Справа № 826/12299/13-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2014 року м. Київ
К/800/23257/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Сороки М.О., Чумаченко Т.А.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні в касаційній інстанції
адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Київської міської
ради, Заступника директора
Департаменту земельних ресурсів
Київської міської державної
адміністрації Іващенка Віктора
Михайловича про визнання
протиправними дій, та зобов'язання
вчинити дії, провадження по якій
відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 22 листопада 2013
року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 03 квітня 2014 року,

у с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Київської міської ради, Заступника
директора Департаменту земельних
ресурсів Київської міської державної
адміністрації Іващенка В. М. (далі -
заступником директора Департаменту)
про визнання протиправними дій та
зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07
червня 2013 року позивач звернувся до
Київської міської ради з Клопотанням в
порядку статті 118 Земельного кодексу
України від 22 травня 2013 року (вх.
№08/П-1912) (надалі - Клопотання № 08/П-1912), в
якому просив визначити без його
погодження та виділити йому земельну
ділянку орієнтовним розміром до 0,10 га в
межах міста Києва з цільовим
призначенням для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд.

Заступником директора Департаменту за
наслідками розгляду клопотання №
08/П-1912 листом від 21 червня 2013 року №
3 повідомлено позивача, що
зазначене клопотання не відповідає
вимогам статті 21 Рішення Київради від 28
лютого 2013 року №63/9120 "Про Тимчасовий
порядок передачі (надання) земельних
ділянок у користування або у власність
із земель комунальної власності в
місті Києві".

Позивач вважає, що відповідачами його
клопотання про надання земельної
ділянки було розглянуто із порушенням
порядку розгляду клопотань про надання
дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, що передбачений чинним
законодавством України та з виходом за
межі своїх повноважень, не вирішивши
питання по суті, що призвело до
порушення законних прав та інтересів
позивача.

У зв'язку з чим позивач просив:

- визнати протиправними дії Київської
міської ради та заступника директора
Департаменту щодо порушення процедури
розгляду його (ОСОБА_1.) клопотання про
виділення та передачу у власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки) у межах норм
безоплатної приватизації орієнтовною
площею 0,10 га в межах міста Києва;

- зобов'язати Київську міську раду
винести на засідання сесії Київської
міської ради та розглянути його
(ОСОБА_1.) клопотання про виділення та
передачу йому у власність земельної
ділянки для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки) у межах норм
безоплатної приватизації орієнтовною
площею 0,10 га в межах міста Києва у
відповідності до норм чинного
законодавства та надати мотивовану
відповідь за результатами розгляду
клопотання.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
22 листопада 2013 року, залишеною
без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 03 квітня 2014 року, у задоволенні
позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати їх рішення та
постановити нове, яким позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає залишенню
без задоволення з таких підстав.

Згідно із частиною 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно з частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 07 червня 2013 року ОСОБА_1
звернувся до Київської міської ради з
клопотанням в порядку статті 118
Земельного кодексу України від 22
травня 2013 року (вх. №08/П-1912), в якому
просив визначити без його погодження
та виділити йому земельну ділянку
орієнтовним розміром до 0,10 га в межах
міста Києва з цільовим призначенням
для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд.

21 червня 2013 року заступником директора
Департаменту надано позивачу
відповідь, викладену в листі №3, в
якому повідомлено про розгляд
клопотання позивача щодо передачі у
приватну власність земельної ділянки
та вказано, що зазначене клопотання
позивача не відповідає вимогам статті
21 Рішення Київради від 28 лютого 2013 року
№63/9120 "Про Тимчасовий порядок передачі
(надання) земельних ділянок у
користування або у власність із земель
комунальної власності в місті Києві", а
також вказано перелік потрібних
документів, які мають бути додані до
клопотання.

Вважаючи свої права порушеними,
позивач звернувся з вказаним позовом
до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився і суд апеляційної інстанції,
дійшов висновку, що подане позивачем
клопотання про отримання безоплатно у
власність земельної ділянки
розглянуто відповідачами в спосіб,
порядок та строки, передбачені чинним
законодавством України,
протиправності дій відповідачів при
розгляді клопотання в ході розгляду
справи судом не встановлено.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками судів попередніх інстанцій
виходячи з наступного.

