Справа № 395/1705/14-а
Суддя: Забуранний Р. А.
Дата ухвалення: 2014-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №
Провадження №
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року
м. Новомиргород

Новомиргородський районний
суд Кіровоградської області в складі :

головуючого судді

Забуранного Р.А.

при секретарі

Таран С.М.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Новомиргороді
подання державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Кіровоградській області ОСОБА_1 про
зміну способу та порядку виконання
рішення,-

ВСТАНОВИВ:

До суду із поданням
звернувся державний виконавець
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Кіровоградській області ОСОБА_1 про
зміну способу та порядку виконання
рішення, вказавши, що у провадженні
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Кіровоградській області перебуває на
виконанні виконавчий лист № 2-а-2117/1114/2011
від 28.08.2014 року виданий
Новомиргородським районним судом
Кіровоградської області про
зобов’язання Управління Пенсійного
фонду України в Новомиргородському
районі Кіровоградської області
здійснити перерахунок і виплатити
ОСОБА_2 підвищення до пенсії згідно ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» та ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» з 22 лютого 2011
року по 22 липня 2011 року в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком, з
урахуванням фактично щомісячної
виплаченої пенсії.

09.09.2014 року державним
виконавцем було винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження, в
якій боржнику надано семиденний строк
з моменту винесення постанови для
самостійного виконання рішення суду.

17.09.2014 року УПФУ в Новомиргородському
районі надало лист про перерахунок
пенсії згідно з рішенням суду, загальна
сума нарахування за період, який
вказаний у рішенні суду, складає 884,52
гривень, але здійснити їх виплату
неможливо в зв’язку із відсутністю
фінансування.

Посилаючись на ст. 36 Закону України
«Про виконавче провадження» просить
суд змінити спосіб і порядок виконання
рішення суду.

Оповіщений у встановленому
порядку про час і місце розгляду
справи державний виконавець в судове
засідання не з’явився. Як вбачається з
резолютивної частини подання
державного виконавця, він просить суд
розглянути подання без його участі.

Оповіщений у встановленому
порядку про час і місце розгляду
справи представник боржника у судове
засідання не з’явився, направивши до
суду заяву у відповідності до якої
просить суд розглянути справу без його
участі та заперечує проти задоволення
подання.

Стягувач в судове засідання
не з'явився, про дату, час та місце
судового засідання повідомлявся
належним чином та своєчасно, причини
неявки суду не повідомив.

Суд вважає, що у даному випадку
неприбуття у судове засідання вище
згаданих осіб не перешкоджає судовому
розгляду (ч. 2 ст. 263 КАС України).

Дослідивши всі матеріали справи, суд
вважає за необхідне відмовити у
задоволені подання за такими
обставинами.

При вивченні матеріалів
адміністративної справи , судом
безспірно встановлено, що за
постановою Новомиргородського
районного суду Кіровоградської
області від 17.10.2011 року було частково
задоволено адміністративний позов
ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду
України у Новомиргородському районі
Кіровоградської області про стягнення
недоотриманої щомісячної державної
соціальної допомоги дітям війни та
покладення на нього зобов’язання
перерахувати та виплатити державну
соціальну допомогу – 30 % підвищення до
пенсії за віком як “дитині війни”:

Визнано протиправною бездіяльність
управління Пенсійного фонду України в
Новомиргородському районі
Кіровоградської області щодо
нездійснення перерахунку і виплати
ОСОБА_2, як особі, що має статус “дитини
війни”, підвищення до пенсії
відповідно до ст. 6 Закону України “Про
соціальний захист дітей війни” з 22.02.2011
року по 22.07.2011 року у розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Зобов’язано управління Пенсійного
фонду України в Новомиргородському
районі Кіровоградської області
здійснити перерахунок та виплату
ОСОБА_2 підвищення пенсії згідно статті
6 Закону України “Про соціальний
захист дітей війни” та частини 1 статті
28 Закону України “Про
загальнообов’язкове державне
пенсійне страхування” з 22.02.2011 року по
22.07.2011 року у розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком з
урахуванням різниці, яка була
виплачена у цей проміжок часу.

