Справа № 463/5634/14-а
Суддя: Леньо С. І.
Дата ухвалення: 2014-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року м.
Львів 463/5634/14-а

2-а/463/240/14

Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді
Леньо С. І.

при секретарі
Станько Р.О.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_2 до Виконавчого комітету
Винниківської міської ради про
визнання протиправним і скасування
рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з
вимогою до відповідача про визнання
протиправним та скасування рішення
Виконавчого комітету Винниківської
міської ради від 16.09.2014р. № 169 «Про
розгляд листа Личаківського районного
суду від 11.07.2014р. щодо можливості
отримання дозволу на проведення
перепланування житлового будинку
відповідно до висновку
інженерно-технічної експертизи».

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що оскаржуваним
рішенням відмовлено у здійсненні
перепланування житлового будинку
АДРЕСА_1 у м. Львів-Винники відповідно
до висновку № 2/14е інженерно-технічної
експертизи по цивільній справі за
позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_4.,
ОСОБА_5 про виділ частки із майна, що є у
спільній частковій власності та
встановлення порядку користування
земельною ділянкою. Мотивами цієї
відмови відповідач зазначив
невідповідність вихідних даних,
відображених у висновку, фактичним
даним щодо будинковолодіння АДРЕСА_2 у
м. Винники, а саме: не відображений
наявний дверний отвір у кімнаті 1-3 - 1-4,
відображений віконний отвір у кімнаті
1-4, який фактично відсутній;
відповідність висоти приміщень,
фактичній, які займає ОСОБА_5; наявність
самочинної добудови до сходової
клітки, незаконна передача приміщень
горища двом співвласникам, а не всім
співвласникам відповідно до рішення
Конституційного суду України у справі
№ 1-2/2004 від 02.03.2004р.; неврахування
рішення Постійної депутатської
комісії з питань регулювання земельних
відносин щодо доступу до будинку гр.
ОСОБА_4. зі сторони АДРЕСА_1 по наявному
проходу; неврахування фактично
складеного користування земельною
ділянкою співвласниками; неврахування
добудови окремих конструктивних
елементів співвласниками ОСОБА_4. з
отриманням дозволів у встановленому
порядку. Вважає, що такі обґрунтування
відмови у дозволі на перепланування не
базуються на фактичних обставинах
справи, а підстави відмови виходять за
межі повноважень виконавчого комітету
та не належать до його компетенції. На
його думку, питання про виділення
частки чи поділу майна, що перебуває у
спільній частковій власності, як і всі
пов'язанні з цим спірні питання,
вирішуються місцевим судом, а не
виконавчим комітетом міської ради, і
тому, рішення щодо відповідності чи
невідповідності вихідних даних у
висновку експертизи, призначеної
судом, належить виключно до
компетенції цього суду і не може бути
предметом дослідження чи використання
в якості обґрунтування відмови в
наданні дозволу на перепланування
житлового будинку органом місцевого
самоврядування. Також, в оскаржуваному
рішенні відсутнє посилання на будь-яку
правову підставу відмови в наданні
дозволу на перепланування
будинковолодіння згідно з висновком
судової інженерно-технічної
експертизи, що відповідала б чинному
законодавству та крім цього, відсутні
посилання на порушення інших вимог
чинного законодавства в сфері
містобудівної діяльності. З
врахуванням права власника квартири на
здійснення в ній змін, а також
позитивних висновків, отриманих в
процесі обстеження житлового будинку
та відповідності проекту
реконструкції чинним нормам, правилам
і стандартам, беручи до уваги той факт,
що земельна ділянка площею 727 кв.м., на
якій знаходиться будинковолодіння,
була надана для житлового будівництва,
вважає, що у відповідача відсутні
правові підстави для відмови в наданні
дозволу на перепланування. Така
відмова порушує право позивача на
судовий захист права виділу частки в
натурі з спільної власності, є
втручанням у приватну власність, і
тому, вважає, що оскаржуване рішення не
може залишатись в силі та підлягає
скасуванню, з приводу чого має місце
даний публічно-правовий спір.

