Справа № 806/2838/14
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2014-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Франовська К.С.
УХВАЛА

іменем України

"08" грудня 2014 р.
Справа № 806/2838/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Франовської К.С.

суддів:
Моніча Б.С.

Хаюка С.М.,

при секретарі
Лялевич С.С. ,

за участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області на
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від "30" вересня
2014 р. у справі за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області про визнання протиправними
та скасування податкових повідомлень -
рішень ,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року Фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 (далі- ФОП
ОСОБА_3, позивач) звернулася в суд з
позовом, у якому , з урахуванням
уточнення вимог, просила визнати
неправомірними і скасувати податкові
повідомлення-рішення Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області від
03 червня 2014 року про застосування
штрафних (фінансових) санкцій, а саме: №
у розмірі 114118, 50 грн., № у
частині 6120, 00 грн., № - 28293, 98 грн., а
також рішення № у частині
збільшення суми грошового зобов'язання
по податку на додану вартість на 63185, 00
грн. основного платежу і 15797, 00 грн.
штрафних санкцій.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 30 вересня
2014 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області від 03 червня 2014 року № , №
у частині застосування 6120, 00 грн.
штрафних (фінансових) санкцій.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі Житомирська ОДПІ
порушує питання про скасування
постанови в частині задоволення
позовних вимог з прийняттям нової про
відмову у позові з підстав порушення
судом норм матеріального і
процесуального права. Так,
зазначається в апеляційній скарзі, суд
помилково скасував податкове
повідомлення - рішення №,
оскільки не врахував доводів ОДПІ
доводів про порушення позивачем ст.15
Закону України "Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів" від 19.12.1995 року, а саме ФОП
ОСОБА_3 придбавала та зберігала
алкогольні напої на суму 28293,98 грн. без
внесення до Єдиного реєстру місця
зберігання.

Що стосується скасування податкового
повідомлення - рішення №, то суд
не взяв до уваги доводи відповідача про
те, що позивачем не забезпечено щоденне
друкування фіскальних звітних чеків за
період з 18.04.13 р. по 06.05.13 р., що зумовило
правомірне застосування штрафної
санкції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
порушується питання про скасування
рішення суду першої інстанції в
частині відмови у позові з підстав
неправильного застосування судом норм
матеріального права.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційних скарг, вважає за
необхідне їх відхилити з наступних
підстав.

Суд встановив, що під час проведеної
Житомирською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області документальної планової
виїзної перевірки фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 на предмет
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів, виконання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 18 березня 2011 року по 31 грудня
2013 року, правильності нарахування,
обчислення та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з 18
березня 2011 року по 31 грудня 2013 року
виявлено порушення:

- пункту 198.3 статті 198, пункту 199.1 статті
199, пунктів 200.1, 200.2 статті 200 Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижено суму ПДВ, що підлягає сплаті
до бюджету у розмірі 64538, 00 грн.;

- пункту 9 статті 3 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг", а саме: не забезпечено щоденне
друкування фіскальних звітних чеків за
період з 18 квітня по 06 травня 2013 року;

- пунктів 2.2, 2.6 Положення про ведення
касових операцій у національній валюті
в Україні, затвердженого постановою
правління Національного банку України
від 15 грудня 2004 року № 637, а саме: не
оприбутковано готівкову виручку в
повному обсязі в день її надходження на
загальну суму 23739, 45 грн., в КОРО №
"Р"/1 від 18 квітня 2013 року в розділі 2
"Облік руху готівки та сум розрахунків"
не оприбутковано готівкові кошти у
повній сумі в день їх надходження
відповідно до фіскального звітного
чека;

- статті 15 Закону України "Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів", а саме: відповідачка
придбавала та зберігала алкогольні
напої на суму 28293, 98 грн. без внесення до
Єдиного реєстру місця зберігання.

За результатами перевірки складено акт
№ 2996/1702/ від 16 травня 2014 року (а.с.
13-32).