В решті позовних вимог – відмовлено.

За ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 21.01.2014 року апеляційна скарга
відповідача була залишена без
задоволення, а постанова суду – без
змін.

На виконання вище згаданої постанови
УПФУ в Новомиргородському районі
здійснило перерахунок пенсії за період
з 22.02.2011 року по 22.07.2011 року в сумі 884,52
гривень.

При цьому виконання
постанови суду в частині зобов'язання
виплатити ці кошти неможливе через
відсутність коштів з відповідним
призначенням.

Державний виконавець
стверджує, що відповідно до ст. 2 Закону
України від 05 червня 2012 року № 4901-VI «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» держава гарантує
виконання рішення суду про стягнення
коштів та зобов'язання вчинити певні
дії щодо майна, боржником за яким є,
зокрема, державний орган. Водночас
судові рішення у справах, пов'язаних із
соціальними виплатами, які мають
зобов'язальний характер щодо
проведення таких виплат, не належать до
зазначених у згаданій статті видів
рішень, що унеможливлює їх виконання
без зміни його способу.

Законом України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» встановленні гарантії
держави щодо виконання судових рішень
та виконавчих документів, визначених
Законом України «Про виконавче
провадження» та особливості їх
виконання.

Відповідно до ст. 7 вказаного
Закону у разі, якщо рішення суду про
зобов’язання вчинити певні дії, не
виконано протягом двох місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, державний
виконавець зобов’язаний звернутися
до суду із заявою про зміну способу та
порядку виконання рішення.

Підставою для зміни або встановлення
способу і порядку виконання є
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим (ч.
1 ст. 36 Закону України «Про виконавче
провадження»).

Таким чином, державний виконавець
вважає, що зміни у правовому
регулюванні порядку виконання судових
рішень, боржником за якими є державний
орган, яким не передбачено виконання
рішень зобов'язального характеру,
унеможливлюють їх виконання.

Тому така обставина є підставою для
зміни або встановлення способу і
порядку виконання судового рішення.

Суд вважає вище наведений
висновок державного виконавця
помилковим з таких підстав.

Статтею 14 КАС України
встановлено, що судове рішення, яким
закінчується розгляд справи в
адміністративному суді, ухвалюється
іменем України. Постанови та ухвали
суду в адміністративних справах, що
набрали законної сили, є обов’язковими
до виконання на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

З матеріалів
адміністративної справи вбачається, що
Новомиргородський районний суд
частково задовольнив позовні вимоги
ОСОБА_2 і це рішення набрало законної
сили.

За приписами п. 2 ч. 4 ст. 105 КАС
України адміністративний позов може
містити вимоги про зобов’язання
відповідача – суб’єкта владних
повноважень прийняти рішення або
вчинити певні дії.

У разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову про
зобов’язання відповідача вчинити
певні дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Аналіз резолютивної частини
постанови Новомиргородського
районного суду Кіровоградськох
області та синтез наведених
процесуальних норм дають підстави
зробити висновок про те, що
зобов’язання, покладені на
відповідача вказаним судом, є
позовними вимогами як обраним судом
видом захисту порушених прав позивача,
які суд задовольнив.

За таких обставин державний
виконавець просить змінити не спосіб
виконання постанови суду, а судове
рішення по суті позовних вимог і
вирішити додаткову позовну вимогу про
стягнення коштів, яка не була предметом
розгляду та дослідження
адміністративного суду під час
прийняття цієї постанови. Хоча в
адміністративному судочинстві
повноваження щодо зміни постанови суду
в частині задоволення позовних вимог
мають тільки адміністративні суди
апеляційної та касаційної інстанцій
(ст. ст. 198, 223 КАС України).

Крім того, згідно
з ч. 1 ст. 263 КАС України за наявності
обставин, що ускладнюють виконання
судового рішення (відсутність коштів
на рахунку, відсутність присудженого
майна в натурі, стихійне лихо тощо),
державний виконавець може звернутися
до адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, із
поданням, а особа, яка бере участь у
справі, та сторона виконавчого
провадження – із заявою про
відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення.

