Справа № 813/3354/14
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 813/3354/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючий суддя
секретар судового засідання
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Оптімекс Україна»
про скасування податкових
повідомлень-рішень Державної
податкової інспекції у Залізничному
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області, -
Суть справи.
На розгляд Львівського окружного
адміністративного суду надійшла
позовна заява товариства з обмеженою з
відповідальністю «Оптімекс Україна»
(далі - ТзОВ «Оптімекс Україна») до
Державної податкової інспекції у
Залізничному районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області (далі - ДПІ у
Залізничному районі м. Львова) з
- скасувати податкове
- скасувати податкове
- скасувати податкове
В обґрунтування представник позивача
посилається на те, що винесені
відповідачем податкові
повідомлення-рішення є незаконними,
безпідставними та такими, що
підлягають скасуванню. Зазначив, що
строк позовної давності по згаданій в
акті заборгованості не минув, оскільки
переривався, тому у ТзОВ «Оптімекс
Україна» були відсутні підстави для її
включення до складу доходу. Крім того,
на підтвердження усіх вчинених
позивачем господарських операцій за
період, що перевірявся відповідачем,
йому надані усі необхідні первинні
документи. Відтак, рішення
контролюючого органу за результатами
перевірки є такими, що не відповідають
фактичним обставинам справи.
У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю з підстав викладених у
позовній заяві, просив позов
Представник відповідача проти позову
заперечив повністю із підстав,
викладених у письмових запереченнях
/Т.IІІ, а.с.29-30/, зазначив, що в ході
перевірки позивача встановлено,
зокрема, заниження підприємством
«Інших доходів» на суму заборгованості
перед суб'єктами господарювання
визнаних банкрутами або припинених, як
юридичні особи у зв'язку із їх
ліквідацією; завищення ТзОВ «Оптімекс
Україна» складу валових витрат (витрат)
у зв'язку із не підтвердженням
задекларованих показників первинними
документами. Крім того зазначив, що
позивачем не надано первинних
документів, які б підтверджували
формування позивачем витрат на суму
4617269,00 грн. та безпідставність
висновків податкового органу в цій
частині. Просив у задоволенні
адміністративного позову відмовити
Суд, заслухав пояснення представників
сторін, з'ясував обставини, якими
обґрунтовуються позовні вимоги і
заперечення та ті, які мають інше
значення для вирішення справи, повно,
всебічно та об'єктивно дослідив докази
у справі, та -
ТзОВ «Оптімекс Україна» зареєстроване
14.06.2006 року Виконавчим комітетом
Львівської міської ради та взяте на
податковий облік в органах державної
податкової служби 14.06.2006 року за №
ДПІ у Залізничному районі м. Львова
проведено перевірку ТзОВ «Оптімекс
Україна» за результатами якої складено
акт № 1050/2270/34461676 від 01.11.2013 року про
результати позапланової виїзної
перевірки ТзОВ «Оптімекс Україна» (код
податкового законодавства за період з
01.07.2010 року по 31.12.2012 року/Т.І, а.с.8-88/.
Вищевказаним актом перевірки
зафіксовано наступне:
- в порушення п. 1.25 ст. 1, п.п.4.1.1,
п.п.4.1 ст. 4, п. 5.1, п.п. 5.2.1. п. 5.2, п.п. 5.3.9. п.
5.3. ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1, п.п. 14.1.11 п. 14.1 ст.
14 п. 44.3 ст. 44, п. 135.5.4, п. 135.5 ст. 135, п. 138.2 ст.
138, п.п. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138, п.п.139.1.9 п. 139.1 ст.
139 Податкового кодексу України
занижено податок на прибуток всього на
загальну суму 21856245,3 грн., зокрема,
завищення від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток
всього на суму 2386255,00 грн.;
- в порушення п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 п. 188,
п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України занижено податок на
додану вартість всього на суму 498422,78
Відтак, контролюючим органом за
результатами перевірки прийнято:
- податкове повідомлення-рішення
визначено грошове зобов'язання за
платежем податок на додану вартість в
розмірі 498423,77 грн. (за основним платежем
498422,78 грн.; за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) 1,00 грн.) /Т.І, а.с.98/;
- податкове повідомлення-рішення
визначено грошове зобов'язання за
платежем податок на прибуток в розмірі
2309890,59 грн. (основний платіж 2185245,30 грн.;
за штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) 124645,29 грн.) /Т.І, а.с.99/;
- податкове повідомлення-рішення
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток у
розмірі 392195,00 грн. за 2010 рік та 1994060,00
грн. на 1 квартал 2011 року /Т.І, а.с.100/.
ТзОВ «Оптімекс Україна» не
погоджуючись із рішеннями, прийнятими
ДПІ у Залізничному районі м. Львова
звернулося із позовом до суду.
Вищевказані спірні правовідносини
регулюються, зокрема, Конституцією
України, Кодексом адміністративного
судочинства, Цивільним кодексом
України, Законом України «Про
оподаткування прибутку підприємств» №
334/94-ВР від 28.12.1994 року (втратив чинність)
в ред. чинній станом на момент
виникнення спірних правовідносин, а
також Податковим кодексом України №
2755-VІ від 02.12.2010 року (з наступними
змінами та доповненнями) та ін.
Завданням адміністративного
судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) є захист
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб
у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.
До адміністративних судів згідно з ч. 2
цієї ж статті можуть бути оскаржені
будь-які рішення, дії чи бездіяльність
суб'єктів владних повноважень, крім
випадків, коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження.
Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Спірні правовідносини виникли
стосовно формування ТзОВ «Оптімекс
Україна» сум валових доходів та
валових витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування
податком на прибуток підприємств, а
також суми податкового зобов'язання з