На підставі вказаного акта
контролюючим органом 03 червня 2014 року
прийняті податкові
повідомлення-рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій, а саме:

1) № у розмірі 114118, 50 грн.- на
підставі абз.3 ст.1 Указу Президента
України "Про застосування штрафних
санкцій за порушення норм з
регулювання обігу готівки" від 12.06.1995
року №436/95 за неоприбуткування
готівкових коштів в сумі 22 823,70 грн.(а.с.
6) ;

2) № - 6460, 00 грн.- на підставі п.4 ст.17
Закону України ""Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг" за
незабезпечення щоденного друкування і
зберігання 19 шт. фіскальних звітних
чеків (а.с. 7);

3) № - 28293, 98 грн. на підставі ст.15
Закону України "Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів" за зберігання алкогольних
напоїв без внесення до Єдиного реєстру
місця зберігання (а.с. 9),;

4) № - на підставі п.123.1 ст.123
Податкового кодексу України про
нарахування грошового зобов"язання з
ПДВ в розмірі 80673,00 грн., з яких 64538, 00 грн.
основного платежу і 16135, 00 грн. штрафних
санкцій (а.с. 11).

1. По податковому повідомленню-рішенню
№ :

В акті перевірки (а.с. 30) вказано, що
перевіркою встановлено порушення ФОП
ОСОБА_3 пунктів 2.2, 2.6 «Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні»,
затвердженого Постановою Правління
Національного банку України від 15
грудня 2004 року № 637, а саме: не
оприбутковано готівкову виручку в
повному обсязі в день її надходження на
загальну суму 22823,70 грн., в КОРО №
«Р»/1 від 18 квітня 2013 року в розділі 2
«Облік руху готівки та сум
розрахунків» не оприбутковано
готівкові кошти у повній сумі в день їх
надходження відповідно до фіскального
звітного чеку:

-z-звіт № 31 від 07 червня 2013 року на
загальну суму 4645, 45 грн., кошти були
отримані 06 червня 2013 року;

-z-звіт № 88 від 02 серпня 2013 року на
загальну суму 4000, 60 грн., кошти були
отримані 01 серпня 2013 року;

- z-звіт № 126 від 09 вересня 2013 року на
загальну суму 5965, 70 грн., кошти були
отримані 08 вересня 2013 року;

-z-звіт № 163 від 16 жовтня 2013 року на
загальну суму 4023, 05 грн., кошти були
отримані 15 жовтня 2013 року;

-z-звіт № 182 від 04 листопада 2013 року на
загальну суму 4188, 90 грн., кошти були
отримані 03 листопада 2013 року, що
підтверджується відповідними
контрольними стрічками.

Порядок ведення касових операцій у
національній валюті України
підприємствами (підприємцями), а також
окремі питання організації банками
роботи з готівкою, визначений у
Положенні про ведення касових операцій
у національній валюті в Україні,
затвердженому Постановою
Національного банку України від 15
грудня 2004 року № 637 (далі - Положення №
637).

У відповідності до п 1.2 Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 15
грудня 2004 року №637 книга обліку
розрахункових операцій (далі - КОРО) -
прошнурована і належним чином
зареєстрована в органах державної
податкової служби України книга, що
містить щоденні звіти, які складаються
на підставі відповідних розрахункових
документів щодо руху готівкових
коштів, товарів (послуг);
оприбуткування готівки - проведення
підприємствами і підприємцями обліку
готівки в касі на повну суму її
фактичних надходжень у касовій книзі,
книзі обліку доходів і витрат, книзі
обліку розрахункових операцій.

Відповідно до п. п. 2.2, 2.6 цього ж
Положення, підприємства (підприємці)
здійснюють облік операцій з готівкою у
відповідних книгах обліку. Уся готівка,
що надходить до кас, має своєчасно (у
день одержання готівкових коштів) та в
повній сумі оприбутковуватися.
Оприбуткуванням готівки в касах
підприємств, які проводять готівкові
розрахунки з оформленням їх касовими
ордерами і веденням касової книги
відповідно до вимог глави 4 цього
Положення, є здійснення обліку готівки
в повній сумі її фактичних надходжень у
касовій книзі на підставі прибуткових
касових ордерів.

У разі проведення готівкових
розрахунків із застосуванням РРО або
використанням РК, оприбуткуванням
готівки є здійснення обліку зазначених
готівкових коштів у повній сумі їх
фактичних надходжень у книзі обліку
розрахункових операцій на підставі
фіскальних звітних чеків РРО. Суми
готівки, що оприбутковуються, мають
відповідати сумам, визначеним у
відповідних касових (розрахункових)
документах.

Абзацом 3 статті 1 Указу Президента
України від 12 червня 1995 року №436/95 «Про
застосування штрафних санкцій за
порушення норм з регулювання обігу
готівки» передбачено, що за
неоприбуткування (неповне та/або
несвоєчасне) оприбуткування у касах
готівки до суб'єктів підприємницької
діяльності застосовуються фінансові
санкції у вигляді штрафу у
п'ятикратному розмірі
неоприбуткованої суми.

