Справа № 826/9873/13-а
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2014 року м. Київ
К/800/7485/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Кошіля В.В.

Суддів
Борисенко І.В.

Моторного О.А.

при секретарі
Калініні О.С.

за участю представників сторін:

позивача - Манька М.В., Філозопа О.В.

відповідача - Іващенко О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 23.01.2014

у справі № 826/9873/13-а

за позовом Дочірнього підприємства
«Український транспортно-логістичний
центр»

до Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство «Український
транспортно-логістичний центр»
звернулось до суду з позовом про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від
12.06.2013 № та № .

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
03.10.2013 в задоволенні позовних вимог
відмовлено, з підстав правомірності
прийняття спірних податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 23.01.2014
скасовано постанову суду першої
інстанції; визнано протиправними та
скасовано спірні податкові
повідомлення-рішення, з мотивів
обґрунтованості позовних вимог.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції, як таке, що
прийняте з правильним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з
огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, за результатами проведеної
документальної виїзної планової
перевірки ДП «Український
транспортно-логістичний центр» з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2010 по 31.12.2012, складено акт №
513/22.2/34619229 від 28.05.2013, в якому
зафіксовано порушення, зокрема: п. 198.6
ст. 198, п. 201.1 ст. 201, абз. 11 п. 201.10 ст. 201
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження податку на
додану вартість в загальному розмірі 4
390 462 грн., в тому числі: за квітень 2012
року в сумі 465 932 грн., за жовтень 2012 року
в сумі 1 397 822 грн., за листопад 2012 року в
сумі 1 362 313 грн., за грудень в сумі 1 164 395
грн. та встановлено завищення залишку
від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного звітного (податкового)
періоду (р. 24 Декларації) за грудень 2012
року в сумі 1 609 259 грн.

На підставі результатів проведеної
перевірки, 12.06.2013 відповідачем прийняті
податкові повідомлення-рішення:

- № про визначення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 5 488 078 грн., в
т.ч.: 4 390 462 грн. основного платежу та 1 097
616 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- № про зменшення розміру
від'ємного значення суми податку на
додану вартість на 1 609 259 грн.

Матеріалами справи встановлено, що між
позивачем (Основний виконавець), ДП
«Укрспецвагон», ДП «Дарницький
вагоноремонтний завод» (Співвиконавці)
та ТОВ «Транспортно-експедиційна
компанія «Енерготранс» (Замовник)
укладені договори № 010-2011, №
012-2011 від 07.12.2011 про організацію
перевезень вантажів у власних вагонах
та проведення розрахунків за надані
послуги, пов'язані з цим перевезенням,
відповідно до яких сторони зобов'язані
виконувати всі умови даних Договорів
та мають право на взаємне отримання
інформації, необхідної для виконання
ними своїх обов'язків за цими
Договорами.

Між позивачем (Основний виконавець), ДП
«Укрспецвагон», ДП «Дарницький
вагоноремонтний завод» (Співвиконавці)
та ТОВ «Транспортно-експедиційна
компанія «Енерготранс» (Замовник)
укладено договір №1009/013-2012 від 03.02.2012
про організацію перевезень солі та
галіту у власних напіввагонах та
проведення розрахунків за надані
послуги, пов'язані з цими
перевезеннями, відповідно до якого
Основний виконавець та Співвиконавці
зобов'язуються за плату і за рахунок
Замовника виконати або організувати
виконання визначених цим Договором
послуг, пов'язаних з організацією
внутрішньодержавних та
експортно-імпортних перевезень
вантажів у напіввагонах.

На виконання умов зазначених договорів
контрагентом ДП «Укрспецвагон»
виписані податкові накладні.

За результатом зустрічної перевірки
позивача з контрагентом ДП
«Укрспецвагон» податковим органом
складено довідку від 24.04.2012 року №
329/40.0-14/01056362, в якій зазначено, що
податкові накладні, виписані ДП
«Укрспецвагон» не були зареєстровані в
Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем не надано належних
доказів на підтвердження обставин,
якими обґрунтовується позов; позивач
мав право задекларувати податковий
кредит лише в тому місяці, коли ним було
отримано податкову накладну від
контрагента ДП «Укрспецвагон», а саме в
лютому місяці 2012 року.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги, апеляційний адміністративний
суд мотивував своє рішення тим, що до
податкового кредиту за поточний
звітний період можуть бути включені
податкові накладні виписані у минулих
податкових періодах з обмеженням їх
«придатності» строком в 365 календарних
днів; позивач не порушив вимоги чинного
податкового законодавства України при
віднесенні до складу податкового
кредиту у червні 2012 року суми ПДВ в
розмірі 5 079 320 грн., оскільки технічна
помилка, допущена позивачем при
заповненні рядків Додатку 1 до
податкової декларації з податку на
додану вартість, жодним чином не
вплинула на визначення суми
податкового кредиту та стан
розрахунків підприємства з бюджетом.