реалізації товарів, робіт, послуг та
податкового кредиту з податку на
До набрання чинності Податкового
кодексу України (далі - ПК України)
порядок нарахування, декларування та
сплати податку на прибуток регулював
Закон України «Про оподаткування
прибутку підприємств» (далі - Закон
України № 334/94-ВР). Відповідно до п. 3.1 ст.
3 цього Закону об'єктом оподаткування, є
прибуток, який визначається шляхом
зменшення суми скоригованого валового
доходу звітного періоду, визначеного
згідно з пунктом 4.3 цього Закону, на:
суму валових витрат платника податку,
визначених ст.. 5 цього; суму
амортизаційних відрахувань,
нарахованих згідно із статтями 8 і 9
Згідно з п. 1.25 ст. 1 Закону України №
334/94-ВР під безнадійною заборгованістю
розуміється заборгованість, яка
відповідає будь-якій з наведених нижче
ознак: заборгованість по зобов'язаннях,
за якою минув строк позовної давності;
прострочена заборгованість, яка
виявилася непогашеною внаслідок
недостатності майна фізичної особи, за
умови, що дії кредитора, направлені на
примусове стягнення майна
позичальника, не призвели до повного
погашення заборгованості;
заборгованість, яка виявилася
непогашеною внаслідок недостатності
майна: фізичної особи, на яке
відповідно до закону може бути
спрямовано стягнення; фізичної особи -
суб'єкта підприємницької діяльності
або юридичної особи, оголошених
банкрутами у порядку, встановленому
законом, або при їх ліквідації (зняття з
реєстрації як суб'єкта підприємницької
діяльності); заборгованість, яка
виявилася непогашеною внаслідок
недостатності коштів, одержаних від
продажу на відкритих аукціонах
(публічних торгах) майна позичальника,
переданого у заставу як забезпечення
зазначеної заборгованості, за умови, що
інші юридичні дії кредитора щодо
примусового стягнення іншого майна
позичальника не призвели до повного
покриття заборгованості;
заборгованість, стягнення якої стало
неможливим у зв'язку з дією обставин
непереборної сили, стихійного лиха
(форс-мажору), підтверджених у порядку,
передбаченому законодавством;
прострочена заборгованість померлих
фізичних осіб, а також визнаних у
судовому порядку безвісно відсутніми,
померлими або недієздатними, а також
прострочена заборгованість фізичних
осіб, засуджених до позбавлення волі.
Згідно п.п. 4.1.1 п. 4.1 Закону України №
334/94-ВР, валовий доход включає загальні
доходи від продажу товарів (робіт,
послуг), у тому числі допоміжних та
обслуговуючих виробництв, що не мають
статусу юридичної особи, а також доходи
від продажу цінних паперів,
деривативів, іпотечних сертифікатів
участі, іпотечних сертифікатів з
фіксованою дохідністю, сертифікатів
фондів операцій з нерухомістю (за
винятком операцій з їх первинного
випуску (розміщення), операцій з їх
кінцевого погашення (ліквідації) та
операцій з консолідованим іпотечним
боргом відповідно до закону).
Валовий дохід, зокрема, включає доходи
з інших джерел, у тому числі, але не
виключно, у вигляді: сум безповоротної
фінансової допомоги, отриманої
платником податку у звітному періоді,
вартості товарів (робіт, послуг),
безоплатно наданих платнику податку у
звітному періоді, крім їх надання
неприбутковим організаціям згідно з
пунктом 7.11 статті 7 цього Закону та у
межах таких операцій між платником
податку та його відокремленими
підрозділами, які не мають статусу
юридичної особи, крім випадків,
визначених у частині четвертій статті 3
Закону України «Про списання вартості
несплачених обсягів природного газу»;
сум поворотної фінансової допомоги,
отриманої платником податку у звітному
періоді, що залишається неповерненою
на кінець такого звітного періоду від
осіб, що не є платниками цього податку
(у тому числі нерезидентів), або осіб,
які згідно із законодавством мають
пільги з цього податку, включаючи право
застосовувати ставку податку нижчу,
ніж установлена пунктом 7.2 статті 7 або
статтею 10 цього Закону. У разі коли у
майбутніх податкових періодах платник
податку повертає таку поворотну
фінансову допомогу (її частину) особі,
яка її надала, такий платник податку
збільшує суму валових витрат на суму
такої поворотної фінансової допомоги
(її частини) за наслідками податкового
періоду, в якому відбулося таке
повернення. При цьому валові доходи
такого платника податку не
збільшуються на суму умовно
нарахованих процентів, а податкові
зобов'язання особи, що надала поворотну
фінансову допомогу, не змінюються як
при її видачі, так і при її зворотному
отриманні. Як виняток з правила,
визначеного цим абзацом, операції з
отримання (надання) фінансової
допомоги між платником податку та його
філіями, відділеннями, іншими
відокремленими підрозділами, що не
мають статусу юридичної особи,
розташованими на території України, не
призводять до зміни їх валових витрат
або валових доходів; сум
невикористаної частини коштів, що
повертаються із страхових резервів у
порядку, передбаченому пунктом 12.2
цього Закону; сум заборгованості, що
підлягає включенню до валових доходів
згідно з пунктами 12.3 та 12.4 цього Закону;
сум коштів страхового резерву,
використаних не за призначенням;
вартості матеріальних цінностей,
переданих платнику податку згідно з
договорами схову (у відповідальне
зберігання) та використаних ним у
власному виробничому чи
господарському обороті; сум штрафів
та/або неустойки чи пені, фактично
одержаних за рішенням сторін договору
або за рішенням відповідних державних
органів, суду; сум державного мита,
попередньо сплаченого позивачем, що
повертається на його користь за
рішенням суду; сум акцизного збору,
сплачених (нарахованих) покупцями
підакцизних товарів (за їх рахунок) на
користь платника такого акцизного
збору, уповноваженого законом вносити
його до бюджету, та рентних платежів, а
також сум збору у вигляді цільової
надбавки до діючого тарифу на
електричну та теплову енергію; доходів
від продажу електричної енергії
(включаючи реактивну); сум дотацій і
субсидій з фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або бюджетів,
отриманих платником податку.

