Справа № 821/4256/14
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2014-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 р.м. ХерсонСправа № 821/4256/14

Херсонський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Пекного А.С.,

при секретарі: Осташевському Е.Є.,

за участю представників: позивача -
ОСОБА_1, відповідача - Козинець О.П.,
Предместнікової Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Реєстраційна
служба Новокаховського міського
управління юстиції Херсонської
області про визнання протиправним та
скасування рішення, зобов'язання
вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (далі-позивачі)
звернулись до суду з позовом до
Реєстраційної служби Новокаховського
міського управління юстиції
Херсонської області (далі-відповідач,
Реєстраційна служба Новокаховського
МУЮ) про скасування рішення
відповідача щодо відмови у реєстрації
права власності на житловий будинок з
надвірними спорудами, розташований за
адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язання
відповідача зареєструвати за
позивачами право власності на вказаний
будинок.

Позов мотивований тим, що позивачі
звернулись із заявою до Реєстраційної
служби Новокаховського МУЮ про
реєстрацію за ними житлового будинку з
надвірними спорудами, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, який був придбаний
ними на підставі договору
купівлі-продажу від 14.12.2001 р.,
укладеного на Регіональній
універсальній товарній біржі
«Таврійська». Рішенням відповідача
№16245764 від 03.10.2014 р. відмовлено
позивачам у державній реєстрації права
власності на вказаний будинок. Вказане
рішення Реєстраційної служби
Новокаховського МУЮ позивачі вважають
протиправним та підлягаючим
скасуванню, що і стало підставою для
звернення до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник
позивачів позовні вимоги підтримала та
просила задовольнити їх в повному
обсязі з підстав, викладених в
адміністративному позові.

Представники відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечували
посилаючись на відповідність
прийнятого рішення нормам
законодавства України. Так,
представники відповідача пояснили, що
01 жовтня 2014 року до реєстраційної
служби Новокаховського МУЮ заявником
ОСОБА_4 подано заяву про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень щодо
реєстрації права власності на житловий
будинок з надвірними спорудами, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Разом
із заявою заявником були подані
наступні документи: копія договору
купівлі-продажу нерухомого майна
укладеного на Регіональній
універсальній товарній біржі
«Таврійська» за № 761 від 14 грудня 2001
року; копія паспорту громадянина
України заявника, довідка про
присвоєння ідентифікаційного номера;
квитанції про сплату державного
мита та видачу витягу з Державного
реєстру прав. Після проведення
державним реєстратором дій
передбачених чинним законодавством
України державним реєстратором 03
жовтня 2014 року винесено рішення про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень за № 16245764 відповідно до
пункту 4 статті 24 Закону України "Про
державну реєстрацію прав на нерухоме
майно та їх обтяжень". Крім того,
представники відповідача зазначили, що
позивачі просять скасувати рішення про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень, але програмним
забезпеченням Єдиного державного
реєстру речових прав не передбачено
скасування рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, а можливо обрати лише два
види скасування: скасування запису
державного реєстру речових прав на
нерухоме майно або скасування
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень. Таким
чином, представники відповідача
вважають, що підстави для задоволення
позову відсутні та просять відмовити в
задоволенні адміністративного позову.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи та
проаналізувавши відповідні норми
чинного законодавства України, дійшов
до наступного.

Судом встановлено, що 14.12.2001р. між
ОСОБА_6, ОСОБА_7 як продавцями та ОСОБА_4,
ОСОБА_5 як покупцями укладено на
Регіональній універсальній товарній
біржі «Таврійська» договір
купівлі-продажу житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, і
цей договір зареєстрований на біржі
14.12.2001р. за №761.

Вказаний договір також зареєстрований
Каховським бюро технічної
інвентаризації 18.12.2001р. за №196/1.

01.10.2014р. позивачі звернулись до
Реєстраційної служби Новокаховського
МУЮ із заявою про державну реєстрацію
права власності на вказаний житловий
будинок на підставі договору від
14.12.2001р..

