Справа № 210/5803/13-а (2а/210/25/14)
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

210/5803/13-а (2а/210/25/14)

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 листопада 2014 року

справа № 210/5803/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Новошицька О.О.

за участю представників:

позивача: - не з’явився

відповідача: - не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу приватного підприємства «Автокортеж»

на постанову Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 квітня 2014 року

у справі № 210/5803/13-а

за позовом приватного підприємства «Автокортеж»

до Виконавчого комітету Криворізької міської ради

про скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Автокортеж» звернулося до суду з позовом до Виконавчого комітету Криворізької міської ради, в якому просило скасувати рішення від 10.07.2013 № 242 «Про затвердження акта комісії з визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам».

Позов обґрунтовано безпідставністю затвердження відповідачем акту комісії про визначення розміру збитків у вигляді неодержаного доходу за користування землею, оскільки ні рішення, ні затверджений ним акт не містять обґрунтування того, що землевласник дійсно мав змогу розраховувати на отримання відповідних грошових коштів. Позивач вважає, що оскільки в акті зазначено, що позивач не мав правовстановлюючих документів не землю, якою користувався, при визначенні розміру грошових коштів, які підлягають стягненню з позивача на користь відповідача, необхідно застосовувати не Постанову Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 № 284, а Методику визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого ґрунту) без спеціального дозволу, затверджену постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 № 963.

Постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.04.2014 в задоволені адміністративного позову відмовлено.

Постанова суду мотивована встановленим фактом користування позивачем земельною ділянкою без правовстановлюючих документів та спричинення в зв’язку цим збитків, які відповідачем правомірно обраховані у розмірі 3 % від грошової нормативної оцінки землі та відповідно до Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого Постанову Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 № 284.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняту нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Позивач зазначає, що суд першої інстанції не в повному обсягу дослідив обставини у справі та не встановив, що первинний договір оренди земельної ділянки є діючим в силу положень ст.33 Закону України «Про оренду землі», і твердження, що позивач не мав правовстановлюючих документів на землю, є безпідставним. Також позивач посилається на неправомірне застосування для визначення розміру грошових коштів Постанови Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 № 284, оскільки застосуванню у даному випадку підлягає Методика визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого ґрунту) без спеціального дозволу, затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 № 963. Крім того, позивач наполягає на тому, що при визначенні збитків необхідно застосовувати розмір процентної ставки, встановлений п.3.1 договору оренди (1,5 % від грошової оцінки земельної ділянки), а не 3 %, як випливає з розрахунків комісії, тим більш, що з цих розрахунки комісії вбачається, що плата за землю позивачем здійснювалась, тобто встановлені законом обов'язки ним виконано.

Виконком Криворізької міськради проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржувану постанову суду першої інстанції цілком обґрунтованою та правомірною.

Представники сторін у судове засідання не з’явились, про час і місце судового засідання сторони повідомлені судом належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, у встановленому порядку між Криворізькою міською радою (Орендодавець) та ПП «Автокортеж» (Орендар) укладений договір оренди земельних ділянок від 22.06.2003, за умовами п.1.1, п.2.1 якого у користування Орендарю надана земельна ділянка несільськогосподарського використання загальною площею 4281 кв. м для розміщення підприємства автомобільного транспорту по вул.Урицького, 56б в Центрально-Міському районі м.Кривого Рогу (а. с.27-29).

Згідно п.1.2 Договору земельна ділянка надається на умовах оренди строком на 5 років, починаючи з дати реєстрації.

Орендна плата становить 1,5 % від грошової оцінки землі на підставі довідки земресурсів (п.3.1 договору).

Даний Договір зареєстровано у Криворізькому міському управлінні земельних ресурсів 01.07.2004 (а. с.29 на зв.), тобто згідно умов Договору оренда вищевказаної земельної ділянка закінчувалась 01.07.2009.

У п.6.2 Договору даний договір припиняється, зокрема, у разі закінчення терміну, на який було укладено Договір.