В судовому засіданні представник
позивача згідно належної довіреності
від 19.02.2014р. ОСОБА_1 позовні вимоги
підтримав, дав пояснення аналогічні
вищенаведеним та крім цього повідомив,
що обґрунтування відмови в наданні
дозволу на здійснення перепланування,
що зазначені в оскаржуваному рішенні,
відповідач зазначив без фактичного
обстеження будинку. Всі ці підстави для
відмови в наданні дозволу є виключно
припущенням відповідача, а тому, не
можуть братись до уваги під час
прийняття рішення. З врахуванням таких
обставин справи, підтримав свої
висновки щодо незаконності прийнятого
рішення, і тому, позов просить
задовольнити.

Представник відповідача в останнє
судове засідання не прибув, про дату,
час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином під
розписку. Причин неявки не повідомив.
Будучи присутнім в судовому засіданні
06.11.2014р. позиції щодо суті спору не
висловлював. Враховуючи вимоги ч. 4 ст.
128 КАС України, суд вважає можливим
розглянути справу без його участі на
підставі зібраних доказів.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
оцінивши в сукупності зібрані в ній
докази та приймаючи рішення у
відповідності до вимог ст. 161 КАС
України, суд не знаходить підстав для
задоволення адміністративного позову
виходячи з наступного.

Встановлено, що в провадженні
Личаківського районного суду м. Львова
перебуває цивільна справа № 2/463/79/14 за
позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_4.,
ОСОБА_6, третя особа ВМР про виділ
частки із майна, що є у спільній
частковій власності та встановлення
порядку користування земельною
ділянкою. В процесі розгляду цієї
справи, згідно ухвали суду від 01.08.2013р.,
було проведено судову
будівельно-технічну експертизу, та
складено висновок № 2/14е від 20.05.2014р.
(а.с.7-14). Оскільки за умовами згаданого
висновку, для виділення в натурі часток
співвласників житлового будинку
АДРЕСА_1 в м. Львів-Винники, в будинку
необхідно було здійснити
перепланування, 11.07.2014р. на адресу
відповідача направлено лист (а.с.6 зв.)
щодо можливості отримання дозволу на
проведення такого перепланування, в
додаток до якого долучено копію
технічного паспорта на будинок та
варіанти поділу півпідвалу та 1 поверху
цього будинку.

За наслідками розгляду вказаного
листа, 16.09.2014р. Виконавчим комітетом ВМР
прийнято рішення № 169 (а.с.3), яким у
здійсненні такого перепланування
відмовлено.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного
рішення, мотивами відмови є
невідповідність вихідних даних,
відображених у висновку, фактичним
даним щодо будинковолодіння АДРЕСА_2 у
м. Винники, а саме: не відображений
наявний дверний отвір у кімнаті 1-3 - 1-4,
відображений віконний отвір у кімнаті
1-4, який фактично відсутній;
відповідність висоти приміщень,
фактичній, які займає ОСОБА_5; наявність
самочинної добудови до сходової
клітки, незаконна передача приміщень
горища двом співвласникам, а не всім
співвласникам відповідно до рішення
Конституційного суду України у справі
№ 1-2/2004 від 02.03.2004р.; неврахування
рішення Постійної депутатської
комісії з питань регулювання земельних
відносин щодо доступу до будинку гр.
ОСОБА_4. зі сторони АДРЕСА_1 по наявному
проходу; неврахування фактично
складеного користування земельною
ділянкою співвласниками; неврахування
добудови окремих конструктивних
елементів співвласниками ОСОБА_4. з
отриманням дозволів у встановленому
порядку.

Перш за все, неправильними і
неспроможними є висновки сторони
позивача про те, що відмова відповідача
порушує право позивача на судовий
захист права виділу частки в натурі з
спільної часткової власності та є
втручанням у приватну власність.

Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб і не має права
використовувати його для промислового
виробництва.

Власник квартири може на свій розсуд
здійснювати ремонт і зміни у квартирі,
наданій йому для використання як
єдиного цілого, - за умови, що ці зміни
не призведуть до порушень прав
власників інших квартир у
багатоквартирному житловому будинку
та не порушать санітарно-технічних
вимог і правил експлуатації будинку.