Рішенням державного реєстратора №16245764
від 03.10.2014р. у державній реєстрації
права власності позивачів відмовлено у
зв'язку з тим, що подані документи не
відповідають вимогам, встановленим
Законом України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень».

Оцінюючи обґрунтованість позовних
вимог, суд виходить з наступного.

Правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації та їх обтяжень
визначені Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» від
01.07.2004р. №1952-IV (далі - Закон №1952-IV).

Згідно із ст.ст. 2, 3, 4, 5 Закону №1952-IV,
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно (далі - державна
реєстрація прав) - це офіційне визнання
і підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Державна реєстрація прав є
обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав. Держава гарантує
достовірність зареєстрованих прав на
нерухоме майно та їх обтяжень. Права на
нерухоме майно та їх обтяження, які
підлягають державній реєстрації
відповідно до цього Закону, виникають з
моменту такої реєстрації.

Обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: право власності на нерухоме
майно.

У Державному реєстрі прав реєструються
речові права та їх обтяження на
земельні ділянки, а також на об'єкти
нерухомого майна, розташовані на
земельній ділянці, переміщення яких
неможливе без їх знецінення та зміни
призначення, а саме: підприємства як
єдині майнові комплекси, житлові
будинки, будівлі, споруди (їх окремі
частини), квартири, житлові та
нежитлові приміщення.

Згідно із ст.15 Закону №1952-IV, державна
реєстрація прав та їх обтяжень
проводиться в такому порядку:
прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень;
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; внесення записів до
Державного реєстру прав; видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Перелік документів для здійснення
державної реєстрації прав
визначається Кабінетом Міністрів
України у Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Державній реєстрації підлягають
виключно заявлені права та їх
обтяження за умови їх відповідності
законодавству і поданим документам.

Порядок державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, а також
порядок надання інформації з
Державного реєстру прав встановлює
Кабінет Міністрів України.

На виконання цієї правової норми
постановою Кабінету Міністрів України
від 17.10.2013р. №868 затверджено Порядок
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень.

Статтею 19 Закону №1952-IV та п.37 Порядку
№868 визначено перелік документів, що
підтверджують виникнення, перехід та
припинення речових прав на нерухоме
майно та які є підставою для здійснення
державної реєстрації речових прав.

До таких документів віднесені:
укладений в установленому законом
порядку договір, предметом якого є
нерухоме майно, права щодо якого
підлягають державній реєстрації, або
речове право на нерухоме майно чи його
дублікат; свідоцтво про право
власності на частку в спільному майні
подружжя в разі смерті одного з
подружжя, видане нотаріусом або
консульською установою України, чи
його дублікат; свідоцтво про право на
спадщину, видане нотаріусом або
консульською установою України, чи
його дублікат; видані нотаріусом
свідоцтво про придбання майна з
прилюдних торгів (аукціонів) та
свідоцтво про придбання майна з
прилюдних торгів (аукціонів), якщо
прилюдні торги (аукціони) не відбулися,
чи їх дублікати; свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, видане
державним реєстратором відповідно до
закону; свідоцтво про право власності,
видане органом приватизації наймачам
житлових приміщень у державному та
комунальному житловому фонді, чи його
дублікат; свідоцтво про право
власності на нерухоме майно чи його
дублікат, видані до 1 січня 2013 р. органом
місцевого самоврядування або місцевою
держадміністрацією; рішення про
закріплення нерухомого майна на праві
оперативного управління чи
господарського відання, прийняте
власником нерухомого майна чи особою,
уповноваженою управляти таким майном;
державний акт на право приватної
власності на землю, державний акт на
право власності на землю, державний акт
на право власності на земельну ділянку
або державний акт на право постійного
користування землею; рішення суду, що
набрало законної сили, щодо права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно; ухвала суду про
затвердження (визнання) мирової угоди;
заповіт, яким установлено сервітут на
нерухоме майно; закон, яким установлено
сервітут на нерухоме майно; рішення
уповноваженого законом органу
державної влади про повернення об'єкта
нерухомого майна релігійній
організації; рішення власника майна,
уповноваженого ним органу про передачу
об'єкта нерухомого майна з державної у
комунальну власність чи з комунальної
у державну власність або з приватної у
державну чи комунальну власність; інші
документи, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно відповідно до закону.