Згідно з п. 5.1 ст. 5 цього ж Закону, валові
витрати виробництва та обігу - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат включаються
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї ж статті (п.п. 5.2.1. п. 5.2.ст. 5 Закону
України № 334/94-ВР).

Згідно п.п. 5.3.9 п. 5.3.ст. 5 цього ж Закону,
не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Відповідно до п. п. 14.1.11 п. 14.1. ст. 14 ПК
України безнадійна заборгованість -
заборгованість, що відповідає одній з
таких ознак:

а) заборгованість за зобов'язаннями,
щодо яких минув строк позовної
давності;

б) прострочена заборгованість, що не
погашена внаслідок недостатності
майна фізичної особи, за умови, що дії
кредитора, спрямовані на примусове
стягнення майна боржника, не призвели
до повного погашення заборгованості;

в) заборгованість суб'єктів
господарювання, визнаних банкрутами у
встановленому законом порядку або
припинених як юридичні особи у зв'язку
з їх ліквідацією;

г) заборгованість, яка виявилася
непогашеною внаслідок недостатності
коштів, одержаних після звернення
кредитором стягнення на заставлене
майно відповідно до закону та договору,
за умови, що інші дії кредитора щодо
примусового стягнення іншого майна
позичальника, визначені
нормативно-правовими актами, не
призвели до повного покриття
заборгованості;

ґ) заборгованість, стягнення якої стало
неможливим у зв'язку з дією обставин
непереборної сили, стихійного лиха
(форс-мажорних обставин), підтверджених
у порядку, передбаченому
законодавством;

д) прострочена заборгованість померлих
фізичних осіб, а також осіб, які у
судовому порядку визнані безвісно
відсутніми, недієздатними або
оголошені померлими, а також
прострочена заборгованість фізичних
осіб, засуджених до позбавлення волі.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України Для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Платники податків зобов'язані
забезпечити зберігання документів,
визначених у пункті 44.1 цієї статті, а
також документів, пов'язаних із
виконанням вимог законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи, не
менш як 1095 днів з дня подання
податкової звітності, для складення
якої використовуються зазначені
документи, а у разі її неподання - з
передбаченого цим Кодексом граничного
терміну подання такої звітності. У разі
ліквідації платника податків
документи, визначені у пункті 44.1 цієї
статті, за період діяльності платника
податків не менш як 1095 днів, що
передували даті ліквідації платника
податків, в установленому
законодавством порядку передаються до
архіву (п. 44.3 ст. 44 ПК України).

