити перерахунок, нарахувати та
виплатити позивачу одноразову
компенсацію як інваліду ІІ групи з
числа ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильської АЕС в розмірі 45
мінімальних заробітних плат;
зобов'язати управління праці та
соціального захисту населення
Дарницької районної в м. Києві
державної адміністрації і Київський
міський центр по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат в
подальшому нараховувати та
виплачувати позивачу щорічну допомогу
на оздоровлення у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат, в порядку
та на умовах, визначених положеннями
ст. 48 Закону України «Про статус і
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 28.02.1991 № 796-ХІІ.

Ухвалою Дарницького районного суду м.
Києва від 31.03.2014 позов в частині
позовних вимог за період з 01.01.1996 о
25.09.2013- залишено без розгляду (в тому
числі щодо виплати вищевказаної
одноразової компенсації ще у 2008 році
а.с.8, 14, 52, 53).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач є особою постраждалою
внаслідок Чорнобильської катастрофи 1
категорії, та інвалідом ІІ групи, у
зв'язку з захворюванням, пов'язаним з
ліквідацією наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, згідно з довідкою
та посвідченням (копії а.с.11, 12).

Позивач звернувся до Управління праці
та соціального захисту населення
Дарницької районної в м. Києві
державної адміністрації з заявою від
09.10.2013 року, в якій просив призначити,
нарахувати та виплатити різницю у
компенсації одноразової допомоги як
інваліду II групи з числа учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС; призначити,
нарахувати та виплатити різницю у
компенсації щорічної допомоги на
оздоровлення у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат, в порядку
та на умовах, визначених положеннями
ст. 48 Закону України «Про статус і
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 28.02.1991 № 796-ХІІ.

Управлінням праці та соціального
захисту населення Дарницької районної
в м. Києві державної адміністрації
надано позивачу відповідь від 22.10.2013
року за № 01-13/176, в якій вказано, що при
нарахуванні вищевказаних допомог
управління праці та соціального
захисту населення Дарницької районної
в м. Києві державної адміністрації
керувалось і керується чинною на
момент виникнення спірних
правовідносин постановою КМ України
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» № 562 від
12.07.2005 року.

Проте, позивач у позові зазначає, що
відповідачі відмовляючи у перерахунку,
нарахуванні та виплаті одноразової
компенсації за втрату здоров'я та
щорічної допомоги на оздоровлення,
особі яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи у
відповідності до ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» діяли
протиправно, порушуючи норми чинного
законодавства.

Cуд вважає доводи позивача
необґрунтованими з огляду на наступні
обставини, посилання на які зокрема
містяться і в письмових запереченнях
сторони відповідача.

Частиною 1 ст. 48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» № 796-ХП
(далі Закон № 796) передбачено, що
одноразова компенсація учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, виплачується в таких
розмірах: інвалідам І групи - 60
мінімальних заробітних плат; інвалідам
II групи - 45 мінімальних заробітних плат;
інвалідам III групи - 30 мінімальних
заробітних плат. У разі встановлення
інвалідності вищої групи інвалідам
виплачується різниця у компенсаціях.

Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991
№ 796, щорічна допомога на оздоровлення
інвалідам I і II групи виплачується в
розмірі - п'яти мінімальних заробітних
плат; інвалідам III групи,
дітям-інвалідам - чотири мінімальні
заробітні плати.

Однак, відповідно до ч. 4 «Прикінцевих
положень» Закону України «Про
державний бюджет України на 2013 рік» від
06.12.2012 № 5515-VI, зокрема, встановлено, що у
2013 норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30,
31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (Відомості
Верховної Ради України, 1992 № 13, ст. 178 із
наступними змінами) застосовуються у
порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України виходячи з
наявних фінансових ресурсів
Державного бюджету України та бюджету
Пенсійного фонду України на 2013 рік.

Пунктами 2 та 3 рішення Конституційного
Суду України від 13.01.2012 № 3-рп/2012
вирішено, що повноваження Кабінету
Міністрів України щодо розробки
проекту закону про Державний бюджет
України та забезпечення виконання
відповідного закону пов'язані з його
функціями, в тому числі щодо реалізації
політики у сфері соціального захисту
та в інших сферах. Кабінет Міністрів
України регулює порядок та розміри
соціальних виплат та допомоги, які
фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України, відповідно
до Конституції та законів України. Суди
під час вирішення справ про соціальний
захист громадян керуються, зокрема,
принципом законності. Цей принцип
передбачає застосування судами
законів України, а також
нормативно-правових актів відповідних
органів державної влади, виданих на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, в тому числі
нормативно-правових актів Кабінету
Міністрів України, виданих у межах його
компетенції‚ на основі і на виконання
Бюджетного кодексу України, закону про
Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України».

Згідно з приписами ст. 150 Конституції
України, рішення Конституційного суду
України є обов'язковими до виконання на
території України.

Постановою КМ України «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» № 562 від
12.07.2005 установлено розмір щорічної
допомоги на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, а саме:
інвалідам І-ІІ групи - 120 грн. (за 2013 рік,
яка і була нарахована позивачу),
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС 2 категорії - 100
грн., інвалідам ІІІ групи та
дітям-інвалідам - 90 грн., учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 3 категорії, кожній
дитині, яка втратила внаслідок
Чорнобильської катастрофи одного з
батьків, та евакуйованим із зони
відчуження у 1986 році, включаючи дітей, -
75 грн.

Враховуючи вищевикладене, вважаю, що
підстави для задоволення позову
відсутні.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 9, 11, 159, 160, 162, 183-2, 256 КАС України,

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2.

Судові витрати по справі у виді
судового збору віднести за рахунок
держави.

Постанову може бути оскаржено до
Київського Апеляційного
адміністративного суду протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

СУДДЯ