Справа № 806/3811/14
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року
Житомир справа № 806/3811/14

категорія 12.3

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Панкеєвої В.А.,

суддів: Попової О.Г., Літвина О.Т.,

за участі секретаря Бондаренка Д.А.,

за участі позивача ОСОБА_1,

за участі представника відповідачів
Каплуна О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Державної
пенітенціарної служби України у
Житомирській області, Управління
Державної пенітенціарної служби
України у Житомирській області про
визнання незаконними та скасування
наказів в частині, поновлення на
посаді, зобов'язання нарахувати та
виплатити середньомісячне грошове
забезпечення за час вимушеного
прогулу, стягнення моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Державної пенітенціарної служби
України, Управління Державної
пенітенціарної служби України у
Житомирській області в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ
Державної пенітенціарної служби
України № 83/ОС-14 від 26.06.2014 в частині
завільнення ОСОБА_1 у відповідності з
пунктом 66 Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
ОВС у відставку за п.65 (за віком);

- визнати незаконним та скасувати наказ
Державної пенітенціарної служби
України № 110/ОС-14 від 31.07.2014 про
часткову зміну пункту наказу Державної
пенітенціарної служби України № 81/ОС-14
від 26.06.2014 у частині звільнення ОСОБА_1 у
відповідності з пунктом 66 Положення
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом ОВС у відставку
за п.65 (за віком);

- поновити його на посаді начальника
Райківської виправної колонії
управління Державної пенітенціарної
служби України у Житомирській області
(№ 73) з 26 червня 2014;

- зобов'язати управління Державної
пенітенціарної служби України у
Житомирській області нарахувати та
виплатити йому середньомісячне
грошове забезпечення за час вимушеного
прогулу з 26 червня 2014 по день винесення
постанови;

- стягнути з Державної пенітенціарної
служби України 30000 грн завданої
моральної шкоди.

Позивач свої позовні вимоги
обгрунтовує тим, що 26 червня 2014 його
було звільнено з посади начальника
Райківської виправної колонії (№ 73)
відповідно до пункту 66 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України (надалі -
Положення) у відставку за п.65 (за віком).
Своє звільнення позивач вважає
незаконним та безпідставним, оскільки
вчинків які дискредетують звання
рядового і начальницького складу він
не вчиняв, на час звільнення перебував
на лікарняному, що підтверджується
листком непрацездатності. Також
зазначає, що свої службові обов'язки
він виконував сумлінно та неодноразово
заохочувався. Своїми незаконними діями
керівництво відповідача завдало йому
моральних страждань, розмір яких він
оцінює в сумі 30 тис грн.

Позивач в судовому засіданні свої
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував
проти позову, просив залишити його без
задоволення.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення позивача та
представника відповідача, суд
приходить до висновку, що позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
(КАС України) у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Перевіривши оскаржувані накази на
відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС
України, слід зазначити наступне.

Судом встановлено, що наказом
Державного департаменту України з
питань виконання покарань № 81о/с від 14
липня 2010 року позивача було прийнято на
службу в Державну
кримінально-виконавчу службу України,
зараховано в кадри Державного
департаменту України з питань
виконання покарань зі спеціальним
званням підполковника внутрішньої
служби, та призначено на посаду
начальника Райківської виправної
колонії № 73 управління Державного
департаменту України з питань
виконання покарань у Житомирській
області (а.с.11).

Як видно з матеріалів справи, наказом
Державної Пенітенціарної служби
України (надалі - ДПтС України) № 83/ОС-14
від 26 червня 2014 "Про особовий склад" у
відповідності з пунктом 66 Положення
полковника внутрішньої служби ОСОБА_1,
начальника Райківської виправної
колонії № 73 управління Державної
Пенітенціарної служби України в
Житомирській області звільнено у
відставку за п.65 (за віком) (а.с.12).

