Справа № 810/3953/13-а
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
810/3953/13-а Головуючий у
1-й інстанції: Терлецька О.О.
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

11 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Мельничука В.П.

суддів:
Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу представника Броварської
об'єднаної державної податкової
інспекції Київської області Державної
податкової служби - Гущі Олени Юріївни
на постанову Київського окружного
адміністративного суду від 31 липня 2013
року у справі за адміністративним
позовом Приватного підприємства
«Спец» до Броварської об'єднаної
державної податкової інспекції
Київської області Державної
податкової служби про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року Приватне підприємство
«Спец» звернулося до Київського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Броварської об'єднаної державної
податкової інспекції Київської
області Державної податкової служби
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень. Свої вимоги
обґрунтовує тим, що не погоджується з
висновками акта перевірки відповідача
та прийнятими на їх підставі
податковими повідомленнями-рішеннями,
оскільки вважає їх безпідставними,
необгрунтованими та такими, що не
відповідають нормам чинного
законодавства України.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 31 липня 2013
року задоволено вказаний позов.
Визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення від
19.06.2013 року № та № , прийняті
Броварською об'єднаною державною
податковою інспекцією Київської
області Державної податкової служби.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням представник Броварської
об'єднаної державної податкової
інспекції Київської області Державної
податкової служби - Гуща Олена Юріївна
подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції як таку, що
постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нову постанову про відмову
у задоволенні даного позову повністю.

До суду апеляційної інстанції всі
особи, які беруть участь в справі не
прибули, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
апеляційного розгляду.

Статтею 128 КАС України встановлено
наслідки неприбуття в судове засідання
особи, яка бере участь в справі.

Згідно до ч. 6 зазначеної вище статті
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні, але
прибули не всі особи, які беруть участь
в справі, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Підстави для проведення апеляційного
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами визначено ст. 197 КАС
України.

За змістом ч. 1 вищезазначеної статті
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, а також те, що до
суду апеляційної інстанції всі особи,
які беруть участь в справі не прибули,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, відсутні клопотання про
розгляд справи за їх участю, колегія
суддів ухвалила про апеляційний
розгляд справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства України, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, оскаржувану
постанову суду першої інстанції - без
змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення
суду першої інстанції підлягає
перегляду в апеляційному порядку в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було
встановлено, що у червні 2013 року
податковим органом була проведена
документальна позапланова невиїзна
перевірка ПП «Спец» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з
ТОВ «ВК «Віконні системи», ПП «Ясінь»
за період з 01.07.2011 року по 31.12.2011 року.

За результатами вказаної перевірки
податковим органом складено акт
перевірки від 12.06.2013 року № 496/22-5/32752560,
за змістом якого відповідачем було
встановлено вчинення позивачем
наступних порушень, а саме: п. 138.2, п.
138.4, п. 138.6, п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст.
139, пп. 139.1.13 п. 139.1 ст. 139 Податкового
кодексу України, ПП «Спец» занижено
податок на прибуток на загальну суму
42013,00 грн.; п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1,
п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу
України, в результаті чого завищено
суму податкового кредиту ПП «Спец» в
розмірі 63964,00 грн., що призвело до
заниження суми ПДВ, яка підлягає
нарахуванню до сплати в бюджет за
підсумками поточних звітних періодів
на загальну суму 63964,00 грн.

На підставі висновків акта перевірки
відповідачем було прийнято податкові
повідомлення-рішення від 19.06.2013 року №
та № .

Не погоджуючись з вказаними
податковими повідомленнями-рішеннями
відповідача, позивач звернувся до суду
з даним позовом.

Задовольняючи даний позов суд першої
інстанції виходив з того, що вимоги
позивача є правомірними та
обгрунтованими, а тому підлягають
задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає його обгрунтованим з огляду на
наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідач обґрунтовує порушення
встановлені в Акті перевірки тим, що
договори між позивачем та
контрагентами - Товариством з
обмеженою відповідальністю «ВК
«Віконні системи» та Приватним
підприємством «Ясінь» є нікчемними та
посилається на відповідні акти
перевірок та акти неможливості
проведення зустрічних звірок, у зв'язку
з чим податковий орган дійшов висновку
про безпідставне віднесення ПП «Спец»
у перевіряємому періоді до податкового
кредиту та валових витрат суми
сплачених позивачем сум в рахунок
оплати вартості послуг отриманих від
вказаний контрагентів.