На підставі доказів, які містяться в
матеріалах справи і які були
досліджені судами першої і апеляційної
інстанцій та оцінка яким надана з
дотриманням положень статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів апеляційного
суду вважає правильним висновок суду
першої інстанції щодо встановлення
факту несвоєчасного оприбуткування
готівки, а відтак, фінансові санкції
застосовані правомірно.

2. По податковому повідомленню - рішенню
№ :

Перевіркою встановлено порушення ФОП
ОСОБА_3 пункту 9 статті 3 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», а саме: не забезпечено щоденне
друкування фіскальних звітних чеків за
період з 18 квітня по 06 травня 2013 року на
реєстраторі розрахункових операцій
ІКС-483 LТ, фіскальний № ,
виготовлений 12 квітня 2013 року,
заводський (серійний) номер РРО 00006460,
зареєстрований ФОП ОСОБА_3 в
Житомирській ОДПІ 18 квітня 2013 року,
дата введення в експлуатацію РРО 18
квітня 2013 року, перший z-звіт
роздрукований 06 травня 2013 року.

Задовольняючи в цій частині позовні
вимоги позивача, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідач
неправильно тлумачить п.4 ст.17 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», оскільки
застосоване в тексті вказаної норми
Закону визначення «фіскальний звітній
чек» в однині жодним чином не свідчить
про необхідність застосування
штрафної санкції за кожен такий не
роздрукований фіскальний чек, а лише
визначає суму штрафу за факт вчинення
суб'єктом господарювання порушення
вимог Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», в зв'язку з чим
сума санкцій не залежить від кількості
таких фіскальних звітних чеків.

Згідно з пунктом 4 статті 17 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» у разі
невиконання щоденного друку
фіскального звітного чеку або його
незберігання в книзі обліку
розрахункових операцій за рішенням
відповідних органів державної
податкової служби України до суб'єктів
підприємницької діяльності
застосовується фінансова санкція у
розмірі двадцяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що
аналіз змісту п.9 ст.3 та п.4 ст.17 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» дає підстави для
висновку, що зазначена фінансова
санкція встановлена за порушення
суб'єктами підприємницької діяльності
вимоги закону щоденно друкувати
фіскальний звітний чек та зберігати
його в книзі обліку розрахункових
операцій.

Не виконуючи протягом певного періоду
обов'язок щодня друкувати фіскальний
звітний чек, суб'єкт підприємницької
діяльності вчиняє продовжуване
порушення, а не зберігаючи цей чек у
книзі обліку розрахункових операцій -
триваюче.

Враховуючи, що згідно зі статтею 61
Конституції України ніхто не може бути
двічі притягнений до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення, за дії
(бездіяльність), які у своїй сукупності
складають єдине продовжуване чи
триваюче правопорушення, можливо
притягнути до відповідальності лише
один раз.

Отже, за вчинення порушень, про які
йдеться у пункті 4 статті 17 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», відповідний
орган державної податкової служби
України може застосувати лише одну
фінансову санкцію у розмірі двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян незалежно від кількості
виявлених під час перевірки суб'єкта
підприємницької діяльності, який
здійснює розрахункові операції за
товари (послуги), випадків невиконання
щоденного друку фіскального звітного
чеку та/або його незберігання в книзі
обліку розрахункових операцій.

Таку ж правову позицію зазначив
Верховний Суд України в ухвалі від 16
квітня 2013 року у справі 21-89а13, наявній в
Єдиному державному реєстрі судових
рішень (реєстраційний номер рішення
31073080), а відповідно до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства України
суди зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність з рішенням
Верховного Суду України.

Враховуючи наведене , суд апеляційної
інстанції прийшов до висновку про те,
що застосування Житомирською
об'єднаною державною податковою
інспекцією штрафних (фінансових)
санкцій до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 за порушення вимог п.9 ст.3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» в розмірі 340,00
грн. є правомірним, а відповідно
застосування штрафних (фінансових)
санкцій за дане порушення в іншій
частині в розмірі 6120,00 грн. є
протиправним та підставно скасовано в
цій частині судом першої інстанції.

З іншими порушеннями, встановленими
під час перевірки позивач погоджується
та не оспорює їх.

3. По податковому повідомленню - рішенню
№ :

Проведеною перевіркою дотримання
вимог законодавства з питань
ліцензування господарської діяльності
встановлено порушення статті 15 Закону
України «Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів», а саме:
ФОП ОСОБА_3 придбавала та зберігала
алкогольні напої за адресою: АДРЕСА_3
магазин, в період з 27 квітня 2013 року по 30
квітня 2013 року без внесення до Єдиного
реєстру місця зберігання, що
підтверджується отриманими позивачкою
видатковими і товаротранспортними
накладними.

