Справа № 810/3404/14
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 810/3404/14
інстанції: Скрипка І.М.
Суддя-доповідач: Аліменко В.О.
У Х В А Л А

Іменем України

04 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді
Аліменка В.О.

суддів
Безименної Н.В., Карпушової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
відповідача Ірпінської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області на Постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 03 липня 2014
року у справі за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до Ірпінської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області,
Головного управління Міндоходів у
Київській області, Міністерства
доходів і зборів України про визнання
протиправними та скасування
рішень,зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
Київського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Ірпінської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області, Головного управління
Міндоходів у Київській області,
Міністерства доходів і зборів України,
в якому просила визнати протиправною
та скасувати вимогу Ірпінської ОДПІ
від 12 лютого 2014 року №Ф297-17, скасувати
рішення Головного управління
Міндоходів у Київській області
№408/Б/10-36-10-01-04/197 від 27 березня 2014 року та
Міністерства доходів і зборів України
№2879/Б/99-99-10-01-07-15 від 6 травня 2014 року,
зобов'язати Ірпінську ОДПІ привести
картку особового рахунку у
відповідність до чинного
законодавства, із урахуванням
поширення на позивача дії частини
четвертої статті 4 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» та списати з
картки особового рахунку борг у сумі
9373,18 грн., а також утриматись від
застосування до позивача положень
статті 25 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» та Інструкції
про порядок нарахування і сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від 9
вересня 2013 №455 та зобов'язати
відповідача у десятиденний строк
надати до суду звіт про виконання
постанови Київського окружного
адміністративного суду, прийнятої за
результатами розгляду справи.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 03 липня 2014
року зазначений адміністративний
позов задоволено частково.

Не погоджуючись з прийнятою
Постановою, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати Постанову суду першої
інстанції. Свої вимоги апелянт
аргументує тим, що оскаржуване судове
рішення є незаконним, необґрунтованим
та прийняте з порушенням норм
матеріального права.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги
наявними в матеріалах справи доказами,
колегія суддів приходить до
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем
та перебуває на обліку в Ірпінській
об'єднаній державній податковій
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_2,
позивач є особою, яка постійно проживає
на території зони посиленого
радіоекологічного контролю і належить
до потерпілих від аварії на
Чорнобильській АЕС 4 категорії.

Як вбачається з посвідчення № НОМЕР_1
від 13.05.2010 року виданого Пенсійним
фондом України серія НОМЕР_3 позивач
отримує пенсію за віком, призначену на
пільгових умовах зі зниженням
пенсійного віку відповідно до ст. 55
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

12.02.2014 року Ірпінською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Київській області сформовано та
направлено позивачу вимогу про сплату
боргу № Ф-297-17 на суму 9373,18 грн.

В порядку процедури досудового
оскарження позивач звернулась зі
скаргою на вимогу № Ф-297-17 до Головного
управління Міндоходів у Київській
області. 27 березня 2014 року Головним
управлінням Міндоходів у Київській
області прийнято рішення
№408/Б/10-36-10-01-04/197, яким залишено вимогу
Ірпінської ОДПІ від 12 лютого 2014 року
№Ф-297-17 без змін, а скаргу - без
задоволення.

Не погоджуючись із таким рішенням,
позивач оскаржила його та відповідну
вимогу до Міністерства доходів і
зборів України, однак 6 травня 2014 року
відповідач 3, рішенням №2879/Б/99-99-10-01-07-15,
скаргу ОСОБА_3 залишив без задоволення.

Задовольняючи частково
адміністративний позов суд першої
інстанції дійшов висновку про те, що
позивач як фізична особа-підприємець,
який обрав спрощену систему
оподаткування, звільнений від сплати
за себе єдиного внеску, оскільки є
пенсіонером.

З такими висновками Київського
окружного адміністративного суду
погоджується колегія суддів, виходячи
з наступного.

Судом апеляційної інстанцій
встановлено, що позивач отримує пенсію
на пільгових умовах зі зниженням віку,
що дає право на пенсію за віком.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3
обрала спрощену систему оподаткування
і є платником єдиного податку.

Закон України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» №2464-VI
від 08.07.2010 (далі - Закон №2464-VI) визначає
правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку вказаного
внеску, умови та порядок його
нарахування і сплати та повноваження
органу, що здійснює його збір та
ведення обліку.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 4 Закону
№2464-VI платниками єдиного внеску є
фізичні особи - підприємці, в тому числі
ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Згідно з частиною четвертою статті 4
Закону № 2464-VI, особи, зазначені у пункті
4 частини першої цієї статті, які обрали
спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Частиною 2 статті 6 Закону №2464-VI
встановлено, що платник єдиного внеску
зобов'язаний, зокрема, своєчасно та в
повному обсязі нараховувати,
обчислювати і сплачувати єдиний
внесок.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 7
Закону №2464-VI для платників, зазначених
у пункті 4 частини першої статті 4 цього
Закону, які обрали спрощену систему
оподаткування, єдиний внесок
нараховується на суми, що визначаються
такими платниками самостійно для себе
та членів сім'ї, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності, але не більше максимальної
величини бази нарахування єдиного
внеску, встановленої цим Законом. При
цьому сума єдиного внеску не може бути
меншою за розмір мінімального
страхового внеску за кожну особу.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону
№1058-IV законодавство про пенсійне
забезпечення базується на Конституції
України, складається з Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, цього Закону,
закону про державне пенсійне
забезпечення, законів, якими
встановлюються умови пенсійного
забезпечення, відмінні від
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування та
недержавного пенсійного забезпечення,
міжнародних договорів з пенсійного
забезпечення, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, а
також інших законів та
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до законів про пенсійне
забезпечення, що регулюють відносини у
сфері пенсійного забезпечення в
Україні.