При цьому судом першої інстанції було
встановлено, що 01 грудня 2011 року між
позивачем (замовник) та ТОВ «ВК
«Віконні системи» (виконавець), було
укладено договір про надання послуг. За
предметом даного договору виконавець
зобов'язувався в порядку та на умовах,
визначених договором, на свій ризик
виконати завдання замовника з
будівельно-монтажних робіт, а замовних
зобов'язувався у порядку та на умовах,
визначених даним договором, прийняти і
оплатити роботу.

На підтвердження виконання вказаного
договору позивачем було подано до суду
податкову накладну від 09.12.2011 року № 550;
акту № ВС-0001563 здачі-прийняття робіт
(надання послуг); платіжне доручення
від 25.05.2012 року № 38; виписку по
банківському рахунку за 25.05.2012 року.

Також, між позивачем (покупець) та ПП
«Ясінь» (продавець) було укладено
договір купівлі-продажу від 29.07.2011 року
№ 6. За предметом вказаного договору
продавець зобов'язувався в порядку та
на умовах, визначених договором
передати у власність покупцю, а
покупець зобов'язувався в порядку та на
умовах, визначених договором, прийняти
та оплатити продукцію (товар).

На підтвердження виконання вказаного
договору позивачем було подано до суду
видаткові накладні від 08.08.2011 року № 1341,
від 15.09.2011 року № 1933, від 26.09.2011 року №
1934; податкові накладні від 08.08.2011 року №
399, від 15.09.2011 року № 477, від 26.09.2011 року №
478; виписки по банківських рахунках за
16.09.2011 року та 07.10. 2011 року.

Первинні бухгалтерські документи, які
підтверджують реальність зазначених
операцій між позивачем та його
контрагентами , які були досліджені
податковим органом при проведенні
перевірки наявні в матеріалах справи.

Надаючи правову оцінку
правовідносинам, які складають предмет
спору у даній справі, колегія суддів
виходить з наступного.

Відсутність належних доказів, які б
вказували на порушення податкового
законодавства, що має наслідком
безумовне та чітко визначене
застосування відповідних санкцій
податкового законодавства, та за умов
застосування презумпції правомірності
рішень платника податку, передбаченого
п.п. 4.1.4. п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу
України, приводить суд до висновку про
задоволення позову та скасування
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

Щодо правового врегулювання відносин
визначення платником податкового
кредиту з податку на додану вартість,
колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.14.1.181 ст. 181 Податкового
кодексу України податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду.

Відповідно до п. 198.1. ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій,
зокрема і з придбання товарів.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими п.
201.11 ст. 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати виписки
податкової накладної.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 Податкового
кодексу України платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках такі
обов'язкові реквізити: а) порядковий
номер податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
складається у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Один примірник видається
покупцю, а другий залишається у
продавця. У разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді покупцю
видається оригінал, а копія
залишається у продавця.

Відповідно до п. 2 ст. 3 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» податкова
звітність ґрунтується на даних
бухгалтерського обліку, що ведеться
підприємством.

Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, що містять відомості про
господарські операції та
підтверджують їх здійснення.

Відносно твердження податкового
органу про заниження позивачем податку
на прибуток, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 149 Податкового
кодексу України податковою базою для
цілей оподаткування податком на
прибуток визнається грошове вираження
прибутку як об'єкта оподаткування,
визначеного згідно із статтею 134 цього
Кодексу, з урахуванням положень статей
135 - 137 та 138 - 143 цього Кодексу.

Згідно з п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134
Податкового кодексу України прибуток
із джерелом походження з України та за
її межами визначається шляхом
зменшення суми доходів звітного
періоду, визначених згідно зі статтями
135-137 цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138-143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Витрати у розумінні Податкового
кодексу України - це сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілом
власником) (п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України).