Згідно з п. 135.1 ст. 135 ПК України доходи,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, включаються до доходів
звітного періоду за датою, визначеною
відповідно до статті 137, на підставі
документів, зазначених у пункті 135.2
цієї статті, та складаються з: доходу
від операційної діяльності, який
визначається відповідно до пункту 135.4
цієї статті; інших доходів, які
визначаються відповідно до пункту 135.5
цієї статті, за винятком доходів,
визначених у пункті 135.3 цієї статті та у
статті 136 цього Кодексу.

Відповідно з п. 135.2 ст. 135 ПК України
доходи визначаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
отримання платником податку доходів,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно з 135.4.1. п. 135.4. ст. 135 ПК України
дохід від операційної діяльності
визнається в розмірі договірної
(контрактної) вартості, але не менше ніж
сума компенсації, отримана в будь-якій
формі, в тому числі при зменшенні
зобов'язань, та включає дохід від
реалізації товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, у тому числі винагороди
комісіонера (повіреного, агента тощо).

Крім того, у п.п. 135.5.4. п. 135.5. ст. 135 ПК
України зазначено, що вартість товарів,
робіт, послуг, безоплатно отриманих
платником податку у звітному періоді,
визначена на рівні не нижче звичайної
ціни, суми безповоротної фінансової
допомоги, отриманої платником податку
у звітному податковому періоді,
безнадійної кредиторської
заборгованості, крім випадків, коли
операції з надання/отримання
безповоротної фінансової допомоги
проводяться між платником податку та
його відокремленими підрозділами, які
не мають статусу юридичної особи.

До складу інших витрат включаються,
зокрема, витрати на збут, які включають
витрати, пов'язані з реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг:

а) витрати на пакувальні матеріали для
затарювання товарів на складах готової
продукції;

б) витрати на ремонт тари;

в) оплата праці та комісійні винагороди
продавцям, торговим агентам та
працівникам підрозділів, що
забезпечують збут;

г) витрати на рекламу та дослідження
ринку (маркетинг), на передпродажну
підготовку товарів;

ґ) витрати на відрядження працівників,
зайнятих збутом;

д) витрати на утримання основних
засобів, інших необоротних
матеріальних активів, пов'язаних зі
збутом товарів, виконанням робіт,
наданням послуг (оперативна оренда,
страхування, амортизація, ремонт,
опалення, освітлення, охорона);

е) витрати на транспортування,
перевалку і страхування товарів,
транспортно-експедиційні та інші
послуги, пов'язані з транспортуванням
продукції (товарів) відповідно до умов
договору (базису) поставки;

є) витрати на гарантійний ремонт і
гарантійне обслуговування;

ж) витрати на транспортування готової
продукції (товарів) між складами
підрозділів підприємства;

з) інші витрати, пов'язані зі збутом
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг.

Згідно з п.п. 138.1.1. п. 138.1. ст. 138 ПК України
витрати операційної діяльності
включають собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140,
статей 142 і 143 та інших статей цього
Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку (п. п.
139.1.9. п. 139.1. ст. 139 ПК України).

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 ПК України
датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

За операціями з виконання підрядних
будівельних робіт суб'єкти
підприємницької діяльності можуть
застосовувати касовий метод
податкового обліку відповідно до
підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього
Кодексу.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 ПК України
датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

За операціями з виконання підрядних
будівельних робіт суб'єкти
підприємницької діяльності можуть
застосовувати касовий метод
податкового обліку відповідно до
підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього
Кодексу.

Відповідно до п. 188.1 ст. 188 ПК України,
база оподаткування операцій з
постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до ст. 39 цього Кодексу, з урахуванням
загальнодержавних податків та зборів
(крім податку на додану вартість та
акцизного податку на спирт етиловий, що
використовується виробниками -
суб'єктами господарювання для
виробництва лікарських засобів, у тому
числі компонентів крові і вироблених з
них препаратів (крім лікарських
засобів у вигляді бальзамів та
еліксирів), а також збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування на
вартість послуг стільникового
рухомого зв'язку).

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.2 ст. 198 ПК України).

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК
України).

