Справа № 826/18556/14
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 грудня 2014 року 15:56
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Амельохіна В.В.
розглянувши в письмовому провадженні
адміністративну справу
до Служби безпеки України
про визнання протиправним та
скасування наказу від 11.10.2013р.,
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач)
звернувся з позовом до Служби безпеки
України (далі по тексту - відповідач)
про визнання протиправним та
скасування наказу від 11.10.2013р. №1206-06 в
частині винесення догани ОСОБА_1
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що оскаржуваний наказ
прийнято відповідачем протиправно, а
тому він підлягає скасуванню.
Позивач подав клопотання про розгляд
справи без його участі.
Відповідач проти заявленого позову
заперечив, посилаючись на те, що
оскаржуваний наказ прийнято
В судовому засіданні 08.12.2014р. суд по
справі перейшов в письмове провадження
на підставі статті 128 КАС України.
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
Наказом Служби безпеки України № 1206-ос
від 11 жовтня 2013 року на ОСОБА_1 за
порушення військової дисципліни, що
відобразилось у порушенні вимог статті
4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил
України, статті 12 Статуту внутрішньої
служби Збройних Сил України, наказу СБУ
№ 133 від 26 лютого 2010 року «Про порядок
співробітників-військовослужбовців
СБУ у приватних справах за межі
населеного пункту, на території якого
дислоковано підрозділ, орган, заклад чи
установу СБУ» накладено стягнення у
Позивач вважає прийняття такого
рішення необґрунтованим та
неправомірним, а, як наслідок, таким, що
підлягає скасуванню, з огляду на
наступні обставини.

Станом на момент прийняття
оскаржуваного наказу, позивач
перебував у розпорядженні Першого
заступника Голови СБУ - начальника
Головного управління по боротьбі з
корупцією та організованою
злочинністю СБУ.

Відповідно до змісту зазначеної статті
4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил
України, затвердженого Законом України
від 24 березня 1999 року № 551-ХІV, військова
дисципліна зобов'язує кожного
військовослужбовця:

- додержуватися Конституції та законів
України, Військової присяги, неухильно
виконувати вимоги військових статутів,
накази командирів;

- бути пильним, зберігати державну та
військову таємницю;

- додержуватися визначених військовими
статутами правил взаємовідносин між
військовослужбовцями, зміцнювати
військове товариство;

- виявляти повагу до командирів і один
до одного, бути ввічливими і
додержуватися військового етикету;

- поводитися з гідністю й честю, не
допускати самому і стримувати інших
від негідних вчинків.

Таким чином, положення статті 4
Дисциплінарного статуту Збройних Сил
України містять загальні вимоги,
порушення яких мають бути відображені
у відповідних вчинках
військовослужбовця, які, в свою чергу,
відповідними керівниками СБУ повинні
бути зафіксовані документальним
шляхом.

Разом з тим, в особовій справі ОСОБА_1
відсутні будь-які документальні
матеріали (рапорти, доповідні записки,
висновки за результатами службових
розслідувань та інші), що підтверджують
порушення ним вимог вказаної статті
Дисциплінарного статуту Збройних Сил
України.

Відповідно до статті 12 Статуту
внутрішньої служби Збройних Сил
України, затвердженого Законом України
від 24 березня 1999 року № 548-ХІУ, про все,
що сталося з військовослужбовцем і
стосується виконання ним службових
обов'язків, та про зроблені йому
зауваження військовослужбовець
зобов'язаний доповідати своєму
безпосередньому начальникові.

Разом з тим, форма доповіді однозначно
не визначена, тобто
військовослужбовець, дотримуючись
положень зазначеної вище статті,
самостійно визначає форму доповіді
начальнику.

Фактично, як це вбачається з
оскаржуваного наказу, ним було
застосовано до позивача стягнення у
вигляді догани через відсутність
останнього у межах населеного пункту,
на території якого дислоковано орган
Служби безпеки України, в якому позивач
проходив службу.

