Справа № 872/13193/13
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

10 червня 2014 рокусправа № 804/6088/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Дадим Ю.М.

суддів:
Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового
засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в Бабушкінському
районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 18 червня 2013
року у справі за адміністративним
позовом Дочірнього підприємства
"Торговий дім" Приватного підприємства
"КБТ" до Державної податкової інспекції
в Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 18
червня 2013 року адміністративний позов
Дочірнього підприємства "Торговий дім"
Приватного підприємства "КБТ" до
Державної податкової інспекції в
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення - задоволено
повністю: визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення № від 28
лютого 2013 року Державної податкової
інспекції у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби,
яким збільшено суму грошового
зобов'язання за основним платежем у
розмірі 26872,00 грн. та штрафними
санкціями у розмірі 6718,00 грн..

Не погодившись з постановою суду,
Державна податкова інспекція в
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби
подала апеляційну скаргу, в якій
просила скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог позивача у повному
обсязі.

Сторони в судове засідання не
з'явились, були належним чином
повідомлені про дату, час та місце
розгляду справи, тому у відповідності
до положення ст. 41 КАС України
фіксування судового процесу не
здійснюється.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
оскарження та доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що 25.01.2013 року
фахівцями Державної податкової
інспекції у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби
було проведено невиїзну документальну
перевірку Дочірнього підприємства
"Торговий дім" Приватного підприємства
"КБТ" з питань дослідження умовного
продажу при анулюванні свідоцтва
платника ПДВ, на підставі якої було
складено акт №171/153/31820530 від 25.01.2013 року.

У акті перевірки податковим органом
встановлено, що у порушення п. 184.7 ст. 184
ПК України підприємством занижено
податок на додану вартість за лютий 2011
року у сумі 26872,00 грн..

На підставі акту перевірки податковим
органом було прийнято податкове
повідомлення-рішення від 28.02.2013р. за №
, яким збільшено суму грошового
зобов'язання Дочірнього підприємства
"Торговий дім" Приватного підприємства
"КБТ" з податку на додану вартість на
суму 33590,00 грн. (у тому числі за основним
платежем - 26872,00 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) 6718,00
грн.).

Правомірність та обґрунтованість
податкового повідомлення-рішення,
прийнятого на підставі акту перевірки,
є предметом спору, переданого на
вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та
задовольняючи позовні вимоги позивача
у повному обсязі, суд першої інстанції
виходив з того, що оскаржуване
податкове повідомлення-рішення не
відповідає вимогам п. 3 ч. 3 ст. 2 КАС
України, а відтак, підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
виносячи оскаржуване податкове
повідомлення-рішення Державна
податкова інспекція у Бабушкінському
районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби виходила з того, що
21.02.2011р. підприємству анульовано
свідоцтво платника податку на додану
вартість № 4023830 від 14.11.2004 року.

У акті перевірки податковим органом
встановлено, що згідно додатку К1
підприємство станом на дату анулювання
свідоцтва платника ПДВ мало залишки
балансової вартості запасів у сумі
134359,00 грн.; підприємством, в податковій
декларації з податку на додану
вартість за лютий 2011 року умовне
постачання таких товарів не визначено.

Судом встановлено, що за ініціативою
податкового органу 21.02.2011р.
підприємству на підставі п.п. "ж" п. 184.1
ст. 184 Податкового Кодексу України
анульовано свідоцтво платника податку
на додану вартість №4023830 від 14.11.2004
року, про що податковим органом
прийнято рішення від 21.02.2011р. за №68/29-021-1
з підстави внесення до Єдиного
державного реєстру інформації щодо
відсутності юридичної особи за
вказаною адресою від 16.02.2011р. за
№10000714.

Відомостей про оскарження вказаного
рішення про анулювання свідоцтва
платника ПДВ матеріали справи не
містять, на вказану обставину позивач
не посилається ані в позовній заяві,
ані в поясненнях представника в
судовому засіданні.

У відповідності до п.184.6. ст.184
Податкового Кодексу України (далі - ПК
України) визначається, що у разі
анулювання реєстрації особи як
платника податку останнім звітним
(податковим) періодом є період, який
розпочинається від дня, що настає за
останнім днем попереднього
податкового періоду, та закінчується
днем анулювання реєстрації.

Таким чином, для Дочірнього
підприємства "Торговий дім" Приватного
підприємства "КБТ" останнім звітним
(податковим) періодом є лютий 2011 року.