Якщо платник податку придбає
(виготовляє) товари/послуги та
необоротні активи, які призначаються
для їх використання в операціях, що не є
об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування, то
суми податку, сплачені (нараховані) у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не відносяться до
податкового кредиту зазначеного
платника (п. 198.4 ст. 198 ПК України).

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11 ст. 201
ПК України). У разі якщо на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, які попередньо віднесені до
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Як наслідок, слід зазначити, що
необхідною умовою для віднесення
платником податку на додану вартість
до податкового кредиту звітного
періоду сум податку на додану вартість,
включених в ціну придбаних товарів
(послуг), є факт придбання таких товарів
(послуг) з метою їх використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності такої
особи-платника.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КАС України обставини,
які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

На підтвердження дотримання вимог п.п.
139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 198. 3 ст. 198 ПК України,
представником позивача долучено
наступні документи:

- копію декларації з податку на
прибуток /Т.І, а.с.149/;

- копію аналізу рахунку 742 за 1 кв.
2011 року /Т.І, а.с.150/;

- копію журналу проводок за 1 кв.2011
року /Т.І, а.с.151/;

- копію картки рахунку 151:
Інвестиції: Земля (Мотель) за 01.01.2008 року
- 31.03.2011 року /Т.І, а.с.152/;

- копію оборотно-сальдової
відомості по рахунку 811, 82,84: Види
діяльності; Види витрат за 2010 рік /Т.І,
а.с.153-155/;

- копію журналу проводок за 2010 рік
/Т.І, а.с.156/;

- копію картки рахунку 83: Види
діяльності: Основна діяльність: види
витрат: амортизація за 2010 рік /Т.І,
а.с.157-243; Т.ІІ, а.с.1-21/;

- копію договору підряду № 37-ПЕ-09
від 23.09.2009 року /Т.ІІ, а.с.22-24/ з додатком
№ 1 /Т.ІІ, а.с.25-26/;

- копію договору підряду № 39ПЕ-07
від 25.12.2007 року /Т.ІІ, а.с.27-29/;

- копії довідок про вартість
виконаних підрядних робіт, копії актів
приймання виконаних підрядних робіт
/Т.ІІ, а.с.30-72/;

- копію договору підряду на
проведення загально будівельних робіт
№ 01-02/2008 року /Т.ІІ, а.с.73-86/ з копією
додаткового договору № 1 /Т.ІІ, а.с.87/;

- копію свідоцтва про реєстрацію
платника податку на додану вартість №
100052137 /Т.ІІ, а.с.88/;

- копію ліцензії № 331868 на
будівельну діяльність згідно з
переліком /Т.ІІ, а.с.89-90/;

- копію договору підряду на
проведення загально будівельних робіт
№ 03-07/2007 року /Т.ІІ, а.с.91-104/;

- копії довідок про вартість
виконаних робіт, копії актів приймання
виконаних підрядних робіт /Т.ІІ,
а.с.105-157/;

- копію договору підряду на
проведення загально будівельних робіт
№ 02/-03-09-15 від 02.03.2009 року /Т.ІІ, а.с.158-170/;

- копії ліцензії на ведення
господарської діяльності, пов'язаної
із створенням об'єктів архітектури
/Т.ІІ, а.с.171-172/;

- копію свідоцтва № 205963 про
державну реєстрацію юридичної особи
/Т.ІІ, а.с.173/;

- копію свідоцтва № 100160135 про
реєстрацію платника податку на додану
вартість /Т.ІІ, а.с.174/;

- копії актів приймання виконаних
підрядних робіт /Т.ІІ, а.с.175-179/;

- копію договору підряду на
проведення загально будівельних робіт
№ 1-01/2008 року /Т.ІІ, а.с.180-193/;

- копію ліцензії на ведення
будівельної діяльності /Т.ІІ, а.с.194-195/;

- копію свідоцтва № 153494 про
державну реєстрацію юридичної особи
/Т.ІІ, а.с.196/;

- копії актів приймання виконаних
підрядних робіт /Т.ІІ, а.с.197-202/;

- копія договору на проведення
загально будівельних робіт № 01/02-2011
року від 01.02.2011 року /Т.ІІ, а.с.203-215/;

- копії актів приймання виконаних
будівельних робіт /Т.ІІ, а.с.216-219/;

- копії податкових накладних /Т.ІІ.
а.с.220,221/;

- копію Витягу з Державного
реєстру правочинів /Т.ІІ, а.с.222/;

- копію договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 04.03.2011 року /Т.ІІ,
а.с.223-225/;

- копії податкових декларацій з
податку на прибуток /Т.ІІІ, а.с.1-27/.

Дослідивши акт перевірки судом
встановлено наступне.

