Справа № К/9991/15122/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/15122/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Юрченка В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу
Ленінського районного суду міста
Луганська від 24 грудня 2010 року та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 18 лютого 2011
року в справі за її позовом до
ліквідаційної комісії по ліквідації
госпрозрахункового відділу служби
забезпечення при управлінні контролю
міського виконавчого комітету
Луганської міської ради, виконавчого
комітету Луганської міської ради про
визнання дій та бездіяльності
неправомірними, стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку,

в с т а н о в и л а :

У березні 2004 року ОСОБА_4 в порядку
глави 31-А Цивільного процесуального
кодексу України звернулась в суд зі
скаргою, в якій зазначала, що в
ліквідаційній комісії по ліквідації
госпрозрахункового відділу служби
забезпечення при управлінні контролю
міського виконавчого комітету
Луганської міської ради знаходились на
виконанні виконавчі листи, видані
Кам'янобродським районним судом міста
Луганська та Ленінським районним судом
міста Луганська про стягнення на її
користь заборгованості по заробітній
платі в загальній сумі 4 357,28 грн.. Проте
рішення суду, відповідно до зазначених
виконавчих листів відповідач не
виконав та борг не сплатив.

У подальшому зазначала, що оскільки
ліквідаційна комісія припинила свою
діяльність, то відповідальність у
зв'язку з невиплатою середнього
заробітку та компенсації повинен нести
власник ліквідованого відділу, а саме
виконавчий комітет Луганської міської
ради, який є органом ліквідації.

Справа судами розглядалась
неодноразово.

Після направлення Вищим
адміністративним судом України справи
до суду першої інстанції на новий
розгляд та передачі Луганським
окружним адміністративним судом
справи за підсудністю до Ленінського
районного суду міста Луганська,
позивач подала уточнений
адміністративний позов, в якому
просила суд визнати незаконними дії
виконавчого комітету Луганської
міської ради по невиплаті заробітної
плати у зв'язку зі звільненням через
ліквідацію відділу; стягнути з
виконавчого комітету Луганської
міської ради середній заробіток за час
затримки розрахунку, виходячи з
середньої місячної заробітної плати,
починаючи з серпня 2001 року по день
ухвалення рішення у справі; стягнути з
виконавчого комітету Луганської
міської ради компенсацію втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
строків виплати, починаючи з серпня 2001
року по день ухвалення рішення у
справі.

Ухвалою Ленінського районного суду
міста Луганська від 24 грудня 2010 року,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 18 лютого 2011 року, провадження у
справі закрито.

У касаційній скарзі, посилаючись на
порушення норм процесуального права,
позивач просила суд скасувати судові
рішення і направити справу для
продовження розгляду до суду першої
інстанції.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 була звільнена з
посади інспектора з кадрів
госпрозрахункового відділу служби
забезпечення при управлінні контролю
виконавчого комітету Луганської
міської ради.

Рішенням Кам'янобродського районного
суду міста Луганська від 05 листопада 1999
року стягнуто з госпрозрахункового
відділу служби забезпечення при
управлінні контролю виконавчого
комітету Луганської міської ради на
користь позивача середню заробітну
плату за час вимушеного прогулу в сумі
542,52 грн.

Рішенням Кам'янобродського районного
суду міста Луганська від 10 листопада 1999
року додатково стягнуто 1 356,30 грн.

Рішенням Ленінського районного суду
міста Луганська від 30 серпня 2001 року
стягнуто на користь ОСОБА_4 з
госпрозрахункового відділу служби
забезпечення при управлінні контролю
виконавчого комітету Луганської
міської ради 2 019,51 грн.

На підставі зазначених судових рішень
видані виконавчі листи.

02 вересня 1999 року Луганською міською
радою прийнято рішення про ліквідацію
госпрозрахункового відділу служби
забезпечення при управлінні контролю
міськвиконкому.

Розпорядженням Луганського міського
голови від 08 вересня 1999 року №411
створено ліквідаційну комісії,
затверджено її склад та визначено
термін проведення ліквідації.

Виконавчі листи щодо стягнення на
користь позивача коштів були надіслані
для виконання до ліквідаційної комісії
госпрозрахункового відділу служби
забезпечення при управлінні контролю
міськвиконкому.

14 січня 2009 року ліквідовано без
правонаступника госпрозрахунковий
відділ служби забезпечення при
управлінні контролю міськвиконкому,
про що внесено запис до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців.

У зв'язку з наведеним зазначені вище
виконавчі листи були залишені без
виконання.

У зв'язку з цим ОСОБА_4 звернулася до
суду з даним позовом про визнання
незаконними дій виконавчого комітету
Луганської міської ради по невиплаті
заробітної плати у зв'язку зі
звільненням через ліквідацію відділу,
стягнення з нього середнього заробітку
за час затримки розрахунку та
компенсації втрати частини доходів у
зв'язку з порушенням строків виплати з
серпня 2001 року по день ухвалення
рішення у даній справі.

Позовні вимоги заявила на підставі
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Закриваючи провадження у справі в
частині вимог до ліквідаційної комісії
госпрозрахункового відділу служби
забезпечення при управлінні контролю
виконавчого комітету Луганської
міської ради суди попередніх інстанцій
виходили з того, що комісія з
ліквідації закінчила свою роботу, і
відповідна установа, яка була стороною
у справі, ліквідована. Вимоги до
виконавчого комітету Луганської
міської ради не підлягають розгляду в
порядку адміністративного
судочинства, тому провадження у справі
в цій частині вимог також підлягає
закриттю.

Перевіривши правильність застосування
судами норм процесуального права,
правової оцінки обставин справи
колегія суддів приходить до висновку
про те, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України юрисдикція адміністративних
судів поширюється на публічно - правові
спори, зокрема: спори з приводу
прийняття громадян на публічну службу,
її проходження, звільнення з публічної
служби.

Пунктом 15 частини першої статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України визначено поняття публічної
служби, якою є діяльність на державних
політичних посадах, професійна
діяльність суддів, прокурорів,
військова служба, альтернативна
(невійськова) служба, дипломатична
служба, інша державна служба, служба в
органах влади Автономної Республіки
Крим, органах місцевого
самоврядування.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач не була
державним службовцем та не перебувала
у трудових відносинах з виконавчим
комітетом Луганської міської ради,
виконком не є правонаступником
ліквідованого госпрозрахункового
відділу служби забезпечення при
управлінні контролю, не несе
відповідальності за борги відділу
забезпечення, оскільки вони були
зареєстровані як різні юридичні особи.

Таким чином районний суд, з яким
погодився суд апеляційної інстанції,
дійшов обґрунтованого висновку, що
спір, який виник між позивачем та
виконавчим комітетом Луганської
міської ради не є публічно-правовим,
так як не випливає із відносин щодо
прийняття громадян на публічну службу,
її проходження, звільнення з публічної
служби, тому його не належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Оскільки госпрозрахунковий відділ
служби забезпечення при управлінні
контролю міського виконавчого
комітету ліквідовано, то суди
правильно закрили провадження в
частині позовних вимог до цього
відділу, що відповідало вимогам пункту
5 частини першої статті 157 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Отже висновки судів попередніх
інстанцій про необґрунтованість
позовних вимог не суперечать
обставинам справи та вимогам закону,
ухвалені з додержанням норм
процесуального права, передбачених
статтею 227 Кодексу адміністративного
судочинства України підстав для їх
скасування та направлення справи для
продовження розгляду не вбачається.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а ухвалу Ленінського
районного суду міста Луганська від 24
грудня 2010 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 18 лютого 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г.
Кобилянський /підпис/ В.В. Юрченко
/підпис/