Відповідно до статті 13 Конституції
України земля, її надра, атмосферне
повітря, водні та інші природні
ресурси, які знаходяться в межах
території України, природні ресурси її
континентального шельфу, виключної
(морської) економічної зони є об'єктами
права власності Українського народу.
Від імені Українського народу права
власника здійснюють органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
цією Конституцією.

Статтею 14 Конституції України
встановлено, що право власності на
землю гарантується і це право
набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою відповідно до закону.

Згідно із статтею 3 Земельного кодексу
України, земельні відносини
регулюються Конституцією України, цим
Кодексом, а також прийнятими
відповідно до них нормативно-правовими
актами.

У статті 143 Конституції України
зазначено, що територіальні громади
села, селища, міста безпосередньо або
через утворені ними органи місцевого
самоврядування управляють майном, що є
в комунальній власності; затверджують
програми соціально-економічного та
культурного розвитку і контролюють їх
виконання; затверджують бюджети
відповідних
адміністративно-територіальних
одиниць і контролюють їх виконання;
встановлюють місцеві податки і збори
відповідно до закону; забезпечують
проведення місцевих референдумів та
реалізацію їх результатів; утворюють,
реорганізовують та ліквідовують
комунальні підприємства, організації і
установи, а також здійснюють контроль
за їх діяльністю; вирішують інші
питання місцевого значення, віднесені
законом до їхньої компетенції.

Так, відповідно до п. "б" частини 1 статті
9 Земельного кодексу України до
повноважень, зокрема, Київської
міської ради у галузі земельних
відносин на її території належить
передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу.

Частиною першою статті 116 Земельного
кодексу України передбачено, що
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування (частина 2 статті 116 ЗК
України).

Безоплатна передача земельних ділянок
у власність громадян провадиться у
разі:

а) приватизації земельних ділянок, які
перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок
внаслідок приватизації державних і
комунальних сільськогосподарських
підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із
земель державної і комунальної
власності в межах норм безоплатної
приватизації, визначених цим Кодексом
(частина 3 статті 116 ЗК України).

Передача земельних ділянок безоплатно
у власність громадян у межах норм,
визначених цим Кодексом, провадиться
один раз по кожному виду використання
(частина 4 статті 116 ЗК України).

Статтею 118 Земельного кодексу України
встановлений порядок безоплатної
приватизації земельних ділянок
громадянами.

Зазначеною нормою встановлено, що
громадянин, зацікавлений у
приватизації земельної ділянки, яка
перебуває у його користуванні, подає
заяву до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки.
Громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки. У
клопотанні зазначаються цільове
призначення земельної ділянки та її
орієнтовні розміри. До клопотання
додаються графічні матеріали, на яких
зазначено бажане місце розташування
земельної ділянки, погодження
землекористувача (у разі вилучення
земельної ділянки, що перебуває у
користуванні інших осіб) та висновки
конкурсної комісії (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства).

Тобто, законодавством встановлений
обов'язок громадянина подати заяву про
вибір місця розташування земельної
ділянки з позначеним на відповідному
графічному матеріалі бажане місце
розташування земельної ділянки з її
орієнтовними розмірами, оскільки
процедура вибору земельної ділянки
здійснюється з метою встановлення
можливості відведення тієї чи іншої
земельної ділянки для цілей, що вказані
в заяві, її граничних розмірів та площі,
правового режиму та вимог щодо
відведення земельної ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування, який
передає земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку (частина 7 статті 118
Земельного кодексу України).

Відповідно до пункту "г" частини першої
статті 121 Земельного кодексу України
громадяни України мають право на
безоплатну передачу їм земельних
ділянок із земель державної або
комунальної власності для будівництва
і обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) у селах - не більше
0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15
гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Пунктом 34 частини першої статті 26
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" передбачено,
що вирішення відповідно до закону
питань регулювання земельних відносин
здійснюється виключно на пленарних
засіданнях сільської, селищної,
міської ради.