Підставою для застосування правил цієї
норми є обставини, що перешкоджають
належному виконанню судового рішення в
адміністративній справі: ускладнюють
його виконання, або роблять неможливим.
Для відстрочення чи розстрочення
виконання судового рішення такою
обставиною може бути недостатність
коштів на рахунку, стихійне лихо, для
зміни способу чи порядку виконання
судового рішення – неможливість
виконання судового рішення внаслідок
відсутності, пошкодження або знищення
об’єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для
відстрочення, розстрочення виконання
рішення та зміни способу його
виконання є такі підстави: для
відстрочення та розстрочення –
обставини, що ускладнюють виконання, а
для зміни способу чи порядку виконання
рішення – обставини, які роблять
виконання неможливим.

З матеріалів справи
вбачається, що виконання постанови
суду першої інстанції неможливе через
відсутність коштів, виплата яких буде
здійснена за наявності відповідного
фінансування з Державного бюджету
України.

Отже, виконання постанови
суду фактично можливе, хоча й за певних
умов, тому відсутні підстави для зміни
способу виконання рішення суду першої
інстанції.

Так, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України (ухвала
від 12 лютого 2014 р. у справі № К/800598/14)
наголосила, що “захист порушеного
права у судовому рішенні” і “спосіб
виконання судового рішення” не є
тотожними поняттями (процесуальними
інститутами).

Тому заявник, пропонуючи
начебто змінити спосіб виконання
постанови суду, насправді фактично
пропонує змінити її суть, що належить
лише до повноважень суду апеляційної
чи касаційної інстанцій.

Ураховуючи наведене,
керуючись ст. ст. 14, 105, 162, 185-186, 263 КАС
України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Кіровоградській області ОСОБА_1 про
зміну способу та порядку виконання
рішення - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п’яти днів з дня проголошення ухвали. У
разі якщо ухвало було постановлено в
письмовому провадженні або згідно з ч. 3
ст. 160 КАС України, або без виклику
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п’яти днів з
дня отримання копії ухвали.

Суддя:

Р. А.
Забуранний

копія

Справа №
395/1705/14-а

Провадження № 6-а/395/16/2014

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року
м. Новомиргород

Новомиргородський районний
суд Кіровоградської області в складі :

головуючого судді

Забуранного Р.А.

при секретарі

Таран С.М.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Новомиргороді
подання державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Кіровоградській області ОСОБА_1 про
зміну способу та порядку виконання
рішення,-

ВСТАНОВИВ:

До суду із поданням
звернувся державний виконавець
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Кіровоградській області ОСОБА_1 про
зміну способу та порядку виконання
рішення, вказавши, що у провадженні
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Кіровоградській області перебуває на
виконанні виконавчий лист № 2-а-2117/1114/2011
від 28.08.2014 року виданий
Новомиргородським районним судом
Кіровоградської області про
зобов’язання Управління Пенсійного
фонду України в Новомиргородському
районі Кіровоградської області
здійснити перерахунок і виплатити
ОСОБА_2 підвищення до пенсії згідно ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» та ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» з 22 лютого 2011
року по 22 липня 2011 року в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком, з
урахуванням фактично щомісячної
виплаченої пенсії.

09.09.2014 року державним
виконавцем було винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження, в
якій боржнику надано семиденний строк
з моменту винесення постанови для
самостійного виконання рішення суду.

17.09.2014 року УПФУ в Новомиргородському
районі надало лист про перерахунок
пенсії згідно з рішенням суду, загальна
сума нарахування за період, який
вказаний у рішенні суду, складає 884,52
гривень, але здійснити їх виплату
неможливо в зв’язку із відсутністю
фінансування.

Посилаючись на ст. 36 Закону України
«Про виконавче провадження» просить
суд змінити спосіб і порядок виконання
рішення суду.

Оповіщений у встановленому
порядку про час і місце розгляду
справи державний виконавець в судове
засідання не з’явився. Як вбачається з
резолютивної частини подання
державного виконавця, він просить суд
розглянути подання без його участі.