31 липня 2014 ДПтС України було винесено
наказ № 110/ОС-14 "Про особовий склад" на
часткову зміну пункту наказу ДПтС
України від 26.06.2014 № 81/ОС-14 у частині
звільнення полковника внутрішньої
служби ОСОБА_1, начальника Райківської
виправної колонії управління
Державної Пенітенціарної служби
України в Житомирській області (№ 73),
вислугу років на день звільнення якого
вважати у календарному обчисленні 27
років 05 місяців 6 днів, у пільговому
обчисленні - 33 роки 05 місяці 08 днів
(а.с.13).

На підставі листка непрацездатності
серії АГЗ № 985709 від 25 червня 2014 та серії
АГЗ № 875105 від 15 липня 2014 року
відповідачем винесено наказ № 154/ОС-14
від 09 жовтня 2014 "З особового складу",
яким частково внесені зміни до наказу
ДПтС України № 83/ОС-14 від 26.06.2014,
а саме полковника внутрішньої служби
ОСОБА_1, вважати звільненим у запас
Збройних Сил України за пунктом 64 "а" (за
віком), з 25 липня 2014 (а.с. 15, 16, 70).

Згідно п.64 "а" Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. N 114
(далі - Положення), особи середнього,
старшого і вищого начальницького
складу звільняються зі служби в запас
(з постановкою на військовий облік) за
віком - при досягненні віку,
встановленого для них пунктом 7 цього
Положення. Крім того, за віком можуть
бути звільнені особи середнього
начальницького складу, які мають
вислугу 20 і більше років (у пільговому
обчисленні), і яким до досягнення
встановленого віку перебування на
службі залишилося 3 роки і менше, а за їх
бажанням при досягненні цього віку -
незалежно від наявності вислуги років.

Відповідно п.7 даного Положення особи
середнього, старшого і вищого
начальницького складу, залежно від
присвоєних їм спеціальних звань,
перебувають на службі в органах
внутрішніх справ до такого віку:

- особи середнього і старшого
начальницького складу, за винятком
полковників міліції та полковників
внутрішньої служби - 45 років;

- полковники міліції та полковники
внутрішньої служби
- 50 років;

- генерал-майори міліції,
генерал-майори внутрішньої служби,
генерал-лейтенанти міліції та
генерал-лейтенанти внутрішньої служби
- 55 років;

- генерал-полковники внутрішньої
служби - 60 років.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, є полковником внутрішньої
служби.

Отже, відповідно до п.7 вказаного
Положення мав перебувати на службі в
органах внутрішніх справ до 22 квітня 2013
року.

Пунктом 8 Положення передбачено, що
особи середнього, старшого і вищого
начальницького складу, які досягли
встановленого для них пунктом 7 цього
Положення віку, підлягають звільненню
в запас з постановкою на військовий
облік або у відставку.

При необхідності на службі в органах
внутрішніх справ можуть бути залишені
на строк до п'яти років особи
середнього і старшого начальницького
складу до полковника міліції та
полковника внутрішньої служби включно
- начальниками, яким надано право
призначати їх на посаду.

В судовому засіданні позивач пояснив,
що після досягнення ним 50 років він
звертався із рапортом про продовження
терміну служби понад граничний вік,
проте доказів на підтвердження своїх
пояснень не надав.

З оглянутої в судовому засіданні
особової справи ОСОБА_1 встановлено, що
його рапорт щодо продовження треміну
служби понад граничний вік відсутній,
питання про продовження позивачу
терміну служби відповідачами не
розглядалось.

Даний факт підтверджується також
службовою запискою Департаменту по
роботі з персоналом ДПтС України №
5/-670/35-14 від 25.09.2014 (а.с.42).

З викладених обставин вбачається, що
при винесенні оскаржуваних наказів
відповідач діяв законно та в межах
наданих йому повноважень, які
передбачені нормами діючого
законодавства, а тому підстави для
задоволення позовних вимог відсутні.

Керуючись статтями 71, 86, 94, 159-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України,

постановив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовити.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Головуючий суддя
В.А. Панкеєва

Судді
О.Г. Попова,

О.Т. Літвин