Відповідно до частини першої статті 59
вищезазначеного Закону передбачено, що
рада в межах своїх повноважень приймає
нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно зі статтею 140 Конституції
України особливості здійснення
місцевого самоврядування в місті Києві
та місті Севастополі визначаються
окремими законами України.

Зокрема, згідно з пунктом 2 частини
першої статті 22 Закону України "Про
столицю України - місто-герой Київ" у
зв'язку зі здійсненням містом Києвом
функцій столиці України, Київська
міська рада та Київська міська
державна адміністрація, кожна в межах
своєї компетенції, встановленої
законами України, мають право
встановлювати порядок утримання та
експлуатації об'єктів, розташованих у
місті, та прилеглої до них території,
правила благоустрою, торговельного,
побутового, транспортного,
житлово-комунального та іншого
соціально-культурного обслуговування,
визначати особливості
землекористування та використання
інших природних ресурсів.

Для визначення порядку передачі
(надання) земельних ділянок в
користування або у власність із земель
комунальної власності Київська міська
рада Рішенням «Про Тимчасовий порядок
передачі (надання) земельних ділянок у
користування або у власність із земель
комунальної власності в місті Києві»
від 28 лютого 2013 року №63/9120 затвердила
Тимчасовий порядок передачі (надання)
земельних ділянок у користування або у
власність із земель комунальної
власності в місті Києві.

Пунктом в) частини третьої статті 1
розділу 1 Порядку №63/9120 визначено, що
дія цього Порядку поширюється на
випадки надання (передачі) Київською
міською радою земельних ділянок із
земель комунальної власності
безоплатно у власність громадянам, а
також у разі приватизації земельних
ділянок, які перебувають у
користуванні громадян, для будівництва
та обслуговування житлових будинків,
господарських будівель і споруд
(присадибні ділянки).

Статтею 21 розділу 7 Порядку №63/9120
визначено порядок отримання дозволу на
розроблення документації із
землеустрою у випадках передачі
громадянам безоплатно у власність або
в оренду земельних ділянок для
будівництва та обслуговування
житлових будинків, господарських
будівель і споруд (присадибні ділянки),
ведення садівництва, індивідуального
дачного та гаражного будівництва.

Частиною четвертою статті 21 розділу 7
Порядку №63/9120 визначено, що
Секретаріат Київської міської ради
разом з дорученням (резолюцією)
Київського міського голови або
заступника міського голови - секретаря
Київської міської ради у день
надходження клопотання або протягом
наступного робочого дня надсилає його
через приймальню Київської міської
ради з земельних питань для
опрацювання до Департаменту земельних
ресурсів.

В підпункті 3.12 пункту 3 Положення про
Департамент земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) №182/342 визначено, що
Департамент земельних ресурсів є
структурним підрозділом виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) готує та подає в
установленому порядку проекти рішень
Київської міської ради, розпоряджень
Київського міського голови,
розпорядження виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації), а
також подає свої висновки з питань:
розпорядження землями в межах міста
Києва; передачі земельних ділянок у
власність громадян та юридичних осіб;
надання земельних ділянок в
користування, вилучення земельних
ділянок; продажу земельних ділянок у
власність; викупу земельних ділянок
для суспільних потреб міста;
звільнення самовільно зайнятих
земельних ділянок; встановлення та
зміни межі районів у місті, в порядку,
встановленому законодавством України;
встановлення сервітуту (права на
обмежене користування).

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що Київська міська рада делегувала
повноваження щодо розгляду заяв на
приватизацію земельних ділянок та
виготовлення проектів рішень
Департаменту земельних ресурсів, який
на момент подання позивачем
клопотання, був структурним
підрозділом виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації).

Як встановлено судом першої інстанції,
що не спростовано позивачем, вказаний
Порядок №63/9120 не оскаржувався та
станом на дату судового розгляду є
чинним.

Відповідно до частин першої та другої
статті 21 Порядку громадяни,
зацікавлені в одержанні земельної
ділянки у межах м. Києва для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибна ділянка),
індивідуального гаражного та дачного
будівництва чи ведення садівництва,
подають безпосередньо до Київської
міської ради клопотання про передачу
земельної ділянки у власність, а у разі
наміру одержати земельну ділянку для
зазначених цілей в оренду - клопотання
в довільній формі про надання дозволу
на розроблення документації із
землеустрою.