До складу валових витрат що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування відповідно до п. 138.1 ст. 138
Податкового кодексу України, входять
витрати від операційної діяльності,
які визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, 138.11 цієї статті: інші витрати,
визначені згідно з пунктами 138.5, 138.10-138.12
цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і
статтею 141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

При цьому, згідно з п.п. 138.2 ст. 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України не
включаються до складу валових витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Зі змісту акта перевірки вбачається, що
договори укладені позивачем з
контрагентами - ТОВ «ВК «Віконні
системи» та ПП «Спец», за результатами
господарських операцій по яких
позивачем було сформовано податковий
кредит та включено суми витрат, по
таких операціях до валових витрат, -
відповідач вважає такими, що укладено
без мети настання реальних наслідків,
тобто нікчемними.

Однак, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що чинним законодавством України не
передбачено такого наслідку (санкції)
встановлення факту нікчемності
(недійсності) правочину, як
донарахування податкових платежів за
такими правочинами, зокрема, і платежів
з ПДВ та податку на прибуток.

Донарахування податкових зобов'язань,
є за своїм змістом санкцією за допущене
порушення платником податку у сфері
виключно податкових правовідносин, а
встановлення ознак недійсності чи
правомірності правочину є суть
цивільних правовідносин, в сфері дії
яких податкові органи не наділені
управлінськими повноваженнями.

Тому, колегія суддів вважає
правильним висновок суду першої
інстанції про те, що висновок
відповідача про недійсність
договорів між позивачем та ТОВ «ВК
«Віконні системи» та ПП «Спец»,
викладений в акті перевірки, не може
бути належною юридичною підставою для
винесення оскаржуваних рішень та має
лише інформативний характер.

За умов відсутності вказівки та
доказів вчинення позивачем
правопорушення у сфері саме податкових
правовідносин, застосування санкцій
податкового законодавства у вигляді
донарахування податкових зобов'язань
та штрафу є безпідставним та
необґрунтованим.

Правова позиція по даному питанню
висловлена у постанові Пленуму
Верховного Суду України, яке викладене
у постанові від 6 листопада 2009 року № 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», за змістом
якої нікчемними є правочини, що
посягають на суспільні, економічні та
соціальні основи держави, зокрема:
правочини, спрямовані на використання
всупереч закону комунальної, державної
або приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (стаття 14 Конституції
України); правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочини, що
порушують правовий режим вилучених з
обігу або обмежених в обігу об'єктів
цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на
порушення інших об'єктів права,
передбачені іншими нормами публічного
права, не є такими, що порушують
публічний порядок.

Судом першої інстанції було
встановлено, що відповідно до акта
перевірки відповідач дійшов висновку
про недійсність укладеного між
позивачем та його контрагентами
правочинів на підставі розгляду
матеріалів перевірки, які здійснені
іншими податковими органами, в яких
досліджувались господарські
взаємовідносини цих контрагентів, а
також контрагентів позивача з іншими
постачальниками.

Таким чином, враховуючи наявні в
матеріалах справи докази, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про доведеність
дійсності проведення господарських
операцій на виконання договору
укладених позивачем з ТОВ «ВК «Віконні
системи» та ПП «Спец», оскільки
виконання вказаних договорів, право
позивача на формування податкового
кредиту та включення до валових витрат
сум за такими господарськими
операціями підтверджено позивачем
первинними бухгалтерськими
документами.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає правильним висновок суду першої
інстанції про те, що спірні податкові
повідомлення-рішення є протиправними і
підлягають скасуванню.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про наявність підстав для
задоволення даного позову.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищевикладеним, а тому
вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
Броварської об'єднаної державної
податкової інспекції Київської
області Державної податкової служби -
Гущі Олени Юріївни - залишити без
задоволення, а постанову Київського
окружного адміністративного суду від 31
липня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п?ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий-суддя:
В.П. Мельничук

Судді:
Т.М. Грищенко

В.Е. Мацедонська

.

Головуючий суддя
Мельничук В.П.

Судді:
Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.