Справа № П/811/3394/14
Суддя: Р.І. Брегей
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2014 року
справа №П/811/3394/14

Кіровоградський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Брегея Р.І.,

в присутності секретаря судового
засідання Осипової Н.В.,

за участі представників позивача
ОСОБА_1

та відповідача Турчин О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративний позов
ОСОБА_3 до Управління Міністерства
внутрішніх справ в Кіровоградській
області (далі - Управління) щодо
скасування наказів про переміщення
підрозділу, звільнення з органів
внутрішніх справ та поновлення на
роботі,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з заявою до
Управління про скасування наказу про
накладення дисциплінарного стягнення
у виді звільнення з органів внутрішніх
справ.

Також просив суд скасувати наказ по
особовому складу про звільнення з
органів внутрішніх справ та поновити
на службі на посаді міліціонера роти №1
батальйону патрульної служби міліції
особливого призначення «Кіровоград»
при Управлінні (далі - батальйон).

Під час судового розгляду ОСОБА_3
доповнив позов вимогою про визнання
незаконним та скасування наказу
командира батальйону про переміщення
особового складу з м.Дебальцево до
м.Маріуполь Донецької області (Том 1
а.с.210-211).

У судовому засіданні позивач та його
представник підтримали вимоги заяви.

Стверджували, що згаданий наказ
командира батальйону є незаконним,
оскільки прийнятий безпідставно та не
доводився до відома особового складу.

Позивач пояснив, що командир
батальйону надав підлеглим вибір:
переміститись з підрозділом до
м.Маріуполь або ж відбути до
м.Кіровоград.

Вважає, що, зробивши вибір про відбуття
до м.Кіровоград, ніяким чином не
порушив службової дисципліни.

Разом з тим зазначив, що по приїзду до
м.Кіровоград написав рапорт про
надання відпустки та щодня до
звільнення прибував до постійного
місця дислокації підрозділу.

Представник відповідача заперечила
стосовно задоволення позову.

Пояснила, що ОСОБА_3 відмовився
виконувати наказ командира батальйону
про передислокацію підрозділу з
м.Дебальцево до м.Маріуполь та, здавши
зброю, самовільно відбув до
м.Кіровоград.

Зазначила, що позивач, прибувши до
постійного місця розміщення
підрозділу, подав рапорт про надання
відпустки та не виходив на службу до
дня звільнення.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
представників сторін, дослідивши
матеріали справи та допитавши свідків,
зробив висновок про відмову у
задоволені позову з таких підстав.

Встановлені судом обставини, що
стали підставами звернення.

Так, Указом президента України
№405/2014 від 13 квітня 2014 року уведено в
дію рішення Ради національної безпеки
і оборони України «Про невідкладні
заходи щодо подолання терористичної
загрози і збереження територіальної
цілісності України».

Загальновідомим фактом є
проведення антитерористичної операції
на території Донецької та Луганської
областей, якою керує спеціальний центр.

Територія, на якій проводиться
така операція, розділена на сектори.

Наказом Управління №361 від 16
квітня 2014 року створено батальйон, який
віднесений до структури міліції
громадської безпеки (Том 1 а.с.147).

25 квітня 2014 року Управління
прийняло наказ №116 о/с, яким призначило
позивача на посаду міліціонера
батальйону з річним іспитовим строком
(Том 1 а.с.14).

01 серпня того ж року ОСОБА_3
прийняв присягу працівника органів
внутрішніх справ (Том 1 а.с.22).

До цього часу не прийнято
Положення про батальйон та не
затверджено функціональні обов'язки
його працівників.

Наказом Управління №261 о/с від 03
серпня 2014 року особовий склад
батальйону відряджено до території
проведення антитерористичної операції
для несення служби із охорони
громадського порядку відповідно до
службової телеграми МВС України №9969
від 01 числа того ж місяця і року (Том 1
а.с.15).

Згідно наказу батальйон
відряджено до м.Слов'янськ Донецької
області.

ОСОБА_3 значився у списку
особового складу батальйону як
міліціонер роти №1, котрий відбув у
відрядження.