У клопотанні про передачу земельної
ділянки у власність, а у разі наміру
одержати земельну ділянку в оренду - у
клопотанні про надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки,
зазначаються цільове призначення
ділянки, орієнтовний розмір і місце
розташування земельної ділянки (далі -
клопотання).

У клопотанні відповідно до Закону
України «Про захист персональних
даних» також зазначається в довільній
формі згода громадянина на обробку в ПК
«Кадастр» його персональних даних,
зазначених у клопотанні та доданих до
нього документах.

До клопотання додаються: викопіювання
з кадастрової карти (плану) або інші
графічні матеріали у масштабі не менше
1:2000, на яких зазначено бажане місце
розташування та розмір земельної
ділянки; витяг з містобудівного
кадастру; витяг з міського земельного
кадастру; нотаріально посвідчена
письмова згода землекористувача на
вилучення земельної ділянки чи її
частини при формуванні нової земельної
ділянки (у разі необхідності вилучення
земельної ділянки) або припинення
права користування земельною ділянкою
чи її частиною при формуванні нової
земельної ділянки (у разі добровільної
відмови від права користування
земельною ділянкою) із зазначенням
розмірів передбаченої для вилучення
(припинення права користування)
земельної ділянки та умов її вилучення,
а також документи, що посвідчують
правонаступництво землекористувача,
якщо таке було, або у разі ненадання чи
відмови у наданні такої згоди - рішення
суду про вирішення цього питання;
нотаріально посвідчені копії
документів щодо правового статусу
об'єктів нерухомого майна (житлового
будинку та інших будівель, споруд) та
копія матеріалів технічної
інвентаризації об'єктів нерухомого
майна (житлового будинку та інших
будівель, споруд), якщо такі
розташовані на земельній ділянці;
копії рішень уповноважених органів про
передачу земельної ділянки в
користування (у разі подачі клопотання
щодо земельної ділянки, яка надавалась
в користування до 15.03.91 - до введення в
дію Земельного кодексу Української
РСР) або довідка Департаменту
містобудування та архітектури про
відсутність в архіві документів щодо
відведення відповідної земельної
ділянки (крім подачі клопотання щодо
передачі сформованої земельної
ділянки без зміни її цільового
призначення); копії документів, що
посвідчують право на земельну ділянку
(за наявності, а у разі подачі
клопотання щодо передачі сформованої
земельної ділянки без зміни її
цільового призначення - обов'язково);
копія реєстраційного номера облікової
картки платника податку (крім громадян
України, які через свої релігійні або
інші переконання відмовилися від
прийняття реєстраційного номера
облікової картки платника податку
(ідентифікаційного номера), офіційно
повідомили про це відповідні органи
державної влади та мають відмітку в
паспорті громадянина України); копія
паспорта громадянина; довіреність або
засвідчена в установленому порядку її
копія, на підставі якої інтереси
заявника (громадянина) представляє
його уповноважена особа (у разі якщо
клопотання подається представником)
(частина 3 статті 21 Тимчасового
порядку).

Отже, саме на громадянина покладений
обов'язок зазначити місце розташування
земельної ділянки, яку він бажає
одержати безоплатно у власність.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
інстанцій, позивачем до клопотання
№08/П-1912 було додано копію паспорту та
ідентифікаційного коду ОСОБА_1 та
графічні матеріали з бажаним місцем
розташуванням земельної ділянки.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що при дослідженні
графічних матеріалів, доданих
позивачем до клопотання №08/П-1912, ОСОБА_1
визначено бажане місце розташування
земельної ділянки в межах всієї
території міста Києва, що не є належним
виконання вимог чинного законодавства
України.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, що до клопотання
не були подані документи, які визначені
в частині третій статті 21 розділу 7
Порядку №63/9120.