Колегія суддів вважає за необхідне
відзначити, що з 1 січня 2011 року
реєстрація особи як платника податку
на додану вартість та анулювання такої
реєстрації регулюється статтями 180-184
ПК України. Процедура реєстрації особи
як платника податку на додану вартість
та анулювання такої реєстрації
відбувається у порядку, встановленому
Положенням про реєстрацію платників
податку на додану вартість,
затвердженим наказом Державної
податкової адміністрації України від 22
грудня 2010 року №978 (далі - Положення
№978).

Анулювання реєстрації особи як
платника податку на додану вартість
здійснюється за наявності підстав,
передбачених статтею 184 розділу V ПК
України, та в порядку, визначеному
розділом V Положення №978. Анулювання
реєстрації особи як платника податку
на додану вартість може здійснюватись
безпосередньо за заявою платника
податку на додану вартість на
підставах, визначених у підпунктах "а"-
"и" пункту 184.1 статті 184 ПК України, та за
ініціативою відповідного податкового
органу на підставах, визначених у
підпунктах "б"- "и" пункту 184.1 статті 184 ПК
України.

Розділом V Положення № 978 визначено, що
податкові органи здійснюють постійний
моніторинг платників ПДВ, включених до
Реєстру, та приймають рішення про
анулювання реєстрації платників ПДВ у
разі існування відповідних підстав.
Рішення про анулювання реєстрації за
ініціативою податкового органу
приймаються за наявності відповідних
підтвердних документів (відомостей).

Відповідно до п. 184.7 ст.184 ПК України (у
редакції, що діяла до 6 серпня 2011 року),
визначено, що якщо в останньому
звітному (податковому) періоді на
обліку у платника податку залишаються
товари та необоротні активи, при
придбанні яких суми податку були
включені до податкового кредиту,
платник податку не пізніше дати
подання заяви про анулювання його
реєстрації як платника податку
зобов'язаний визнати умовне постачання
таких товарів та необоротних активів
та нарахувати податкові зобов'язання
виходячи із звичайної ціни відповідних
товарів чи необоротних активів, крім
випадків реорганізації платника
податку шляхом приєднання, злиття,
перетворення, поділу та виділення
відповідно до закону.

Отже, виходячи зі змісту
вищевикладених норм законодавства,
колегія суддів робить висновок про те,
що вказані норми передбачають
обов'язкове визнання умовного
постачання товарів та необоротних
активів, при придбанні яких суми
податку були включені до податкового
кредиту, а також нарахування
податкових зобов'язань платником
податку здійснюється лише у випадку
подання саме ним (платником податку)
заяви про анулювання реєстрації як
платника податку.

Судом встановлено, що з заявою про
анулювання його реєстрації як платника
податку Дочірнє підприємство "Торговий
дім" Приватного підприємства "КБТ" не
зверталося до податкового органу, що не
заперечується відповідачем.

Варто зазначити, що вказана вище норма
законодавства (п.184.7 ст.184 ПК України) не
містить обов'язку для платника податку
щодо визнання умовного постачання
товарів та нарахування платником
податку податкових зобов'язань з ПДВ у
випадку анулювання реєстрації
платника з ПДВ за самостійним рішенням
органу ДПІ.

Судом першої інстанції було вірно
вказано на те, що станом на 06.08.2011р. -
дату набрання чинності Закону України
"Про внесення змін до Податкового
кодексу України та деяких інших
законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України" від
07.07.2011р. №3609-VІ, яким внесено зміни та
доповнення до п. 184.7 ст. 184 ПК України, на
який посилається в акті перевірки
відповідач, Свідоцтво про реєстрацію
платника ПДВ № 4023830 від 14.11.2004 року було
анульовано та підприємство вже не було
платником ПДВ.

Отже, приписи п.184.7 ст.184 ПК України (в
редакції, яка діяла на момент
анулювання свідоцтва платника ПДВ, в
останньому податковому звітному
періоді) пов'язували обов'язок визнати
умовне постачання залишків товарів та
необоротних активів, при придбанні
яких суми податку були включені до
податкового кредиту та нарахувати
податкові зобов'язання виходячи із
звичайної ціни відповідних товарів чи
необоротних активів саме із зверненням
платника з заявою про анулювання його
реєстрації як платника податку. Строк
визнання умовного постачання також
відліковується від дати звернення із
вказаною заявою.

При цьому, відповідно до приписів п.п.
"ґ" п.14.1.191 ч. 14.1 ст. 14 ПК України
постачанням товарів також вважається
умовне постачання товарів та
необоротних активів, під час придбання
яких суми податку були включені до
складу податкового кредиту і в
останньому звітному (податковому)
періоді обліковувалися у залишках
платника, який подав заяву про
анулювання реєстрації як платника
податку на додану вартість або про
перехід на іншу систему оподаткування,
що передбачає сплату податку в іншому
порядку, ніж той, що визначений цим
розділом.