Відбуваючи у відрядження, позивач
одержав відповідне посвідчення (Том 1
а.с.238).

04 серпня 2014 року особовий склад
батальйону прибув у м.Слов'янськ, де
командир підрозділу ОСОБА_5 одержав
наказ від керівництва сектору
проведення операції про
передислокацію до м.Дебальцево.

Керівник батальйону довів наказ
керівництва до особового складу і того
ж дня підрозділ перемістився.

Цей факт визнає позивач.

Також він доводиться записом у
посвідченні про його відрядження (Том 1
а.с.238).

30 серпня 2014 року командир
батальйону ОСОБА_5 провів зібрання з
міліціонерами роти №1, де довів до
відома наказ керуючого сектором
проведення операції про переміщення
підрозділу до м.Маріуполь.

У судовому засіданні свідок
ОСОБА_5 дав показання, що того дня
роз'яснив складність оперативної
ситуації навколо м.Маріуполь і не давав
наказу на переміщення частини
особового складу до м.Кіровоград. Також
він не пояснив завдання, які підрозділ
повинен був виконувати у новому пункті
дислокації, оскільки йому на той час
таку інформацію не довели.

Ці показання у судовому засіданні
підтвердили свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8

Позивач ж пояснив, що командир
батальйону не віддавав наказу про
переміщення підрозділу до м.Маріуполь,
а лише повідомив факт одержання такого
наказу від керівництва сектору
проведення операції телефонним
зв'язком.

Він сприйняв це як право
завершити відрядження і відбути до
м.Кіровоград.

Однак визнав, що не одержував
наказу керівника підрозділу про
завершення відрядження та повернення
до постійного місця дислокації
батальйону.

Згідно посвідчення про
відрядження ОСОБА_3 прибув до
м.Кіровоград 01 вересня 2014 року (Том 1
а.с.238).

Разом з ним прибули ще 23
міліціонера батальйону, які також не
сприйняли наказу командиру підрозділу
про переміщення до м.Маріуполь.

Частина цих працівників
батальйону допитувались судом як
свідки.

Зокрема, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15

Вони надали аналогічні показання
як і позивач.

Судом встановлено, що із 100
працівників батальйону 71 особа
виконала наказ командира підрозділу та
перемістилась до м.Маріуполь (Том 2
а.с.121).

Батальйон прибув до м.Маріуполь 01
вересня 2014 року, а вибув 14
числа того ж місяця і року, що
доводиться оглядом посвідчення про
відрядження його командира (Том 2 а.с.20).

Свідок ОСОБА_5 дав показання, що у
м.Маріуполь працівники батальйону
охороняли громадський порядок на
вулицях населеного пункту.

01 вересня 2014 року ОСОБА_3 подав
рапорт про надання відпустки за
сімейними обставинами (Том 1 а.с.65).

Керівництво Управління не
приймало наказу про надання позивачу
відпустки.

Згідно акту від 01 вересня 2014 року
позивач та інші працівники підрозділу,
які прибули з відрядження разом з ним,
відмовились надавати пояснення (Том 1
а.с.34-36).

Працівники батальйону, які не
перебували у відряджені, ОСОБА_16,
ОСОБА_17 дали показання, що в період з 02
вересня 2014 року по день звільнення
ОСОБА_3 не прибував до місця постійної
дислокації підрозділу.

Оглянувши журнал служби нарядів
батальйону з 02 по 05 вересня 2014
року, суд встановив, що позивач не
значиться як особа, яка була відсутньою
з поважних причин (Том 1 а.с.186-209).

Свідки ж ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 дали
показання, що ОСОБА_3 разом з ними у ці
дні перебував на службі.

Цих свідків, як і позивача,
притягнуто до дисциплінарної
відповідальності наказом Управління
№909 від 05 вересня 2014 року у виді
звільнення з органів внутрішніх справ
(Том 1 а.с.16-17).

Причиною їх звільнення є
невиконання наказу командира
батальйону про передислокацію у
м.Маріуполь та неприбуття на службу,
починаючи з 02 вересня 2014
року.