У статті 152 ЖК передбачена можливість
переобладнання і перепланування
жилого будинку (квартири), що належить
громадянинові на праві приватної
власності, які провадяться з дозволу
виконавчого комітету місцевої Ради
народних депутатів.

Аналогічна умова про необхідність
отримання відповідного дозволу для
здійснення перепланування закріплена
в ч. 1 ст. 100 ЖК України.

Системний аналіз наведених норм дає
підстави вважати, що власник квартири,
або ж співвласник у праві спільної
власності, обмежений в своєму праві
здійснювати елементи перепланування
квартири без попереднього отримання
відповідного дозволу. Водночас він має
право на свій розсуд здійснювати в ній
ремонт, змінювати її вигляд та
призначення, але за умови, що ці зміни
не призведуть до порушень прав
власників інших квартир у
багатоквартирному житловому будинку
та не порушать санітарно-технічних
вимог і правил експлуатації будинку.

У статті 30 Закону України «Про місцеве
самоврядування» визначено
повноваження виконавчих органів
сільських, селищних, міських рад у
галузі житлово-комунального
господарства, побутового,
торговельного обслуговування,
громадського харчування, транспорту і
зв'язку. Зокрема, до відання виконавчих
органів сільських, селищних, міських
рад належать управління об'єктами
житлово-комунального господарства,
побутового, торговельного
обслуговування, транспорту і зв'язку,
що перебувають у комунальній власності
відповідних територіальних громад,
забезпечення їх належного утримання та
ефективної експлуатації, необхідного
рівня та якості послуг населенню.

Аналіз зазначеної норми права дає
підстави стверджувати, що виконавчі
органи сільських, селищних, міських рад
здійснюють безпосереднє управління
лише житловим фондом, який віднесений
до комунальної власності. В процесі
здійснення управління цим житловим
фондом, вони надають відповідні
дозволи, здійснюючи при цьому контроль
за дотриманням прав та інтересів інших
осіб.

Як вбачається зі змісту висновку
експерта (а.с.12зв. - 13), задля можливості
виділу частки із майна, експертом
пропонується провести ряд
перепланувань.

З огляду на приписи ст. ст. 100, 152 ЖК
України, для здійснення перепланування
обов'язково слід отримати відповідний
дозвіл, і в такому випадку, рішення
відповідача аж ніяк не може бути
вручанням у приватну власність та
порушенням права позивача на судовий
захист права виділу частки в натурі.
Оскільки для виділу частки із майна, що
перебуває в спільній частковій
власності, за варіантом,
запропонованим експертом і з яким
погодився позивач, необхідно здійснити
елементи перепланування, вони можуть
бути здійснені виключно після
отримання відповідного дозволу, який
видається виключно виконавчим
комітетом місцевої ради народних
депутатів.

Як вірно вказує позивач, в судовому
порядку розглядається лише питання про
виділ частки із майна, однак, питання
про надання дозволу на здійснення
перепланування у зв'язку із розглядом
спору про виділ до компетенції суду не
належить. Суд в такому випадку, не
вправі підміняти орган державної
влади, наділений повноваженнями для
видачі дозволу.

Тому, приймаючи оскаржуване рішення,
відповідач за межі своїх повноважень
не вийшов, і такі мотиви позову не
можуть бути підставою для його
скасування.

При цьому, саме до повноважень
останнього належить встановлення
відповідності висновку експертизи
фактичним даним будинковолодіння, що
помилково заперечується стороною
позивача.

Така відповідність оцінюється судом
виключно під час вирішення цивільної
справи про виділ частки із майна, а не
під час розгляду даної
адміністративної справи. Перед
прийняттям рішення про видачу дозволу,
саме відповідач повинен перевірити
відповідність поданих документів
фактичним обставинам справи, і вже на
підставі цього, прийняти відповідне
рішення. Якщо подані документи
фактичним обставинам справи не
відповідають, логічним бачиться
висновок про відмову у видачі дозволу.