Суд касаційної інстанції погоджується
з таким висновком апеляційного
адміністративного суду, з огляду на
наступне.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.
При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну
після реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних. Відсутність
факту реєстрації платником податку -
продавцем товарів/послуг податкових
накладних в Єдиному реєстрі податкових
накладних та/або порушення порядку
заповнення податкової накладної не дає
права покупцю на включення сум податку
на додану вартість до податкового
кредиту та не звільняє продавця від
обов'язку включення суми податку на
додану вартість, вказаної в податковій
накладній, до суми податкових
зобов'язань за відповідний звітний
період. У разі відмови продавця
товарів/послуг надати податкову
накладну або в разі порушення ним
порядку її заповнення та/або порядку
реєстрації в Єдиному реєстрі покупець
таких товарів/послуг має право додати
до податкової декларації за звітний
податковий період заяву із скаргою на
такого постачальника, яка є підставою
для включення сум податку до складу
податкового кредиту. До заяви
додаються копії товарних чеків або
інших розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку у
зв'язку з придбанням таких
товарів/послуг або копії первинних
документів, складених відповідно до
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», що підтверджують факт
отримання таких товарів/послуг.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 зазначеного
Кодексу не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу. У разі коли на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу. У разі
якщо платник податку не включив у
відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати виписки
податкової накладної.

Отже, Податковим кодексом України
прямо визначено, що до податкового
кредиту за поточний звітний період
можуть бути включені податкові
накладні виписані у минулих податкових
періодах з обмеженням їх «придатності»
строком в 365 календарних днів.

Крім того, Податковим кодексом України
надано право покупцю подати скаргу на
постачальника, який порушив порядок
заповнення податкової накладної та/або
порядок її реєстрації в Єдиному
реєстрі в тому звітному періоді, в
якому він включив ПДВ за такою
податковою накладною до податкового
кредиту, а не встановлено обов'язок
щодо подання такої скарги.

Відносно фінансових санкцій з податку
на додану вартість застосованих до
позивача, слід зазначити наступне.

Позивачем в первинно поданій
декларації з податку на додану
вартість за березень 2012 року загальна
сума отриманого податкового кредиту
була врахована у рядку 15 «Придбання
(виготовлення, будівництво,
спорудження, створення, ввезення) з
податком на додану вартість
товарів/послуг та необоротних активів,
які частково використовуються в
оподатковуваних операціях, а частково
в операціях, які не є об'єктом
оподаткування (стаття 196 ПК України),
та/або звільнені від оподаткування
(стаття 197 ПК України, підрозділ 2
розділу XX ПК України, міжнародні
договори (угоди), та/або не
оподатковуються (постачання послуг за
межами митної території України та
послуг, місце постачання яких
визначено відповідно до пунктів 186.2, 186.3
статті 186 ПК України за межами митної
території України)» з наступним
розподілом із застосуванням
коефіцієнту 99,97%.

Водночас коригування податкового
кредиту, як встановлено матеріалами
справи, у повній сумі відображалося за
рядком 16.1.2 без застосування розподілу
згідно положень статті 192 ПК України.
Зазначені помилки призвели до
заниження суми податкового кредиту.

В листопаді 2012 року позивачем було
подано уточнюючий розрахунок
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість, у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок за березень 2012 року.

В судовому порядку встановлено, що
податковий кредит було «збільшено» на
суму 558 934,08 грн. за контрагентом ДТГО
«Південно-західна залізниця», та
помилково «зменшено» на 558 934,08 грн. за
контрагентом СТГО «Південна
залізниця», це вказує на технічні
коригування здійснені позивачем.

Висновок апеляційного суду про те, що
позивач не порушив вимог чинного
податкового законодавства України при
віднесенні до складу податкового
кредиту у червні 2012 року суми ПДВ 5 079 320
грн., оскільки технічна помилка,
допущена позивачем, при заповненні
рядків Додатку 1 до податкової
декларації з податку на додану
вартість не вплинула на визначення
суми податкового кредиту та стан
розрахунків підприємства з бюджетом є
обґрунтованим та таким, що відповідає
встановленим обставинам по справі.

За вказаних обставин, відсутності
порушень норм матеріального та
процесуального права, висновок суду
апеляційної інстанції про задоволення
позовних вимог є вірним, а касаційна
скарга відповідача - необґрунтованою
та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 23.01.2014
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий В.В. Кошіль Судді І.В.
Борисенко О.А. Моторний