Вичерпний перелік підстав для відмови
у державній реєстрації речових прав та
їх обтяжень визначений ст.24 Закону
№1952-IV.

Так, у державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі,
якщо подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують (п.4 ч.1
ст.24 Закону №1952-IV).

Як вбачається з матеріалів справи і,
зокрема, наданої відповідачем
облікової справи щодо відмови в
державній реєстрації права власності
на житловий будинок АДРЕСА_1, при
зверненні до Реєстраційної служби
Новокаховського МУЮ позивачами були
надані наступні документи: заява про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень; платіжні документи; копії
паспорту та посвідки на постійне
проживання позивачів, дублікати
довідок про присвоєння
ідентифікаційного номеру; договір
купівлі-продажу від 14.12.2001р., укладений
на Регіональній універсальній
товарній біржі «Таврійська».

Тобто, позивачами було подано
документи, передбачені Законом №1952-IV
та Порядком №868.

Підставою для державної реєстрації
речових прав позивачем указано договір
купівлі-продажу від 14.12.2001р., укладений
на Регіональній універсальній
товарній біржі «Таврійська».

Відмовляючи у державній реєстрації
права власності позивачів на вказану
вище квартиру, відповідач виходив з
того, що наданий позивачами договір є
недійсним, оскільки він не посвідчений
нотаріально, у зв'язку з чим прийшов до
висновку про те, що подані документи не
відповідають вимогам, встановленим
Законом України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень».

Суд не погоджується із такою правовою
позицією відповідача, виходячи з
наступного.

Статтею 17 Закону №1952-IV встановлені
вимоги до документів, що подаються для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень.

Цією правовою нормою передбачено, що
текст документів, що подаються для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень, повинен бути написаний
розбірливо. Прізвище, ім'я, по батькові
фізичних осіб та їх місце проживання, а
також найменування юридичних осіб та
їх місцезнаходження повинні бути
написані повністю. Не приймаються для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень документи з підчищеннями або
дописками, закресленими словами та
іншими не обумовленими в них
виправленнями, заповнені олівцем, а
також з пошкодженнями, які не дають
змоги однозначно тлумачити їх зміст.

Документи, що встановлюють виникнення,
перехід, припинення прав на нерухоме
майно та їх обтяжень і подаються для
державної реєстрації прав, повинні
відповідати вимогам, встановленим цим
Законом та іншими нормативно-правовими
актами.

Як видно з матеріалів справи,
позивачами для державної реєстрації
права власності подано такий
правовстановлюючий документ, як
укладений на Регіональній
універсальній товарній біржі
«Таврійська» договір від 14.12.2001р.
купівлі-продажу житловий будинок
АДРЕСА_1.

Згідно із ст.15 Закону України «Про
товарну біржу», угода вважається
укладеною з моменту її реєстрації на
біржі; угоди, зареєстровані на біржі, не
підлягають нотаріальному посвідченню.

В той же час, ст.ст. 47, 227 Цивільного
кодексу України (в редакції 1963р.), на які
посилався відповідач, було
передбачено, що договір
купівлі-продажу жилого будинку повинен
бути нотаріально посвідчений, якщо
хоча б однією з сторін є громадянин.
Недодержання цієї вимоги тягне
недійсність договору (стаття 47 цього
Кодексу). Договір купівлі-продажу
жилого будинку підлягає реєстрації у
виконавчому комітеті місцевої Ради
народних депутатів.

Нотаріальне посвідчення угод
обов'язкове лише у випадках, зазначених
у законі. Недодержання в цих випадках
нотаріальної форми тягне за собою
недійсність угоди з наслідками,
передбаченими частиною другою статті 48
цього Кодексу.