Тобто, фактичною підставою для
застосування до позивача фінансових
санкцій , згідно з вказаним рішенням,
стали висновки податкового органу,
викладені в акті перевірки про
порушення позивачем норм ст. 15 Закону №
481/95-ВР, а саме: зберігання алкогольних
напоїв загальною вартістю 28293,28 грн. у
місці, не внесеному до Єдиного
державного реєстру місць зберігання - в
магазині , розташованому за адресою:
АДРЕСА_3

Відповідно до ст. 15 Закону № 481/95-BP
зберігання алкогольних напоїв та
тютюнових виробів здійснюється в
місцях зберігання алкогольних напоїв
та тютюнових виробів, внесених до
Єдиного реєстру, незалежно від того,
кому належить таке місце зберігання,
або того, за заявою якого суб'єкта
господарювання таке місце зберігання
було внесено до Єдиного реєстру.

Згідно із приписами ст. 1 Закону №
481/95-BР місце торгівлі - місце реалізації
товарів, у тому числі на розлив, в
одному торговому приміщенні (будівлі)
за місцем його фактичного
розташування, для тютюнових виробів -
без обмеження площі, для алкогольних
напоїв - торговельною площею не менше 20
кв. м, обладнане електронними
контрольно-касовими апаратами
(незалежно від їх кількості) або де є
товарно-касові книги (незалежно від їх
кількості), в яких фіксується виручка
від продажу алкогольних напоїв та
тютюнових виробів незалежно від того,
чи оформляється через них продаж інших
товарів.

Оскільки Закон № 481/95-BР розрізняє
поняття «місце зберігання» та «місце
торгівлі» і вони не є тотожними, об'єкти
роздрібної торгівлі в цілях правового
регулювання, встановленого цим
Законом, не можуть кваліфікуватися як
місця зберігання товарів, порядок
виробництва і обігу яких стосується це
правове регулювання. Алкогольні напої
були виявленні контролюючим органом у
магазині, вказаному як місце
роздрібної торгівлі у ліцензії на
право здійснення роздрібної торгівлі
алкогольними напоями.

Суд першої інстанції зробив правильний
висновок, що позивач не порушив вимоги
статті 15 Закону № 481/95-BР, тому що
вказаний Закон не передбачає занесення
місця здійснення роздрібної торгівлі
до Єдиного державного реєстру.
Підтвердженням такого змісту
правового регулювання є доповнення
статті 15 цього Закону частиною 36
Законом України від 20.05.2010 № 2275-VI
(набрала чинності 16.06.2010), згідно з якою
суб'єкти господарювання, які отримали
ліцензію на роздрібну торгівлю
алкогольними напоями та тютюновими
виробами, вносять до Єдиного реєстру
тільки ті місця зберігання алкогольних
напоїв та тютюнових виробів, що
розташовані за іншою адресою, ніж місце
здійснення торгівлі.

Враховуючи наведене, рішення
відповідача про застосування до
позивача фінансових санкцій на
підставі ч. 2 ст. 17 Закону України «Про
державне регулювання виробництва і
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів» є протиправним,
тому суд першої інстанції постановив в
цій частині обґрунтоване рішення про
задоволення позову.

4. По податковому повідомленню - рішенню
№ :

Як зазначено в акті перевірки (а.с. 25-27),
ФОП ОСОБА_3 за період з 01 квітня 2012 року
по 31 березня 2013 року здійснено операції
з продажу товарів господарського
призначення на загальну суму 525100, 00 грн.
(про що свідчать звіти платника єдиного
податку), в зв'язку з чим підприємець
підлягає обов'язковій реєстрації
платником на додану вартість.
Відповідно до пункту 183.4 статті 183
Податкового кодексу України, у разі
переходу осіб із спрощеної системи
оподаткування, що не передбачає сплати
податку, на сплату інших податків і
зборів, за умови, що такі особи
відповідають вимогам, визначеним
пунктом 181.1 статті 181 Податкового
кодексу, реєстраційна заява подається
не пізніше 10 числа першого
календарного місяця, в якому здійснено
перехід на сплату інших податків і
зборів, встановлених цим Кодексом.

Отже, при переході на загальну систему
оподаткування з 01 квітня 2013 року заяву
про реєстрацію платником податку на
додану вартість позивачці слід було
подати до 10 квітня 2013 року.