За період з 01.07.2010 року по 31.12.2012 року
позивачем задекларовано податок на
прибуток у сумі 0,00 грн.

Перевіркою повноти визначення податку
на прибуток за період з 01.07.2010 року по
31.12.2012 року встановлено його заниження
всього на загальну суму 2185245,30 грн.,
завищення від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток
всього на суму 2386255,00 грн. /Т.І, а.с.57-59/.

Зокрема, як ствердив представник
відповідача, в ході проведення
перевірки встановлено заниження
підприємством «Інших доходів» на суму
заборгованості перед суб'єктами
господарювання визнаних банкрутами
або припинених, як юридичні особи у
зв'язку із їх ліквідацією.

Суд не бере до уваги покликання
представника відповідача, що ТзОВ
«Оптімекс Україна» не включено до
складу скоригованого валового доходу
заборгованості по зобов'язаннях за
якими минув строк позовної давності, з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України (із наступними змінами та
доповненнями; далі - ЦК України)
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства (ст. 530
ЦК України).

Згідно ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

За зобов'язаннями, строк виконання яких
не визначений або визначений моментом
вимоги, перебіг позовної давності
починається від дня, коли у кредитора
виникає право пред'явити вимогу про
виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку (ч. 5 ст. 256 ЦК
України).

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 264 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Позовна давність
переривається у разі пред'явлення
особою позову до одного із кількох
боржників, а також якщо предметом
позову є лише частина вимоги, право на
яку має позивач. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново.

Як встановлено з акту перевірки /Т.І,
а.с.22-23/, відповідно до даних головних
книг за 2010-2012 роки, журналу ордеру по
рах. 631 «Розрахунки з вітчизняними
постачальниками», фінансової
звітності підприємства, договорів
виписок банку контролюючим органом
встановлено, що за ТзОВ «Оптімекс
Україна» станом на 31.12.2012 року
рахується безнадійна кредиторська
заборгованість за товари, роботи,
послуги перед рядом підприємств всього
на суму 1968729,12 грн.

На підтвердження того факту, що строк
позовної давності по згаданій в Акті
заборгованості не минув представником
позивача долучено гарантійні листи
/Т.І, а.с.112-148/ про відстрочення
виконання грошових зобов'язань
позивача (можливість пред'явлень вимог
за вказаними документами встановлено
до кінця 2013 року, 2014 року).

Таким чином, на переконання суду,
оскільки за вищевказаними
зобов'язаннями строк позовної давності
не минув, таку не слід вважати
безнадійною.

З врахуванням вищевикладеного, у ТзОВ
«Оптімекс Україна» були відсутніми
підстави для включення такої
заборгованості до складу валового
доходу для визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток
підприємств.

Щодо висновків відповідача, викладених
в акті перевірки від 01.11.2013 року щодо
завищення витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування на
загальну суму 5163163,82 грн., а саме
включення до складу витрат таких, що не
підтверджуються первинною
бухгалтерською документацією, судом
встановлено наступне.

Додатком № 3 до акту перевірки від
01.11.2013 року визначено узагальнений
перелік документів, які було
використано при проведенні перевірки
ТзОВ «Оптімекс Україна» /Т.І, а.с.95-97/.

Зокрема, згідно з таким переліком, до
перевірки позивачем надано: головні
книги 2010-2012 рр.; журнали-ордера по рах. 631
«Розрахунки з вітчизняними
постачальниками»; по рах. 685.2
«Розрахунки з іншими кредиторами»;
декларації з податку на прибуток;
видаткові накладні, банківські
виписки; акти списання ТМЦ, МШП, акти
ліквідації нематеріальних активів;
договора; копії актів виконаних робіт з
відмітками податкових інспекторів
порядку (суцільним, вибірковим) їх
опрацювання під час перевірки.

Крім того, згідно з Довідкою про
загальну інформацію щодо позивача та
результати його діяльності за період з
01.07.2010 року по 31.12.2012 року /Т.І, а.с.89-94/,
Арбітражним керуючим ТзОВ «Оптімекс
Україна» Мельником Ю.А. підтверджено,
що первинні бухгалтерські документи та
інші документи, використані при
проведенні перевірки, достовірні,
надані в повному обсязі, а додаткові
документи, що свідчать про діяльність
суб'єкта господарювання за вказаний
період відсутні.

Крім того, до матеріалів справи
долучено копію квитанції та опису
вкладення цінного листа, що надсилався
податковій інспекції /Т.ІІІ, а.с.35/.