Якщо одна з сторін повністю або
частково виконала угоду, що потребує
нотаріального посвідчення, а друга
сторона ухиляється від нотаріального
оформлення угоди, суд вправі за вимогою
сторони, яка виконала угоду, визнати
угоду дійсною. В цьому разі наступне
нотаріальне оформлення угоди не
вимагається.

Судом встановлено, що договір
купівлі-продажу від 14.12.2001р.
зареєстрований за правилами ч.2 ст.227 ЦК
України 1963р. Каховським бюро технічної
інвентаризації 18.12.2001р. за №196/1.
Укладений він був на виконання
біржової угоди від 14.12.2001р.,
зареєстрованої за №761г.

На час укладення та реєстрації цього
договору порядок здійснення державної
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна в Україні визначався
прийнятою на виконання постанови
Кабінету Міністрів України від 18
лютого 1998 року №192 «Про заходи щодо
створення системи реєстрації прав на
нерухоме та рухоме майно» Інструкцією
про порядок державної реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна,
що перебувають у власності юридичних
та фізичних осіб, яка затверджена
наказом Держбуду України від 09 грудня
1998 року №121, зареєстрованим у
Міністерстві юстиції України 26 грудня
1986 року за №399/2839 (далі - Інструкція №121).

Пунктами 1.7, 2.1, 2.7 Інструкції №121 було
передбачено, що реєстрація права
власності на об'єкти нерухомого майна
провадиться на підставі
правовстановлювальних документів, за
рахунок коштів власників нерухомого
майна.

Реєстрація провадиться на підставі
правовстановлювальних документів у
такому порядку: заявник подає до бюро
технічної інвентаризації два
примірники правовстановлювального
документа (оригінал та копію);
відповідальний працівник бюро
технічної інвентаризації вивчає
законність та повноту документів і на
підставі їх робить відповідний запис у
реєстрову книгу; адреса об'єкта, що
реєструється, записується в алфавітний
журнал адрес (додаток 2); прізвище, ім'я
та по батькові власників нерухомого
майна, що належить фізичним особам,
вносяться в алфавітний журнал або
картотеку власників (додатки 3, 4); на
оригіналі правовстановлювального
документа робиться реєстраційний
напис (додаток 5).

Поточна реєстрація права власності на
об'єкти нерухомого майна, як і первинна
реєстрація, провадиться на підставі
правовстановлювальних документів,
передбачених додатком 1 до цієї
Інструкції.

Згідно з Додатком 1 до Інструкції №121,
до правовстановлювальних документів,
на підставі яких провадиться державна
реєстрація права власності на об'єкти
нерухомого майна, було віднесено
договори купівлі-продажу, міни,
зареєстровані біржею.

З цього приводу слід зазначити, що за
змістом ч.4 ст.3 Закону №1952-IV, права на
нерухоме майно та їх обтяження, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав та їх
обтяжень була проведена відповідно до
законодавства, що діяло на момент їх
виникнення, або якщо на момент
виникнення прав та їх обтяжень діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав та
їх обтяжень.

Отже, на підставі вищевикладеного суд
приходить до висновку, що договір
купівлі-продажу та право власності
позивачів на нерухоме майно належним
чином зареєстровані у встановленому
діючим на той час законодавством
порядку.

Вказані обставини визнані в судовому
засіданні представниками сторін.

При цьому сторонами не надано доказів
визнання в судовому або іншому порядку
недійсним договору купівлі-продажу від
14.12.2001р., тому суд не погоджується із
доводами відповідача про недійсність
цього договору та не вважає за можливе
застосування в даному випадку положень
ст.ст. 47, 227 Цивільного кодексу України
(в редакції 1963р.), так як в даному
випадку пріоритет застосування
повинні мати приписи ч.4 ст.3 Закону
№1952-IV.