Оповіщений у встановленому
порядку про час і місце розгляду
справи представник боржника у судове
засідання не з’явився, направивши до
суду заяву у відповідності до якої
просить суд розглянути справу без його
участі та заперечує проти задоволення
подання.

Стягувач в судове засідання
не з'явився, про дату, час та місце
судового засідання повідомлявся
належним чином та своєчасно, причини
неявки суду не повідомив.

Суд вважає, що у даному випадку
неприбуття у судове засідання вище
згаданих осіб не перешкоджає судовому
розгляду (ч. 2 ст. 263 КАС України).

Дослідивши всі матеріали справи, суд
вважає за необхідне відмовити у
задоволені подання за такими
обставинами.

При вивченні матеріалів
адміністративної справи , судом
безспірно встановлено, що за
постановою Новомиргородського
районного суду Кіровоградської
області від 17.10.2011 року було частково
задоволено адміністративний позов
ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду
України у Новомиргородському районі
Кіровоградської області про стягнення
недоотриманої щомісячної державної
соціальної допомоги дітям війни та
покладення на нього зобов’язання
перерахувати та виплатити державну
соціальну допомогу – 30 % підвищення до
пенсії за віком як “дитині війни”:

Визнано протиправною бездіяльність
управління Пенсійного фонду України в
Новомиргородському районі
Кіровоградської області щодо
нездійснення перерахунку і виплати
ОСОБА_2, як особі, що має статус “дитини
війни”, підвищення до пенсії
відповідно до ст. 6 Закону України “Про
соціальний захист дітей війни” з 22.02.2011
року по 22.07.2011 року у розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Зобов’язано управління Пенсійного
фонду України в Новомиргородському
районі Кіровоградської області
здійснити перерахунок та виплату
ОСОБА_2 підвищення пенсії згідно статті
6 Закону України “Про соціальний
захист дітей війни” та частини 1 статті
28 Закону України “Про
загальнообов’язкове державне
пенсійне страхування” з 22.02.2011 року по
22.07.2011 року у розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком з
урахуванням різниці, яка була
виплачена у цей проміжок часу.

В решті позовних вимог – відмовлено.

За ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 21.01.2014 року апеляційна скарга
відповідача була залишена без
задоволення, а постанова суду – без
змін.

На виконання вище згаданої постанови
УПФУ в Новомиргородському районі
здійснило перерахунок пенсії за період
з 22.02.2011 року по 22.07.2011 року в сумі 884,52
гривень.

При цьому виконання
постанови суду в частині зобов'язання
виплатити ці кошти неможливе через
відсутність коштів з відповідним
призначенням.

Державний виконавець
стверджує, що відповідно до ст. 2 Закону
України від 05 червня 2012 року № 4901-VI «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» держава гарантує
виконання рішення суду про стягнення
коштів та зобов'язання вчинити певні
дії щодо майна, боржником за яким є,
зокрема, державний орган. Водночас
судові рішення у справах, пов'язаних із
соціальними виплатами, які мають
зобов'язальний характер щодо
проведення таких виплат, не належать до
зазначених у згаданій статті видів
рішень, що унеможливлює їх виконання
без зміни його способу.

Законом України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» встановленні гарантії
держави щодо виконання судових рішень
та виконавчих документів, визначених
Законом України «Про виконавче
провадження» та особливості їх
виконання.

Відповідно до ст. 7 вказаного
Закону у разі, якщо рішення суду про
зобов’язання вчинити певні дії, не
виконано протягом двох місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, державний
виконавець зобов’язаний звернутися
до суду із заявою про зміну способу та
порядку виконання рішення.

Підставою для зміни або встановлення
способу і порядку виконання є
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим (ч.
1 ст. 36 Закону України «Про виконавче
провадження»).

Таким чином, державний виконавець
вважає, що зміни у правовому
регулюванні порядку виконання судових
рішень, боржником за якими є державний
орган, яким не передбачено виконання
рішень зобов'язального характеру,
унеможливлюють їх виконання.

Тому така обставина є підставою для
зміни або встановлення способу і
порядку виконання судового рішення.

Суд вважає вище наведений
висновок державного виконавця
помилковим з таких підстав.

