Справа № 826/17648/14
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2014-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 листопада 2014 року 13:40
Окружний адміністративний суд міста
головуючого судді Шулежка В.П.,
за участю секретаря судового засідання
представника позивача - Пархоменка Є.О.,
представника відповідача - Данилюка
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» до
відділу державної виконавчої служби
Деснянського районного управління
юстиції у м. Києві про скасування
постанови та зобов'язання вчинити дії,
З позовом до Окружного
адміністративного суду м. Києва
звернулось публічне акціонерне
товариство «Райффайзен Банк Аваль»
(далі - позивач, ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль») до відділу державної
виконавчої служби Деснянського
районного управління юстиції у м. Києві
(далі - відповідач) про:
скасування постанови головного
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Деснянського районного управління
юстиції у м. Києві про повернення
виконавчого документа стягувачу від
27.10.2014 р. ВП № 37815272;
зобов'язання відділ державної
виконавчої служби Деснянського
районного управління юстиції у м. Києві
відкрити виконавче провадження на
підставі виконавчого напису, вчиненого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
за реєстраційним № 5551 про звернення
стягнення на будівлю цеху по
виготовленню піногазобетона з
підсобними приміщеннями (літ. Ш),
загальною площею 277,30 кв.м., що
знаходяться за адресою: м. Київ, вул.
Пухівська,буд. 1-А та належить на праві
приватної власності ТОВ «Валькірія».
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що головним державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Деснянського
районного управління юстиції у м. Києві
незаконно прийнято постанову про
повернення виконавчого документа
стягувачу, посилаючись на те, що згідно
Закону України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», оскільки, на думку
позивача, Законом не встановлена
заборона щодо звернення стягнення на
майно чи кошти боржника.
Позивач у судовому засіданні просив
суд прийняти обґрунтоване рішення з
урахуванням того, що оскаржувані дії
відповідача при прийнятті рішення на
час розгляду справи виконані.
Відповідач, заперечуючи проти
адміністративного позову, стверджує,
що при винесенні оскаржуваної
постанови головний державний
виконавець діяв у відповідності до
вимог законодавства, тому відсутні
підстави для задоволення позовних
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
вважає встановленими наступні
обставини та відповідні їм
Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем та ТОВ «Валькірія» укладено
іпотечний договір № 012/95-04/06/069М до
Кредитного договору № 012/95-04/5/714М від
16.05.2008 р., предметом якого є
забезпечення зобов'язання
Іпотекодавця за Кредитним договором,
за умовами якого він зобов'язувався
повернути Іпотекодержателю отримані
кошти, сплатити відсотки за
користування кредитними коштами.
У забезпечення зобов'язань
Іпотекодавець передає
Іпотекодержателю в іпотеку нерухомого
майна, а саме будівлю цеху по
виготовленню піногазобетона з
підсобними приміщеннями (літ Ш),
загальною площею 277,30 кв.м., що
знаходяться за адресою: м. Київ, вул.
Приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
вчинено виконавчий напис за
реєстраційним № 5551 від 16.12.2009 р. про
звернення стягнення на будівлю цеху по
виготовленню піногазобетона з
підсобними приміщеннями (літ. Ш),
загальною площею 277,30 кв.м., що
знаходяться за адресою: м. Київ, вул.
Пухівська,буд. 1-А та належить на праві
приватної власності ТОВ «Валькірія».
Вказаним виконавчим написом вирішено
задовольнити за рахунок коштів від
реалізації майна, переданого в іпотеку,
вимоги позивача в сумі 138 730,93 грн.
На підставі заяви ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» від 29.04.2013 р. відповідачем
відкрито виконавче провадження, що
оформлено постановою від 08.05.2013 р. про
відкриття виконавчого провадження №
37815272 з примусового виконання
виконавчого напису за реєстраційним №
5551, виданого 16.12.2009 р.
Головним державним виконавцем
винесена постанова від 27.10.2014 р. ВП №
37815272 про повернення виконавчого
документу стягувачу на підставі п. 9 ч. 1
ст. 47 Закону України «Про виконавче
Не погоджуючись із вищезазначеною
постановою, позивач оскаржив її до
суду.
Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку про необґрунтованість
позовних вимог виходячи з наступного.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначає Закон України «Про виконавче
провадження» від 21.04.1999 р. № 606-XIV.

За визначенням, наведеним у ст. 1 Закону
України «Про виконавче провадження»,
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.