Таким чином, об'єктом умовного
постачання є товари та необоротні
активи лише того платника податків,
який самостійно подав заяву про
анулювання його реєстрації у якості
платника ПДВ або про перехід на іншу
систему оподаткування. А відтак,
наведена норма Податкового кодексу
України не встановлює обов'язку
здійснення умовного постачання
товарів та нарахування ПДВ тим
платником податків, реєстрацію якого у
якості платника ПДВ скасовано за
рішенням податкового органу.

Отже, колегія суддів зазначає, що при
анулюванні реєстрації платника ПДВ за
ініціативою податкового органу у
лютому 2011 року норми чинного на той час
законодавства не передбачали обов'язку
такого платника податку визнати умовне
постачання товарів, необоротних
активів та відобразити нараховані
податкові зобов'язання за такою
операцією в податковій декларації з
ПДВ за наслідками останнього звітного
періоду, який починається з першого дня
такого останнього звітного періоду та
закінчується днем анулювання
реєстрації.

Враховуючи ту обставину, що
підприємство з власної ініціативи до
податкового органу заяви про
анулювання свідоцтва платника ПДВ не
подавало, а відтак на підставі чинної
на той момент норми Податкового
кодексу України підстав для визнання
умовного постачання залишків ТМЦ та
основних засобів та нарахування
податкових зобов'язань у позивача не
існувало. Статусу платника ПДВ позивач
був позбавлений за ініціативою
податкового органу згідно рішення від
21.02.2011 року.

Отже, посилання відповідача в акті
перевірки на п.184.7 ст.184 Податкового
кодексу України, із змінами та
доповненнями, внесеними Законом
України "Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України" від
07.07.2011р. №3609-VІ, норми якого на дату
анулювання реєстрації підприємства як
платника ПДВ не набрали чинності, за
порушення яких підприємству визначено
додаткове податкове зобов'язання (з
урахуванням штрафних санкцій) з
податку на додану вартість у сумі 33590,00
грн., є безпідставними.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
відповідачем неправомірно встановлено
у акті перевірки №171/153/31820530 від 25.01.2013
року порушення позивачем положень п.
184.7 ст. 184 Податкового кодексу України.

Оскільки донарахування здійснено
відповідачем безпідставно, то і
здійснення розрахунку розміру
податкового зобов'язання є
необґрунтованим.

Разом з тим, судом першої інстанції
було вірно зазначено, що відповідно до
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення до позивача
застосовані штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 6718,00 грн., у той час як
відповідно до Прикінцевих та
Перехідних положень ПК України штрафні
санкції за порушення податкового
законодавства за період з 1 січня по 30
червня 2011 року застосовуються у
розмірі не більше 1 гривні за кожне
порушення, а тому, враховуючи, що
податковим органом розглядався
податковий факт, який мав місце у
лютому 2011 року, то у разі виявлення
порушення до позивача повинен бути
застосований штраф у розмірі - 1 грн., а
не 6718,00 грн..

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Дослідивши дані обставини справи,
колегія суддів робить висновок про те,
що у діях позивача немає порушень тих
норм законів, на які посилається
відповідач, і приходить до висновку, що
твердження податкового органу про
наявність таких порушень ґрунтуються
на припущеннях та належним чином не
доведені, доводи відповідача не
ґрунтуються на законі та
спростовуються наявними у матеріалах
справи доказами.

Згідно до п. 1,3 ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; обґрунтовано, тобто з
урахуванням обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії).

Отже, проаналізувавши вищевикладені
обставини справи та правовідносини, що
їм відповідають та оцінивши докази
надані сторонами по справі у їх
сукупності, колегія суддів приходить
до висновку, що податкове
повідомлення-рішення № від 28.02.2013
року прийняте Державною податковою
інспекцією у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби не
відповідає п.п. 1,3 ч. 3 ст. 2 КАС України,
оскільки винесене відповідачем на
підставі, у межах повноважень, але не у
спосіб, передбачений законодавством та
без урахування усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення, отже є
протиправним та підлягає скасуванню, а
позовні вимоги позивача є цілком
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції
викладене достатньо повно,
обґрунтовано та мотивовано з
посиланням на конкретні пункти законів
України, які регулюють спірні
правовідносини, що свідчить про
відсутність підстав для його
скасування.

З огляду на встановлені судом першої
інстанції фактичні обставини справи та
обрану правову позицію, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Керуючись ч.1 ст.198, ст.200, ст. 205, ст.206, ч.2
ст.212 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в Бабушкінському
районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби - залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 18
червня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
постановлення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Ю.М. Дадим

Суддя:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
С.А. Уханенко