Статтею 14 КАС України
встановлено, що судове рішення, яким
закінчується розгляд справи в
адміністративному суді, ухвалюється
іменем України. Постанови та ухвали
суду в адміністративних справах, що
набрали законної сили, є обов’язковими
до виконання на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

З матеріалів
адміністративної справи вбачається, що
Новомиргородський районний суд
частково задовольнив позовні вимоги
ОСОБА_2 і це рішення набрало законної
сили.

За приписами п. 2 ч. 4 ст. 105 КАС
України адміністративний позов може
містити вимоги про зобов’язання
відповідача – суб’єкта владних
повноважень прийняти рішення або
вчинити певні дії.

У разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову про
зобов’язання відповідача вчинити
певні дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Аналіз резолютивної частини
постанови Новомиргородського
районного суду Кіровоградськох
області та синтез наведених
процесуальних норм дають підстави
зробити висновок про те, що
зобов’язання, покладені на
відповідача вказаним судом, є
позовними вимогами як обраним судом
видом захисту порушених прав позивача,
які суд задовольнив.

За таких обставин державний
виконавець просить змінити не спосіб
виконання постанови суду, а судове
рішення по суті позовних вимог і
вирішити додаткову позовну вимогу про
стягнення коштів, яка не була предметом
розгляду та дослідження
адміністративного суду під час
прийняття цієї постанови. Хоча в
адміністративному судочинстві
повноваження щодо зміни постанови суду
в частині задоволення позовних вимог
мають тільки адміністративні суди
апеляційної та касаційної інстанцій
(ст. ст. 198, 223 КАС України).

Крім того, згідно
з ч. 1 ст. 263 КАС України за наявності
обставин, що ускладнюють виконання
судового рішення (відсутність коштів
на рахунку, відсутність присудженого
майна в натурі, стихійне лихо тощо),
державний виконавець може звернутися
до адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, із
поданням, а особа, яка бере участь у
справі, та сторона виконавчого
провадження – із заявою про
відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення.

Підставою для застосування правил цієї
норми є обставини, що перешкоджають
належному виконанню судового рішення в
адміністративній справі: ускладнюють
його виконання, або роблять неможливим.
Для відстрочення чи розстрочення
виконання судового рішення такою
обставиною може бути недостатність
коштів на рахунку, стихійне лихо, для
зміни способу чи порядку виконання
судового рішення – неможливість
виконання судового рішення внаслідок
відсутності, пошкодження або знищення
об’єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для
відстрочення, розстрочення виконання
рішення та зміни способу його
виконання є такі підстави: для
відстрочення та розстрочення –
обставини, що ускладнюють виконання, а
для зміни способу чи порядку виконання
рішення – обставини, які роблять
виконання неможливим.

З матеріалів справи
вбачається, що виконання постанови
суду першої інстанції неможливе через
відсутність коштів, виплата яких буде
здійснена за наявності відповідного
фінансування з Державного бюджету
України.

Отже, виконання постанови
суду фактично можливе, хоча й за певних
умов, тому відсутні підстави для зміни
способу виконання рішення суду першої
інстанції.

Так, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України (ухвала
від 12 лютого 2014 р. у справі № К/800598/14)
наголосила, що “захист порушеного
права у судовому рішенні” і “спосіб
виконання судового рішення” не є
тотожними поняттями (процесуальними
інститутами).

Тому заявник, пропонуючи
начебто змінити спосіб виконання
постанови суду, насправді фактично
пропонує змінити її суть, що належить
лише до повноважень суду апеляційної
чи касаційної інстанцій.

Ураховуючи наведене,
керуючись ст. ст. 14, 105, 162, 185-186, 263 КАС
України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Кіровоградській області ОСОБА_1 про
зміну способу та порядку виконання
рішення - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п’яти днів з дня проголошення ухвали. У
разі якщо ухвало було постановлено в
письмовому провадженні або згідно з ч. 3
ст. 160 КАС України, або без виклику
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п’яти днів з
дня отримання копії ухвали.

Суддя

підпис

з
оригіналом згідно

Суддя:

Р. А.
Забуранний