Що стосується самого змісту рішення
відповідача від 16.09.2014р. та підстав для
відмови у наданні дозволу на
здійснення перепланування, на думку
суду вони відповідають нормам
матеріального права і також не можуть
бути підставою для задоволення
адміністративного позову.

Одним з мотивів відмови в наданні
дозволу, як про це зазначено в
оскаржуваному рішенні, є наявність
самочинної добудови сходової клітки та
крім цього, неврахування добудови
окремих конструктивних елементів
співвласником ОСОБА_4.

Ознаки самочинного будівництва можна
виділити з визначення, наведеного в п.
3.4.1 «Методичних рекомендацій з питань
технічної інвентаризації об'єктів
нерухомого майна», затверджених
наказом Державного комітету України з
питань житлово-комунального
господарства від 05.09.2003 № 146, згідно
якого до самовільного відноситься
будівництво будинків та господарських
будівель, реконструкція та капітальний
ремонт, прибудови, надбудови, здійснені
без одержаного дозволу місцевих
органів виконавчої влади чи органів
місцевого самоврядування, розробленої
та затвердженої в установленому
порядку проектної документації,
дозволу на виконання будівельних
робіт, наданого органами
архітектурно-будівельного контролю.

Слід зазначити, що в розумінні
зазначеної норми права, самочинним
будівництвом є не тільки новостворений
об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який
виник у результаті реконструкції,
капітального ремонту, перебудови,
надбудови, добудови вже існуючого
об'єкта, здійснених без одержаного
дозволу місцевих органів виконавчої
влади чи органів місцевого
самоврядування, розробленої та
затвердженої в установленому порядку
проектної документації, дозволу на
виконання будівельних робіт, наданого
органами архітектурно-будівельного
контролю, оскільки в результаті таких
дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на
який власником (власниками) отримано
право власності.

Головним наслідком самочинного
будівництва є те, що в особи, яка його
здійснила, не виникає права власності
на новостворений об'єкт нерухомості.
Такі об'єкти не є об'єктами права
власності, вони не перебувають в
цивільному обороті, а в особи не
виникає права розпоряджатись цим
майном. Орган державної влади, в такому
випадку, не вправі видавати дозволи по
відношенню до такого майна, позаяк до
узаконення самочинного будівництва,
власники цього майна відсутні.

Оскільки наявність елементів
самочинного будівництва виключає
можливість здійснення перепланування,
рішення відповідача в тій частині є
обґрунтованим.

Крім цього, не можуть бути підставою
для задоволення позову і інші мотиви
оскаржуваного рішення, які за логікою
представника позивача є припущеннями,
оскільки відповідачем не
здійснювалось фактичне обстеження
житлового будинку.

Називаючи їх припущенням, представник
позивача не представив суду жодного
доказу на підтвердження своєї позиції,
як і серед іншого, не представив
доказів відсутності самочинного
будівництва.

Ні доказів про відсутність дверного
отвору у кімнаті 1-3 - 1-4, який не
відображено у висновку, ні доказів про
користування приміщенням горища всіма
співвласниками та будь-яких інших
доказів, які б спростовували мотиви
оскаржуваного рішення представник
позивача суду не представив.

В силу вимог ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу, і за
таких обставин, саме позицію сторони
позивача слід назвати припущенням, що
не може лягти в основу судового
рішення.

Узагальнюючи наведені вище висновки,
суд приходить до переконання про
відповідність оскаржуваного рішення
вимогам норм матеріального права,
відсутність підстав для його
скасування, і як наслідок, відсутність
підстав для задоволення позову.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 2, 17-19, 71, 105, 128, 160-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
Виконавчого комітету Винниківської
міської ради про визнання протиправним
і скасування рішення Виконавчого
комітету Винниківської міської ради
від 16.09.2014 року № 169 «Про розгляд листа
Личаківського районного суду від 11.07.2014
року щодо можливості отримання дозволу
на проведення перепланування
житлового будинку відповідно до
висновку інженерно-технічної
експертизи» - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Львівського
апеляційного адміністративного суду
через Личаківський районний суд м.
Львова шляхом подачі апеляційної
скарги в порядку та строки передбачені
ст.186 КАС України.

Суддя:
Леньо С. І.