Згідно із статтею 21 Порядку №63/9120, у
разі невідповідності клопотання та
складу доданих до нього документів
вимогам цього Порядку клопотання по
суті не розглядається Департаментом
земельних ресурсів, про що громадянин
інформується відповідним листом
протягом семи робочих днів з дня
надходження клопотання з секретаріату
Київської міської ради.

У цьому разі громадянин або його
уповноважена особа отримують додані до
клопотання документи у Департаменті
земельних ресурсів для приведення їх у
відповідність до вимог цього Порядку, а
при отриманні документів на звороті
клопотання громадянином або
уповноваженою ним особою робиться
відповідна відмітка з описом отриманих
документів, яка скріплюється підписом
громадянина або уповноваженої ним
особи із зазначенням дати отримання
документів.

Після приведення документів, що були
додані до клопотання, у відповідність
до вимог цього Порядку громадянин
подає клопотання до Київської міської
ради в порядку, встановленому цією
статтею.

Отже, відповідно до статті 21 Порядку
№63/9120 Департамент земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) після отримання
клопотання від особи, яка бажає
отримати безоплатно земельну ділянку,
має можливість повернути документи на
доопрацювання, або ж, в разі прийняття,
розглянути та підготувати відповідний
проект дозволу на розроблення
документації із землеустрою (або ж
проект відмови у наданні такого
дозволу).

Клопотання було передане до
Департаменту земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації), який за результатами
розгляду повідомив в листі №3 від
21 червня 2013 року про невідповідність
складу доданих до клопотання
документів вимогам Порядку №63/9120.

У зв'язку з цим, колегія суддів не
погоджується із твердженнями касатора
про допущення порушень відповідачами
процедури під час розгляду його
клопотання.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 стосовно
стягнення витрат на правову допомогу
на загальну суму 700 грн. колегія суддів
зазначає наступне.

Статтею 90 КАС України встановлено, що
витрати, пов'язані з оплатою допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права, які надають правову допомогу за
договором, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги, передбачених законом. У разі
звільнення сторони від оплати надання
їй правової допомоги витрати на
правову допомогу здійснюються за
рахунок Державного бюджету України.
Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

Відповідно до статті 94 КАС України,
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

До набрання чинності таким законом
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу відповідно до пункту 2
розд.У11 «Прикінцеві та перехідні
положення» КАС України встановлено
постановою Кабінету Міністрів України
«Про граничні розміри компенсації
витрат, пов'язаних з розглядом
цивільних та адміністративних справ, і
порядок їх компенсації за рахунок
держави» від 27 квітня 2006 року № 590.

Відповідно до вищевказаної Постанови
компенсації витрат на правову допомогу
стороні, на користь якої ухвалене
судове рішення, і яка не є суб'єктом
владних повноважень, якщо вона
сплачується суб'єктом владних
повноважень, не повинна перевищувати 40
відсотків розміру мінімальної
заробітної плати за кожну годину
роботи особи, яка надавала правову
допомогу. А якщо компенсація
відповідно до КАС України сплачується
за рахунок держави, тоді така
компенсація не повинна перевищувати 5
відсотків розміру мінімальної
заробітної плати за повний робочий
день особи, яка надавала правову
допомогу.

В матеріалах справи відсутні докази
про кількість витрачених годин на
надання правової допомоги, що
унеможливлює здійснення розрахунку
належної до відшкодування позивачу
суми компенсації витрат на правову
допомогу.

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до обґрунтованого висновку, що
вказана позовна вимога позивача також
задоволенню не підлягає.

Київський апеляційний
адміністративний суд, який переглянув
постанову суду першої інстанції,
прийшов до аналогічних висновків і
обґрунтовано залишив її без змін.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

З огляду на викладене, висновки судів
попередніх інстанцій є правильними,
обґрунтованими, відповідають нормам
матеріального та процесуального права,
підстави для скасування чи зміни
оскаржуваного судового рішення суду
апеляційної інстанції відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній
скарзі, висновків судів та обставин
справи не спростовують.

Керуючись статтями 220-1, 223-224, 231, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 22
листопада 2013 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 03 квітня 2014 року у цій справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам у справі та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
М.І. Смокович

Судді
М.О. Сорока

Т.А. Чумаченко