У силу вимог ч. 2 ст. 17 Закону України
«Про виконавче провадження»,
підлягають виконанню державною
виконавчою службою такі виконавчі
документи: 1) виконавчі листи, що
видаються судами, і накази
господарських судів, у тому числі на
підставі рішень третейського суду та
рішень Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті; 2) ухвали,
постанови судів у цивільних,
господарських, адміністративних,
кримінальних справах та справах про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом; 3)
судові накази; 4) виконавчі написи
нотаріусів; 5) посвідчення комісій по
трудових спорах, що видаються на
підставі відповідних рішень таких
комісій; 6) постанови органів (посадових
осіб), уповноважених розглядати справи
про адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом; 7)
постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій і
накладенням штрафу; 8) рішення інших
органів державної влади, якщо їх
виконання за законом покладено на
державну виконавчу службу; 9) рішення
Європейського суду з прав людини з
урахуванням особливо.

Як встановлено судом, на підставі заяви
позивача від 29.04.2013 р. відповідач виніс
постанову про відкриття виконавчого
провадження №37815272 з примусового
виконання виконавчого напису
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 про
звернення стягнення на нерухоме майно,
а саме будівлю цеху по виготовленню
піногазобетона з підсобними
приміщеннями (літ. Ш), загальною площею
277,30 кв.м., що знаходяться за адресою: м.
Київ, вул. Пухівська,буд. 1-А на користь
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Суд встановив, що боржник у виконавчому
провадженні №37815272 в добровільному
порядку виконавчий напис нотаріуса
№5551 від 16.12.2009 р. не виконав.

За заявою стягувача з метою
забезпечення реального виконання
виконавчого напису, на підставі ст. 57
Закону України «Про виконавче
провадження», відповідачем винесено
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
від 08.05.2013 р. ВП №37815272.

Відповідач зазначив, що у
відповідності до вимог законодавства
вчинив всі необхідні дії для
забезпечення виконання виконавчого
документа у виконавчому провадженні
№37815272, однак у зв'язку з прийняттям
Верховною Радою України Закону України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» № 1304-VІІ від 03.06.2014 р., виніс
постанову про повернення виконавчого
документа стягувачу на підставі п. 9 ч. 1
ст. 47 Закону України «Про виконавче
провадження».

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону
України «Про виконавче провадження»,
виконавчий документ, на підставі якого
відкрито виконавче провадження, за
яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо, зокрема, наявна
встановлена законом заборона щодо
звернення стягнення на майно чи кошти
боржника, якщо у нього відсутнє інше
майно чи кошти, на які можливо звернути
стягнення, а також щодо проведення
інших виконавчих дій стосовно
боржника, що виключає можливість
виконання відповідного рішення.

У силу вимог ч. 5 ст. 47 Закону України
«Про виконавче провадження»,
повернення виконавчого документа
стягувачу з підстав, передбачених цією
статтею, не позбавляє його права
повторно пред'явити виконавчий
документ до виконання протягом
строків, встановлених статтею 22 цього
Закону.

В той час, в ході судового розгляду
справи, судом встановлено, що
відповідачем на підставі заяви
стягувача від 21.11.2014 р. відкрито
виконавче провадження № 45573442 з
примусового виконання виконавчого
напису нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 № 5551 про
звернення стягнення на нерухоме майно,
а саме будівлю цеху по виготовленню
піногазобетона з підсобними
приміщеннями (літ. Ш), загальною площею
277,30 кв.м., що знаходяться за адресою: м.
Київ, вул. Пухівська,буд. 1-А на користь
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».
Встанволено боржнику строк для
виконання до 28.11.2014 р.

Виходячи з аналізу наявних документів,
що містяться в матеріалах справи, та
норм чинного законодавства,
вбачається, що на момент розгляду даної
справи по суті уже відкрито виконавче
провадження з примусового виконання
виконавчого напису за реєстраційним №
5551 на предмет іпотеки, а тому на момент
розгляду справи відсутні порушення
прав чи інтересів позивача з боку
органу державної виконавчої служби.

Також, як пояснив представник позивача
в судовому засіданні, враховуючи, що
виконавче провадження уже відкрито та
присвоєно новий реєстраційний номер,
спір між позивачем та відповідачем
вичерпано, однак у нього відсутні
повноваження щодо відмови від позову.
Крім того, зазначив, що вирішення спору
залишають на розсуд суду.

За таких обставин, перевіривши
правомірність прийняття оскаржуваної
постанови вимогам законодавства, з
урахуванням встановлених обставин, а
саме прийняття постанови про відкриття
виконавчого провадження за заявою
стягувача, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову.

Частиною 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративній справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В даному випадку, відповідачем
доведено правомірність своїх дій при
винесенні оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку про необґрунтованість
позовних вимог та відсутність підстав
для їх задоволення.

Керуючись ст.ст. 11, 94, 158-163 КАС України,
суд,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного
позову публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль»
відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі до
Окружного адміністративного суду
міста Києва апеляційної скарги на
постанову протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у
строк, встановлений ст. 186 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення цього строку.

Суддя
В.П. Шулежко