Подала ФОП ОСОБА_3 заяву про перехід на
загальну систему оподаткування з 01
квітня 2013 року лише 10 липня 2013 року, у
зв"язку з чим позивач була
зареєстрована Житомирською ОДПІ як
платник податку на додану вартість з 12
липня 2013 року.

Перевіркою повноти визначення
податкових зобов'язань за період з 15
квітня по 31 грудня 2013 року встановлено
їх заниження на 64518, 00 грн., а саме: ФОП
ОСОБА_3 виконувались операції із
роздрібної торгівлі іншими товарами
господарського призначення,
продуктами харчування, напоями та
тютюновими виробами. Так, за період з 15
квітня 2013 року по 12 липня 2013 року
реалізовано товарно-матеріальних
цінностей на загальну суму, що
підлягають оподаткуванню ПДВ за
ставкою 20% у сумі 315925, 70 грн. (в т.ч. ПДВ
63185, 00 грн.) що підтверджується звітами
про використання реєстраторів
розрахункових операцій, та книгою
обліку розрахункових операцій №
«Р».

В зв'язку з тим, що в період з 15 квітня по
12 липня 2013 року ФОП ОСОБА_3 не була
зареєстрована платником податку на
додану вартість у встановленому
законодавством порядку, вона не має
права на нарахування податкового
кредиту в цей період.

Відповідно до пункту 181.1 статті 181
Податкового кодексу України, у разі
якщо загальна сума від здійснення
операцій з постачання товарів/послуг,
що підлягають оподаткуванню згідно з
цим розділом, у тому числі з
використанням локальної або
глобальної комп'ютерної мережі,
нарахована (сплачена) такій особі
протягом останніх 12 календарних
місяців, сукупно перевищує 300000 гривень
(без урахування податку на додану
вартість), така особа зобов'язана
зареєструватися як платник податку у
контролюючому органі за своїм
місцезнаходженням (місцем проживання)
з дотриманням вимог, передбачених
статтею 183 цього Кодексу, крім особи,
яка є платником єдиного податку.

Згідно з пунктами 183.1, 183.3, 183.6, 183.7, 183.9,
183.10 статті 183 Податкового кодексу
України, будь-яка особа, що підлягає
обов'язковій реєстрації як платник
податку, подає до контролюючого органу
за своїм місцезнаходженням (місцем
проживання) реєстраційну заяву.

У разі обов'язкової реєстрації особи як
платника податку реєстраційна заява
подається до контролюючого органу не
пізніше 10 числа календарного місяця, що
настає за місяцем, в якому вперше
досягнуто обсягу оподатковуваних
операцій, визначеного у статті 181 цього
Кодексу.

З урахуванням наведених норм, якщо
особа, у якої обсяг оподатковуваних
операцій з постачання товарів/послуг
за останні 12 місяців перевищив 300000 грн.,
не подала до контролюючого органу
заяву, то обов'язок нарахування та
сплати податкових зобов'язань з ПДВ у
такої особи виникає з дня, наступного
за граничним днем, який встановлений
для подання заяви, тобто з 11 числа
календарного місяця, що настає за
місяцем, в якому вперше досягнуто
обсягу оподатковуваних операцій з
постачання товарів/послуг понад 300 тис.
гривень.

Відповідно до пункту 188.1 статті 188
Податкового кодексу України, база
оподаткування операцій з постачання
товарів/послуг визначається виходячи з
їх договірної вартості (у разі
здійснення контрольованих операцій -
не нижче звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу) з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, що справляється з
вартості послуг стільникового
рухомого зв'язку, податку на додану
вартість та акцизного податку на спирт
етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів).

Згідно з пунктом 201.8 статті 201
Податкового кодексу України, право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно, якщо особа не є платником
ПДВ, то вона не має права нараховувати
його на ціну товарів.

Приватний підприємець, який працює за
загальною системою оподаткування,
підпадає під загальні вимоги
Податкового кодексу України, тому є
платником ПДВ, якщо він відповідає
одній з наведених у пункті 180.1 статті 180
Податкового кодексу України ознак
платника податку, зокрема, у разі, коли
підлягає обов'язковій реєстрації як
платник цього податку.

З урахуванням викладеного суд дійшов
правильного висновку, що коли
підприємець - неплатник ПДВ здійснив
оподатковувані операції на суму 300 тис.
грн., то останні повністю підпадають
під визначення суми без урахування ПДВ
відповідно до пункту 181.1 статті 181
Податкового кодексу України, оскільки
у цій сумі немає ПДВ через те, що такий
підприємець не має права його
нараховувати. Лише 1 тис. грн. з 301 тис.
грн. підлягає оподаткуванню у
загальному порядку, оскільки неподання
реєстраційної заяви у зазначених
випадках та у визначені вище строки
призводить до відповідальності особи
за ненарахування або несплату ПДВ на
рівні зареєстрованого платника ПДВ без
права нарахування податкового кредиту
та отримання бюджетного відшкодування.

Тобто, не зважаючи на те, що протягом 12
місяців (з квітня 2012 року по березень 2013
року), сума нарахована (сплачена)
позивачкою від здійснення операцій з
постачання товарів/послуг перевищила
300 тис. грн., вона не дотрималася
обов'язку, визначеного пунктом 181.1
статті 181 Податкового кодексу України
щодо реєстрації платником податку на
додану вартість шляхом подачі до
органу ДПС заяви про реєстрацію у
строк, не пізніше 10 квітня 2013 року.
Натомість, позивачка зареєстрована як
платник ПДВ лише з 12 липня 2013 року, а
відтак має нести відповідальність за
ненарахування (несплату) податку на
додану вартість на рівні
зареєстрованого платника без права
нарахування податкового кредиту та
отримання бюджетного відшкодування з
квітня по липень 2013 року.

Отож, з огляду на те, що за період з 15
квітня по 12 липня 2013 року підприємцем
реалізовано товарно-матеріальні
цінності на суму 315925, 70 грн., вони
підлягають оподаткуванню ПДВ за
ставкою 20 % (63185, 00 грн.).

Враховуючи те, що ФОП ОСОБА_3 не
виконала обов'язок щодо своєчасної
реєстрації платником податку на додану
вартість після перевищення
трьохсоттисячної суми від здійснення
операцій з постачання товарів/послуг,
не нарахувала та не сплатила податкові
зобов'язання з ПДВ з дня, наступного за
граничним днем, який встановлений для
подання заяви, до дня реєстрації
платником ПДВ, тому суд вважає законним
нарахування позивачці
повідомленням-рішенням № від 03
червня 2014 року грошового зобов'язання
по податку на додану вартість у розмірі
63185, 00 грн. основного платежу і 15797, 00 грн.
штрафних санкцій.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3
висновків суду першої інстанції в цій
частині не спростовують.

З урахуванням встановлених судом
фактичних обставин справи та доказів,
представлених сторонами на
підтвердження обставин, якими вони
обґрунтовують свої вимоги та
заперечення проти позову, виходячи з
положень зазначених нормативно -
правових актів, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що висновок
суду щодо позовних вимог позивача є
законним та обґрунтованим.

При цьому, доводи апеляційних скарг з
посиланням на відповідні обставини не
враховуються колегією суддів
апеляційного суду у своїх висновках,
так як на ці обставини сторони
посилалися при обґрунтуванні своїх
вимог та заперечень на позов і цим
обставинам та доводам було дано
правильну правову оцінку судом першої
інстанції. Крім цього, такі доводи не
узгоджуються із відповідними
положеннями законодавства.

Колегія суддів апеляційного суду
акцентує увагу також і на тому, що
відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В свою чергу відповідач не надав суду
належних та допустимих доказів, які б
підтверджували правомірність
прийнятого ним рішення у відповідній
частині, а також які підтверджують
доводи апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто ухваленим
відповідно до норм матеріального права
з дотриманням процесуальних норм, та на
підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин справи.

Згідно ст. 200 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд апеляційної
інстанції залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а судове рішення - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Виходячи із змісту вищевказаних статей
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів апеляційного
суду вважає, що доводи апеляційних
скарг не дають підстав для висновку про
неповне з'ясування судом першої
інстанції обставин справи,
невідповідність висновків суду першої
інстанції фактичним обставинам справи,
а також про порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Тому підстав для скасування постанови
суду першої інстанції і відповідно - до
задоволення апеляційних скарг
апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, апеляційну
скаргу Житомирської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області залишити без
задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "30" вересня
2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
К.С. Франовська

судді:
Б.С. Моніч

С.М.Хаюк

Повний текст cудового рішення
виготовлено "10" грудня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: Фізична особа-підприємець
ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу: Житомирська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області м-н
Перемоги,2,м.Житомир,10014

4 - представник позивача: ОСОБА_5,
АДРЕСА_2 ,