Як встановлено судом з акта перевірки,
такі одержані відповідачем. Однак, на
запитання суду, які додаткові
документи були необхідними
контролюючому органу до перевірки, чи
витребовувалися додаткові у позивача,
представник ДПІ у Залізничному районі
м. Львова жодних пояснень не надав, як і
не надав пояснень чому вказані
документи не були взяті до уваги при
перевірці. При огляді оригіналів
документів, жодних застережень до
таких не висловлено, як і не висловлено
таких у акті перевірки.

Відтак, покликання відповідача про
ненадання ТзОВ «Оптімекс Україна»
первинних документів, які б
підтверджували формування позивачем
витрат на суму 4617269,00 грн. є
необгрунтованими.

Щодо податкового повідомлення-рішення
№ /8540 від 02.12.2013 року, судом
встановлено наступне.

Згідно з Декларацією з податку на
прибуток підприємств за 1 кв. 2011 року у
рядку № 04.9 - від'ємне значення об'єкта
оподаткування попереднього
податкового року позивач декларує суму
у розмірі 2012873,00 грн., а не 392195,00 грн., як
вказано в акті перевірки від 01.11.2013 року
/Т.І, а.с.34/.

Крім того, судом встановлено, що сума
2012873,00 грн. є витратами 2010 року.

Також, з вищевказаної податкової
декларації встановлено, що сума 1994060,00
грн. - це результат господарської
діяльності, яка виникла внаслідок
декларування доходів підприємства у р.
03 «Скоригований валовий дохід» в сумі
4636082,00 грн. мінус р. 06 «Скориговані
валові витрати» в сумі 6630124,00 грн.

Тому, враховуючи вищевикладене, сума
зменшення від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток,
яка вказана в вищевказаному
податковому повідомленні-рішенні в
розмірі 2386255,00 грн., в т.ч. за 2010 рік в
сумі 392195,00 грн. за 2010 рік та 1994060,00 грн. за
1 кв. 2011 року, є необґрунтованою.

Щодо реалізації об'єкта незавершеного
будівництва за договором
купівлі-продажу від 04.03.2011 року та
включення прибутку до валового доходу
в сумі 4617269,1 грн., а також впливу такої
операції на податок на додану вартість,
судом встановлено наступне.

Згідно з Витягом Державного реєстру
правочинів 04.03.2011 року здійснено запис
в Реєстрі договору купівлі-продажу за
№ 25 /Т.ІІ, а.с.222/.

Відповідно до такого договору ТзОВ
«Оптімекс Україна» (Продавець) та ТзОВ
«Кредо Україна» (Покупець) уклали
договір про наступне. ТзОВ «Оптімекс
Україна» продало, а ТзОВ «Кредо
Україна» купило земельну ділянку, заг.
пл. 0,9000 га, яка розташована за адресою:
Львівська обл., Пустомитівський район,
Зимноводівська сільська рада. Цільове
призначення земельної ділянки -
будівництво та обслуговування
мотельного комплексу.

Продаж вчинено за 490000,00грн (без ПДВ) у
безготівковій формі, шляхом
перерахування коштів на рахунок
Продавця.

В акті перевірки зафіксовано, що
позивачем здійснено продаж такої за
ціною нижчою ніж експертна, однак таке
твердження відповідача спростоване у
самому договорі, який нотаріально
посвідчений.

Зокрема, у п. 3 Договору визначено, що
вартість земельної ділянки, відповідно
до Звіту про експертну оцінку станом на
23.02.2011 року становить 488200,00 грн.

З цього приводу суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
оцінку землі» № 5462-17 від 09.12.2002 року (із
наступними змінами та доповненнями)
суб'єктами оціночної діяльності у
сфері оцінки земель є:

· органи виконавчої влади та
органи місцевого самоврядування, які
здійснюють управління у сфері оцінки
земель, а також юридичні та фізичні
особи, заінтересовані у проведенні
оцінки земельних ділянок;

· юридичні особи - суб'єкти
господарювання незалежно від їх
організаційно-правової форми та форми
власності, що мають у своєму складі
оцінювачів з експертної грошової
оцінки земельних ділянок та які
отримали ліцензії на виконання
землеоціночних робіт у встановленому
законом порядку;

· фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, які
отримали кваліфікаційне свідоцтво
оцінювача з експертної грошової оцінки
земельних ділянок та ліцензію на
виконання землеоціночних робіт у
встановленому законом порядку;

· юридичні особи - суб'єкти
господарювання незалежно від їх
організаційно-правової форми та форми
власності, що мають у своєму складі
сертифікованих
інженерів-землевпорядників.

Відповідачем в акті перевірки та його
представником відповідача у судових
засіданнях не заперечувався той факт,
що ТзОВ «Сіті інвест» було належним
суб'єктом оціночної діяльності, а тому,
наданий ним звіт про експертну грошову
оцінку був взятий до уваги для
визначення ціни земельної ділянки
позивачем.