Крім того, відповідно до п. 8-1 ч.2 ст.9
Закону №1952-IV, державний реєстратор під
час проведення державної реєстрації
прав, які виникли та зареєстровані в
установленому порядку до 1 січня 2013
року, запитує від органів виконавчої
влади, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ
та організацій, які відповідно до
чинного на момент реєстрації
законодавства проводили таку
реєстрацію, інформацію (довідки, копії
документів тощо), необхідну для
реєстрації прав та їх обтяжень, якщо
такі документи не були подані
заявником або якщо документи, подані
заявником, не містять передбачених цим
Законом відомостей про правонабувача
або про нерухоме майно. Органи
виконавчої влади, органи місцевого
самоврядування, підприємства, установи
та організації, до яких надійшов запит,
зобов'язані безоплатно в установленому
законодавством порядку протягом трьох
робочих днів надати державному
реєстратору відповідну інформацію,
зокрема щодо зареєстрованих речових
прав на нерухоме майно, у тому числі
земельні ділянки.

Як видно з матеріалів облікової справи
на об'єкт нерухомості, відповідач при
вирішенні питання про державну
реєстрацію права власності позивачів
не запитував від органів виконавчої
влади, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ
та організацій інформацію, необхідну
для реєстрації прав та їх обтяжень.

Не було здійснено відповідачем в
порушення п.п.4, 10 - 15 затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 26.10.2011р. №1141 «Порядку ведення
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно», п.п. 94, 95 затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 17.10.2013р. №868 «Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» і пошуку відомостей у
Державному реєстрі прав щодо
нерухомого майна; права власності та
суб'єкта цього права; інших речових
прав та суб'єкта цих прав; іпотеку та
суб'єкта цього права; обтяження прав на
нерухоме майно та суб'єкта цих прав, в
той час як здійснення такого пошуку
відповідно до вказаних правових норм є
обов'язковою складовою процедури
державної реєстрації речових прав, за
результатами якої державним
реєстратором встановлюється
відповідність відомостей про нерухоме
майно, наявних у Державному реєстрі
прав та поданих документах, а також
наявність підстав для державної
реєстрації прав або відмови в цьому.

В даному випадку відповідачем належним
чином не з'ясовані обставини щодо
легітимізації прав позивачів на
нерухоме майно відповідно до
законодавства, що діяло на момент їх
виникнення, а саме про реєстрацію таких
прав Каховським бюро технічної
інвентаризації за правилами ч.2 ст.227 ЦК
України 1963р. та Інструкції №121.

Виходячи зі змісту ч.4 ст. 3 Закону №1952-IV
та встановлених обставин справи, суд
приходить до висновку, що у державного
реєстратора були відсутні належні
підстави для відмови у державній
реєстрації речового права позивачів,
враховуючи те, що таке право вже було за
ними зареєстровано відповідно до
законодавства, що діяло на момент його
виникнення.

Таким чином, відповідач без належних на
те підстав прийняв рішення про відмову
у державній реєстрації права власності
позивача на нерухоме майно, а тому таке
рішення є незаконним.

З огляду на викладене, позовні вимоги в
цій частині підлягають задоволенню,
тому що вони є обґрунтованими.

Щодо позовних вимог про зобов'язання
відповідача зареєструвати за
позивачами право власності на житловий
будинок АДРЕСА_1, суд зазначає наступне.

Проведення державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно є
виключним повноваженням відповідача
згідно із Законом №1952-IV; реєстрація
права власності відбувається за
рішенням державного реєстратора,
прийнятим за результатами здійснення
процедури державної реєстрації, яка,
зокрема, включає у себе перевірку
державним реєстратором поданих
документів та встановлення
відповідності заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутності суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно та їх
обтяженнями (в тому числі:
відповідність обов'язкового
дотримання письмової форми правочину
та його нотаріального посвідчення (у
випадках, встановлених законом);
відповідність повноважень особи, яка
подає документи на державну реєстрацію
прав та їх обтяжень; відповідність
відомостей про нерухоме майно, наявних
у Державному реєстрі прав та поданих
документах; наявність обтяжень прав на
нерухоме майно, зареєстрованих
відповідно до вимог цього Закону, тощо),
а також встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень.