23.09.2009 рішенням сесії Криворізької міськради № 3477 поновлено договори оренди земельних ділянок певним суб’єктам господарювання, у т. ч. і ПП «Автокортеж», та визначено розмір річної орендної плати за користування земельними ділянками у трикратному розмірі земельного податку, що встановлюється Законом України «Про плату за землю» (а. с.19-21).

Також даним рішенням зобов’язано суб’єктів господарювання у тримісячний термін від дати прийняття рішення укласти з міською радо договори оренди земельних ділянок, додаткові угоди до них та зареєструвати їх у Криворізькому відділ ДРФ ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» (п.4.1 рішення сесії Криворізької міськради від 23.09.2009 № 3477).

При цьому, у п.5 рішення сесії Криворізької міськради від 23.09.2009 № 3477 встановлено, що невиконання вимог п.п.4.1 рішення з вини замовника тягне за собою втрату чинності рішення в частині, що стосується цього суб’єкта.

З наявного в матеріалах справи витягу з Журналу обліку прийому-передачі проектів договорів оренди земельних ділянок в 2010 році вбачається, що 16.03.2010 підприємством отримано в Управлінні земельних ресурсів виконкому міськради проект договору оренди земельної ділянки по вул.Урицького, 56б (а. с.26), проте докази укладення відповідного договору оренди земельної ділянки між позивачем та Криворізькою міськрадою відсутні.

У зв'язку з невиконанням рішення Криворізької міської ради від 23.09.2009 №3477 стосовно укладання ПП «Автокортеж» договору оренди земельної ділянки площею 4 281 кв. м для розташування підприємства автомобільного транспорту, Комісією з визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам встановлено розмір неодержаного доходу за використання вищезазначеної земельної ділянки без належних правовстановлюючих документів в розмірі 199 834,20 грн., нарахованих за період з 01.07.2010 по 20.06.2013, про що складено відповідний акт від 01.07.2013 № 5 (а. с.23-25) з доданням відповідного розрахунку (а. с.9).

На підставі означеного акту 10.07.2013 виконкомом Криворізької міськради прийнято рішення № 242, яким затверджено вищезазначений акт Комісії з визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам № 5 від 10.07.2013.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів не погоджується з судом першої інстанції про правомірність оскаржуваного рішення суб’єкта владних повноважень.

Відповідно до визначення, наведеного у ст.1 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

За правилами ст.16 цього Закону укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Згідно з приписами Закону України «Про плату за землю» від 03.07.1992 № 2535-ХІІ, який діяв на час прийняття Криворізькою міськрадою рішення від 23.09.2009 № 3477 (до 01.01.2011), об’єктом плати за землю є земельна ділянка, яка перебуває у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди. Суб’єктом плати за землю (платником) є власник землі і землекористувач, у тому числі орендар, тобто безпосередньо ті юридичні або фізичні особи, яким земля передана у власність або надана в користування, у тому числі на умовах оренди.

Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель (ст.2 Закону 2535-ХІІ).

З 01.10.2011 відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України.

Відповідно до ст.21 вказаного Закону України «Про оренду землі» № 161-XIV орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України

Відповідно до пп.14.1.136 п.14.1 ст.14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою

Відповідно до п.288.1 ст.288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

У п.288.4 ст.288 ПК України зазначено, що розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

За визначенням, наведеним у ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19.06.2003 № 963-IV, самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Фактичне користування вищевказаною земельною ділянкою протягом періоду з 01.07.2010 по 20.06.2013 встановлене відповідачем і не заперечується позивачем, що в силу приписів ч.3 ст.72 КАС України не підлягає доказуванню.

Позивач вважає безпідставним висновок суду першої інстанції, що, фактично користуючись земельною ділянкою у вказаний період, позивач не мав на неї правовстановлюючих документів.