Між тим, позивачем було усно
повідомлено своє безпосереднє
керівництво (через Управління роботи з
особовим складом СБУ) про таку
відсутність у зв'язку із перебуванням
на стаціонарному лікуванні у м. Львові.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_1, на час накладення стягнення
перебував на стаціонарному лікуванні
та обстеженні у Львівському
фтізіо-пульмонологічному центрі, що
підтверджується листом
Військово-медичного управління СБУ (в
Управлінні роботи з особовим складом
СБУ зареєстровано за вх. № 2565/в від 11
жовтня 2013 року).

Таким чином, перебуваючи на лікуванні у
цивільному лікувальному закладі,
ОСОБА_1 жодним чином не порушував вимог
Статутів Збройних Сил України або
інших відомчих нормативних актів.

Зважаючи на викладене, можна дійти
висновку про відсутність підстав та, як
наслідок, незаконність накладення
стягнення на позивача.

Крім того, відповідно до положень
статей 84, 86, 88 Дисциплінарного статуту
Збройних Сил України, прийняттю
рішення командиром про накладення на
підлеглого дисциплінарного стягнення
може передувати службове
розслідування. Воно проводиться з
метою уточнення причин і умов, що
сприяли вчиненню правопорушення, та
ступеня вини.

Після розгляду письмової доповіді про
проведення службового розслідування
командир проводить бесіду з
військовослужбовцем, який вчинив
правопорушення. Якщо вину
військовослужбовця повністю доведено,
командир приймає рішення про
накладення дисциплінарного стягнення.

Військовослужбовець, який вважає, що не
вчинив правопорушення, має право
протягом місяця з часу накладення
дисциплінарного стягнення подати
скаргу старшому командирові або
звернутися до суду у визначений
законом строк.

З аналізу зазначених положень
законодавства вбачається, що, по-перше,
у даному випадку накладенню
дисциплінарного стягнення мало б
передувати службове розслідування, а
по-друге, військовослужбовець,
підданий такому стягненню, обов'язково
має бути повідомлений про нього
керівництвом.

Між тим, позивача не було повідомлено
про застосування до нього стягнення у
вигляді догани на підставі
оскаржуваного наказу відповідача, що є
грубим порушенням порядку накладення
дисциплінарних стягнень.

Вимоги суду надати належним чином
завірені копії документів на підставі,
яких прийнято оскаржуваний наказ,
відповідачем не виконано.

Відповідачем не надано також до суду
матеріалів службового розслідування.

Крім того, відповідно до законодавчо
визначеного порядку накладення
дисциплінарних стягнень на
військовослужбовців, підставою для
прийняття оскаржуваного наказу мав би
бути відповідний рапорт, з викладенням
у ньому обставин вчиненого порушення
та осіб, винних у ньому.

Проте, як вже зазначалось вище, рапорт
про порушення позивачем військової
дисципліни відсутній в матеріалах
особової справи ОСОБА_1

В судовому засіданні представник
відповідача підтвердив факт наявності
в особовій справі ОСОБА_1 телефонограми
від 16.09.2013р., відповідно до якої
останній повідомив своє безпосереднє
керівництво через Управління роботи з
особового складу СБУ про відсутність у
межах населеного пункту у зв'язку із
перебуванням на стаціонарному
лікуванні у м. Львові.

Таким чином, на підставі
вищевикладеного відповідачем як
суб'єктом владних повноважень не
доведено правомірності та
обґрунтованості прийняття
оскаржуваного наказу від 11.10.2013р. №1206-06
в частині винесення догани ОСОБА_1, а
тому позовні вимоги є обґрунтованими, а
позов таким, що підлягає задоволенню.

Разом з тим, слід зазначити, що
позивачем не пропущений строк
звернення до суду, оскільки про
оскаржуваний наказ позивач дізнався
лише після ознайомлення з матеріалами
власної особової справи у зв'язку з
присвоєнням вищого військового звання
генерал-майор, що мало місце 04.11.2014р.

Разом з тим, відповідачем не надано
суду доказів ознайомлення позивача з
оскаржуваним наказом від 11.10.2013р. №1206-06.

Частиною 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративній справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін.

Згідно ч. 4 ст. 70 КАС України обставини,
які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 128, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та
скасувати наказ Служби безпеки України
№1206-ос від 11.10.2013р. в частині винесення
догани ОСОБА_1.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Суддя
В.В.
Амельохін