Жодних пояснень представник
відповідача щодо вищевказаного не
надав, відтак, необхідності у позивача
щодо включення іншої суми доходу до
валових доходів, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування
податком на прибуток підприємств, ніж
визначена за Договором у позивача не
було.

Крім того, відповідно до акту перевірки
/Т.І, а.с.66/ встановлено заниження
позивачем податкового зобов'язання з
податку на додану вартість на суму
98422,78 грн. з вартості реалізації об'єкта
незавершеного будівництва на підставі
Договору від 04.03.2011 року.

Однак, судом встановлено, що оскільки
про експертну вартість земельної
ділянки визначено у самому договорі, що
нотаріально посвідчений, то у позивача
не було підстав визначати суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість з іншої суми, ніж
зазначена у договорі.

З врахуванням вищевикладеного,
покликання відповідача щодо
неправомірності обчислення валового
доходу та формування грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на підставі Договору від
04.03.2011 року, що нотаріально посвідчений,
є безпідставними.

Щодо ненадання позивачем до перевірки
документів на підтвердження
формування податкового кредиту за
вищевказаний період, а зокрема, за
результатами діяльності з ПП
«Констракшен груп», судом встановлено
наступне.

Як визначено в акті перевірки,
позивачем податкові накладні не
надавалися та не надано актів
виконаних робіт форми КБ-2 за березень
2011 року /Т.І, а.с.72/.

Суд бере до уваги вищевказані
покликання відповідача, однак
зазначає, що представником позивача
копії перелічених документів долучені
до матеріалів адміністративної справи
/Т.ІІ, а.с.203-221/.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. Відповідно до ч.
2. ст. 71 КАС України в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КАС України обставини,
які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 49, 70 КАС України
сторони зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, а відтак
зобов'язані обґрунтовувати належність
та допустимість доказів для
підтвердження своїх вимог або
заперечень.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Як свідчать матеріали справи вказані
положення відповідачем не дотримані,
що зумовило необхідність звернення
позивача за захистом порушеного права
до суду.

Відповідно до ст. 162 КАС України у разі
задоволення позовних вимог суд може
прийняти постанову про визнання
протиправним рішення суб'єкта владних
повноважень чи окремих його положень,
дій чи бездіяльності і про скасування
або визнання нечинним рішення чи
окремих його положень, про поворот
виконання цього рішення чи окремих
його положень із зазначенням способу
його здійснення. Суд може прийняти іншу
постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав, свобод,
інтересів людини і громадянина, інших
суб'єктів у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку суб'єктів
владних повноважень.

Суд зауважує, що доводи контролюючого
органу на обґрунтування висновків про
неправомірність формування сум
податкових зобов'язань з податку на
прибуток та з податку на додану
вартість зводяться до суб'єктивного
твердження відповідача без врахування
поданої позивачем первинної
документації та без врахування
фактичних обставин їх складення.

З врахуванням вищевикладеного,
податкові повідомлення-рішення №
/8537, № /8539, № від 02.12.2013
року є необґрунтованими,
безпідставними та такими що не
відповідають фактичним обставинам
справи та слід скасувати.

Відповідно до ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
підлягають відшкодуванню з Державного
бюджету України понесені позивачем
судові витрати у виді судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94, 138,
158-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов
задовольнити повністю.

2. Скасувати податкове
повідомлення-рішення № /8537 від
02.12.2013 року Державної податкової
інспекції у Залізничному районі м.
Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області.

3. Скасувати податкове
повідомлення-рішення № /8539 від
02.12.2013 року Державної податкової
інспекції у Залізничному районі м.
Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області.

4. Скасувати податкове
повідомлення-рішення № /8540 від
02.12.2013 року Державної податкової
інспекції у Залізничному районі м.
Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області.

5. Стягнути з Державного бюджету
України на користь товариства з-
обмеженою відповідальністю «Оптімекс
Україна» (м. Львів, вул. Стороженка, 12;
) понесені судові витрати у
сумі 4872,00 грн.

Постанова може бути оскаржена, згідно
зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з
дня її проголошення чи отримання копії
постанови, шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом 10 днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили,
згідно зі ст. 254 КАС України, після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку не було подано. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після повернення апеляційної
скарги, відмови у відкритті
апеляційного провадження або набрання
законної сили рішенням за наслідками
апеляційного провадження. Якщо строк
апеляційного оскарження буде
поновлено, то вважається, що постанова
суду не набрала законної сили.

У судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Повний текст постанови складено та
підписано о 11.40 год. 30.05.2014 року.

Суддя
Кравців О.Р.