Статтею 1 Закону № №1058-IV визначено, що
пенсіонер це особа, яка відповідно до
цього Закону отримує пенсію, довічну
пенсію, або члени її сім'ї, які
отримують пенсію в разі смерті цієї
особи у випадках, передбачених цим
Законом; пенсія це щомісячна пенсійна
виплата в солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом;
страховий стаж це період (строк),
протягом якого особа підлягала
державному соціальному страхуванню,
якою або за яку сплачувався збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування згідно із законодавством,
що діяло раніше, та/або підлягає
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню згідно із цим
Законом і за який сплачено страхові
внески.

Колегія суддів звертає особливу увагу
на те, що статтею 26 Закону України від 9
липня 2003 року № 1058-ІV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та статтею 12 Закону
України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ
«Про пенсійне забезпечення» для
громадян України встановлений
загальний пенсійний вік, з настанням
якого вони можуть претендувати на
виплату пенсії за віком. Відповідно до
статті 55 Закону України від 28 лютого 1991
року № 796-XII «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
особам, які працювали або проживали на
територіях радіоактивного
забруднення, пенсії надаються із
зменшенням пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Таким чином, особи, яким призначені
пенсії зі зменшенням пенсійного віку
відповідно до статті 55 Закону № 796-XII, є
пенсіонерами за віком. Отже, фізичні
особи-підприємці, які отримують
зазначену пенсію і які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на підставі
частини четвертої статті 4 Закону
України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», проте не
позбавлені права сплачувати цей внесок
на добровільній основі.

Аналогічна правова позиція викладена в
рішенні Верховного суду України від
15.04.2014 року № 21-25а14.

Щодо скасування рішень Головного
управління Міндоходів у Київській
області №408/Б/10-36-10-01-04/197 від 27 березня
2014 року та Міністерства доходів і
зборів України №2879/Б/99-99-10-01-07-15 від 6
травня 2014 року, прийнятих за
результатами розгляду скарг на вимогу
про сплату боргу, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Статтею 3 цього Кодексу визначено, що
справа адміністративної юрисдикції -
це переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

За нормами статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори,
зокрема: спори фізичних чи юридичних
осіб із суб'єктом владних повноважень
щодо оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

При цьому, під рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень, у розумінні Кодексу
адміністративного судочинства
України, вважається таке владне
рішення (дія), які спрямовані на
врегулювання тих чи інших суспільних
відносин у публічно-правовій сфері,
мають обов'язковий характер і
породжують певні правові наслідки.

Рішення відповідача 2 та відповідача 3,
прийняті за результатами розгляду
скарги на вимогу про сплату боргу, не
покладають на позивача додаткових
обов'язків та, відповідно, не створюють
правових наслідків. У той же час,
рішенням суб'єкта владних повноважень
у випадку, який розглядається, є саме
вимога про сплату боргу.

Тому, суд першої інстанції правомірно
відмовив у задоволенні позовної вимоги
про скасування згаданих рішень
Головного управління Міндоходів у
Київській області та Міністерства
доходів і зборів України.

Стосовно зобов'язання Ірпінської ОДПІ
привести картку особового рахунку
позивача у відповідність до чинного
законодавства та списати із такої
картки борг у сумі 9373,18 грн., колегія
судів зазначає, що позов у цій частині
задоволенню також не підлягає у зв'язку
із дискреційними повноваженнями
відповідача 1 щодо таких дій та
неможливістю перебирання такої
функції на себе судом.

Щодо позовної вимоги про утримання
Ірпінською ОДПІ від застосування до
позивача положень статті 25 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» та Інструкції
про порядок нарахування і сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, то
колегія суддів констатує про
неможливість задоволення вимог на
майбутнє, а тому доходить висновку про
відмову у задоволенні такої вимоги.

Із приводу вимоги про зобов'язання
відповідача подати до суду звіт про
виконання рішення за результатами
розгляду справи, суд зазначає наступне.

За нормами частини першої статті 267
Кодексу адміністративного судочинства
України суд, який ухвалив судове
рішення в адміністративній справі, має
право зобов'язати суб'єкта владних
повноважень, не на користь якого
ухвалене судове рішення, подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання судового рішення.

Тобто положеннями вказаної статті
закріплено право саме суду
встановлювати контроль за виконанням
судового рішення і вирішувати у яких
випадках належить подавати
відповідний звіт. Крім того, така
вимога не є способом захисту
порушеного права та не належить до
позовних вимог, які може містити
адміністративний позов у силу частини
четвертої статті 105 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що доводи
викладені в апеляційній скарзі не
знайшли свого підтвердження,
оскаржувана постанова прийнята судом
відповідно до норм матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача
Ірпінської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області на Постанову Київського
окружного адміністративного суду від 03
липня 2014 року - залишити без
задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 03 липня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
Ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
В.О. Аліменко

Судді
Н.В. Безименна

О.В. Карпушова

.

Головуючий суддя
Аліменко В.О.

Судді:
Безименна Н.В.

Карпушова О.В.