У той же час, завданням
адміністративного судочинства,
відповідно до ст. 2 КАС України є захист
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб
у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Тобто, за змістом вказаної правової
норми, адміністративний суд не
наділений повноваженнями втручатися у
вільний розсуд суб'єкта владних
повноважень поза межами перевірки за
критеріями визначеними ст. 2 КАС
України.

Суд вважає, що під дискреційним
повноваженням слід розуміти
повноваження адміністративного органу
при прийнятті рішення діяти з певною
свободою розсуду - тобто, коли такий
орган може обирати з кількох юридично
допустимих рішень те, яке він вважає
найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
закріпленим частиною третьою статті 2
КАС України критеріям, не втручається у
дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта
владних повноважень поза межами
перевірки за названими критеріями.

Завдання адміністративного
судочинства полягає не у забезпеченні
ефективності державного управління, а
в гарантуванні дотримання прав та
вимог законодавства, інакше було б
порушено принцип розподілу влади.
Принцип розподілу влади заперечує
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень - ключовим завданням якого
є здійснення правосуддя. Тому
завданням адміністративного суду є
контроль за легітимністю прийняття
рішення.

Як було встановлено судом, при розгляді
заяви позивачів про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень від
01.10.2014р. відповідачем не вчинено в
повному обсязі передбачених
законодавством дій щодо встановлення
відповідності відомостей про нерухоме
майно, наявних у Державному реєстрі
прав та поданих документах, а також
наявності підстав для державної
реєстрації прав або відмови в цьому.
Так, відповідач не здійснював пошуку
відомостей у Державному реєстрі прав
щодо нерухомого майна; права власності
та суб'єкта цього права; інших речових
прав та суб'єкта цих прав; іпотеку та
суб'єкта цього права; обтяження прав на
нерухоме майно та суб'єкта цих прав, а
також не запитував від органів
виконавчої влади, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ
та організацій інформацію, необхідну
для реєстрації прав та їх обтяжень.

Оскільки встановлення та перевірка цих
обставин є складовою процедури
державної реєстрації речового права та
виключними повноваженнями
відповідача, які не може перебирати на
себе суд, і ці обставини залишились
поза увагою відповідача, то у суду
відсутні достатні правові підстави для
покладення на нього обов'язку
зареєструвати право власності
позивачів на нерухоме майно та
задоволення позовних вимог цій
частині.

В той же час, з метою забезпечення
відповідно до ст.ст.2, 8, 11, 162 КАС України
ефективного дотримання і захисту прав,
свобод та інтересів позивачів від
порушень з боку відповідача як суб'єкта
владних повноважень, суд вважає за
можливе покласти на відповідача
обов'язок повторно розглянути заяву
позивачів про державну реєстрацію їх
права власності на нерухоме майно - на
житловий будинок АДРЕСА_1 відповідно до
норм чинного законодавства у сфері
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно.

Тобто, позовні вимоги щодо зобов'язання
відповідача вчинити дії підлягають
задоволенню частково.

Підсумовуючи викладене, суд приходить
до висновку про часткове задоволення
позовних вимог шляхом визнання
протиправним і скасування рішення
державного реєстратора Реєстраційної
служби Новокаховського міського
управління юстиції Херсонської
області №16245764 від 03 жовтня 2014 року та
покладення на відповідача обов'язку
повторно розглянути заяву ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 від 01 жовтня 2014 року про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень на житловий будинок АДРЕСА_1.

В решті позовні вимоги є
необґрунтованими і задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст. ст. 158-163, 167 КАС України,
суд, -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
рішення державного реєстратора
Реєстраційної служби Новокаховського
міського управління юстиції
Херсонської області №16245764 від 03 жовтня
2014 року.

Зобов'язати Реєстраційну службу
Новокаховського міського управління
юстиції Херсонської області повторно
розглянути заяву ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 01
жовтня 2014 року про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень на житловий будинок
АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України чи
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 09 грудня 2014 р.

Суддя
Пекний А.С.

кат. 6.3