Наказом Управлінням №304 о/с від 09
вересня 2014 року (по особовому складу)
ОСОБА_3 звільнено з органів внутрішніх
справ (Том 1 а.с.19).

Юридична оцінка встановлених судом
обставин справи.

Перш за все, прийнявши присягу
працівника органів внутрішніх справ
України у ОСОБА_3 виник обов'язок
дотримуватись у своїй діяльності
приписів Закону України «Про міліцію»
(далі - Закон) та Закону України «Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України» (далі - Закон
2).

Залучення працівників
Міністерства внутрішніх справ України
до проведення антитерористичної
операції передбачено приписами
частини 2 статті 13 Закону України «Про
боротьбу з тероризмом» (далі - Закон 3).

Отже, наказ Управління про
відрядження особового складу
батальйону до району проведення
антитерористичної операції для
несення служби із охорони громадського
порядку відповідає вимогам Закону 3.

Відповідно до приписів частини 3
статті 13 Закону 3 працівники
правоохоронних органів, які
залучаються до антитерористичної
операції, на час її проведення
підпорядковуються керівнику
оперативного штабу.

Отже, у наказі про відрядження
керівник Управління лише зазначив
місце прибуття батальйону у район
проведення операції, а не його
тимчасово постійне розташування.

Це обумовлено тим, що з 03 серпня 2014
року особовий склад батальйону
перейшов у підпорядкування керівника
оперативного штабу проведення
антитерористичної операції, який і
визначав завдання та місце їх
виконання.

Вперше батальйон виконав наказ
згаданого керівника, коли перемістився
з м.Слов'янськ до м.Дебальцево.

Проаналізувавши обставини
справи, суд встановив, що
30 серпня 2014 року командир батальйону
ОСОБА_5, одержавши усний наказ
керівника сектору проведення
антитерористичної операції про
переміщення підрозділу з м.Дебальцево
до м.Маріуполь, довів його відома
особового складу.

Цей факт мав місце, оскільки 71
працівник батальйону (із 100)
перемістився до нового місця виконання
завдань.

ОСОБА_5 пояснив, що одержав такий
наказ телефонним зв'язком від
керівництва проведення операції.

Наказ про переміщення не містив
жодних ознак незаконності, оскільки
його надала компетентна особа та у
м.Маріуполь працівники батальйону
охороняли громадський порядок
(підрозділ відноситься до структури
міліції громадської безпеки).

Більше того, командир батальйону
ОСОБА_5 не надавав дозволу ОСОБА_3
відбути до м.Кіровоград чи у відпустку.

А тому, позивач відмовився
виконати усний наказ керівника
батальйону.

Згідно з приписів частини 2 статті
4 Закону 2 накази можуть даватись як в
усній, так і в письмовій формі.

А частиною 3 цієї ж норми права
передбачено, що у разі одержання наказу
від старшого прямого начальника
підлеглий зобов'язаний виконати його
та повідомити про це свого
безпосереднього начальника.

Отже, ОСОБА_3 допустив
дисциплінарний
проступок - невиконання службової
дисципліни (стаття 2 Закону 2).

Таке порушення є грубим і
заслуговує на дисциплінарне покарання
у виді звільнення з органів внутрішніх
справ, оскільки позивач відмовився
охороняти громадський порядок у місці,
де громадяни України потребували цього
якнайбільше.

Водночас, суд встановив, що ОСОБА_3
не прибував до постійного місця
дислокації батальйону упродовж з 02 по 05
вересня 2014 року (саме цей період
зазначений у наказі про його
покарання).

Це доведено показаннями свідків
ОСОБА_16, ОСОБА_17 та аналізом журналу
служби нарядів батальйону.

Суд не бере до уваги показання
свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
оскільки вони звільнені з органів
внутрішніх справ за аналогічне
порушення (одні ї ті ж фактичні
обставини).

Таким чином, оскаржувані накази
Управління є законними, що виключає
можливість задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.160-163 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні позову.

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня отримання її копії.

Повний текст постанови
виготовлено 12 грудня 2014 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду
Р.І.Брегей