При цьому позивач посилається на приписи ч.3 ст.33 Закону № 161-XIV і той факт, що відповідний лист-заперечення щодо оренди земельної ділянки за договором від 22.06.2003 від орендодавця не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.33 Закону №161-XIV (в редакції на момент виникнення спірних відносин) у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи позивача, що первинний договір оренди земельної ділянки від 22.06.2003 є діючим в силу положень наведеної правової норми.

Пунктом 6.4 Договору від 22.06.2003 обумовлено, що у разі бажання щодо подовження дії Договору на новий термін Орендар повинен в письмовій формі звернутись до Орендодавця не пізніше, ніж за два місяця до закінчення дії Договору. У разі відсутності письмового звернення, він втрачає переважне право на поновлення Договору, дія договору припиняється у зв’язку із закінченням терміну, на який його було укладено.

Крім того, рішенням Криворізької міськради № 3477 від 23.09.2009 про поновлення договору оренди земельної ділянки ПП «Автокортеж» встановлено умови та порядок такого поновлення, а саме: зобов’язано орендаря у тримісячний термін від дати прийняття рішення укласти з міською радо договір оренди земельної ділянки, додаткові угоди до нього та зареєструвати їх у Криворізькому відділ ДРФ ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», в іншому випадку вказане рішення втрачає чинність.

При цьому орендодавцем змінено умови оренди земельної ділянки в частині розміру орендної плати, що відповідно до ч.2 ст.33 Закону №161-XIV потребує узгодження з орендарем шляхом складення відповідного документу.

Положеннями Кодексу адміністративного судочинства України передбачається не лише обов'язок суб’єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч.2 ст.71 КАС України), але й обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1 ст.71 КАС України).

Проте, позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про дотримання підприємством умов як п.6.4 Договору від 22.06.2003 щодо направлення Орендодавцю листа з проханням продовжити термін дії Договору за два місяця до закінчення його дії, так і рішення Криворізької міськради № 3477 від 23.09.2009 щодо необхідності укладення договору оренди земельної ділянки.

Отже, позивачем не доведена наявність належним чином оформлених правовстановлюючих документів на вищевказану земельну ділянку, що, враховуючи також висновки акту комісії про невиконання рішення міськради № 3477 від 23.09.2009, свідчить про обґрунтованість висновку суду першої інстанції щодо використання підприємством зазначеної вище земельної ділянки без належних правовстановлюючих документів.

Стосовно посилань позивача про неправомірне застосування Постанови Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 № 284 для визначення розміру грошових коштів, оскільки за обставин, наведених відповідачем, застосуванню підлягала б Методика визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого ґрунту) без спеціального дозволу, затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 № 963, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 статті 224 ГК України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов’язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За приписами статті 156 ЗК України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок:

а) вилучення (викупу) сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для потреб, не пов'язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом;

б) тимчасового зайняття сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для інших видів використання;

в) встановлення обмежень щодо використання земельних ділянок;

г) погіршення якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників;

ґ) приведення сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників у непридатний для використання стан;

д) неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

При цьому, стаття 157 ЗК України визначає, що відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами.

Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 № 284, визначено, що неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

При цьому, що згадана вище Постанова Кабінету Міністрів України прийнята до набуття чинності Земельним кодексом України і діє в частині, що не суперечить йому.

У пункті 1 Порядку № 284 встановлено, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки (а не шкода), заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та недодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Тобто, власникам землі та землекористувачам збитки можуть бути заподіяні внаслідок дій органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, а саме, внаслідок вилучення земельних ділянок, переданих у власність, встановлення обмежень щодо використання земельних ділянок, які перебувають у власності чи користуванні, а також внаслідок прийняття зазначеними органами рішень щодо тимчасового зайняття земельних ділянок, яке може призвести до погіршення якості ґрунтового покриву чи приведення земельних ділянок у непридатний для використання стан.

Розміри збитків, при цьому, визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад.

Разом з тим, стаття 211 ЗК України встановлює, що громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за такі порушення, зокрема, як: самовільне зайняття земельних ділянок.

При цьому, Методика визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, яка затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 № 963, застосовується виключно за переліком правопорушень, зазначених у назві Методики.

Розрахунок розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, проводиться Держекоінспекцією та її територіальними органами або Держсільгоспінспекцією та її територіальними органами, а розміру шкоди, заподіяної юридичним та фізичним особам, - територіальними органами Держсільгоспінспекції на підставі матеріалів обстежень земельних ділянок, проведених відповідно до Порядку виконання земельно-кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 листопада 2000 року № 1619 (п.7 Методики № 963).

Тобто при самовільному зайнятті земельної ділянки (фактичному користуванні без правовстановлюючих документів) відшкодуванню підлягає шкода, розмір якої визначається відповідно до Методики № 963.

Така позиція суду апеляційної інстанції підтверджується, зокрема, п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 № 7, згідно якого «вирішуючи позови про відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, суди повинні мати на увазі, що при вилученні (викупі) сільськогосподарських угідь, лісових земель, чагарників для потреб, не пов'язаних із сільсько- чи лісогосподарським виробництвом, їх тимчасовому зайнятті для інших видів використання, встановленні обмежень щодо використання земельних ділянок, погіршенні якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей сільськогоспо-дарських угідь, лісових земель та чагарників, приведенні сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників у не придатний для використання стан, неодержанні доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки, відшкодування збитків згідно зі статтями 156, 157 ЗК здійснюється органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, громадянами та юридичними особами, які використовують земельні ділянки і діяльність яких обмежує права власників та землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу (в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими й іншими відходами та стічними водами).

У випадках самовільного зайняття земельних ділянок, псування, забруднення земель чи вчинення інших порушень земельного законодавства шкода відшкодовується відповідно до статей 211, 212 ЗК, статей 22, 623, 1166, 1172, 1192 ЦК особами, що її заподіяли. При заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки її відшкодовує володілець цього джерела згідно зі статтею 1187 ЦК».

Також, колегія суддів, з огляду на вищенаведені положення п.п.288.1, 288.4 ст.288 ПК України, вважає обґрунтованими доводи позивача, що при визначенні збитків необхідно застосовувати той розмір процентної ставки, який встановлений п.3.1 договору оренди (1,5 % від грошової оцінки земельної ділянки), оскільки підставою для нарахування орендної плати є саме договір оренди земельної ділянки і відповідачем суду не надано доказів внесення змін у Договір від 22.06.2003 щодо розміру орендної плати.

Відповідач у запереченнях на апеляційну скаргу зазначає, що неодержаний дохід повинен розраховуватись виходячи з приписів п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України, відповідно до якої розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом.

Проте, розрахунку, який би свідчив, що відповідачем розрахована сума збитків саме у порядку, визначеному п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України, матеріали справи не містять.

Крім того, з розрахунку, складеного Управлінням земресурсів (а. с.9) вбачається, що підприємством плата за землю протягом періоду нарахованих збитків здійснювалась, що також свідчить про безпідставність твердження про наявність збитків у вигляді неодержаного доходу.

Завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) рішень суб'єкта владних повноважень з огляду на чіткі критерії, які зазначені у частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи дії відповідача на відповідність критеріям зазначеним в ч.3 ст.2 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що приймаючи рішення № 242 від 10.07.2013, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачений чинним законодавством України, а тому це рішення є протиправним і підлягає скасуванню.

Відповідно до положень ст.202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з’ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи зазначені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини, ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, і є підставою для скасування постанови суду з прийняттям нової про задоволення позову щодо скасування рішення відповідача від 10.07.2013 № 242.

Керуючись ст.ст.198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Автокортеж» задовольнити.

Постанову Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 квітня 2014 року у справі № 210/5803/13-а скасувати та прийняти нову постанову.

Позов задовольнити.

Скасувати рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради від 10.07.2013 №242 «Про затвердження акта комісії з визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко