Справа № 2а-19358/10/2670
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2014 року
м. Київ К/9991/22303/12

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Адвокатської фірми "Головань та
партнери" (далі - Фірма)

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
27.04.2011

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 01.03.2012

у справі № 2а-19358/10/2670

за позовом Фірми

до державної податкової адміністрації
України (далі - ДПА),

за участю третьої особи - Кабінету
Міністрів України,

про встановлення відсутності
компетенції.

За результатами розгляду
касаційної скарги Вищий
адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2009 року Фірма звернулася до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовом, в якому просила:

встановити відсутність у ДПА
компетенції щодо створення та ведення
електронного реєстру осіб, пов'язаних з
платниками податків (засновників,
керівників, головних бухгалтерів), у
тому числі на підставі даних Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців та Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України, баз даних органів
державної податкової служби,
контролюючих та правоохоронних
органів із зазначенням
ідентифікаційних, реєстраційних та
інших даних про таких осіб, а також
інформації щодо виконання ними
податкових зобов'язань;

встановити відсутність у ДПА
компетенції (повноважень) щодо
проведення позапланової виїзної
перевірки платника податку органами
державної податкової служби на
підставі нарахування податкового
кредиту з використанням податкової
накладної, отриманої у попередніх
звітних періодах, з порушенням вимог
підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість»;

встановити відсутність у ДПА
компетенції (повноважень) щодо
анулювання реєстрації платника ПДВ у
разі встановлення працівниками
податкової служби факту виписування
податкових накладних, згідно з якими
платника ПДВ - постачальників товарів
(робіт, послуг) не задекларував
податкові зобов'язання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
оспорювані повноваження податкового
органу, які ґрунтуються на
розпорядженнях Кабінету Міністрів
України від 01.07.2009 № 757-р «Деякі питання
адміністрування податків, зборів
(обов'язкових платежів)» та від 09.09.2009 №
1120-р «Деякі питання адміністрування
податку на додану вартість», не
відповідають приписам Конституції
України та Закону України «Про
державну податкову службу в Україні».

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
27.04.2011, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 01.03.2012, у
задоволенні позову відмовлено.

Судові рішення у справі мотивовано тим,
що оспорювані повноваження ДПА
визначені Законом України «Про
державну податкову службу в Україні»,
тоді як зазначені нормативні акти
Кабінету Міністрів України не
встановлюють додаткової компетенції, а
лише координують роботу ДПА як
центрального органу виконавчої влади.

Посилаючись на неправильність
здійсненного судами тлумачення норм
чинного податкового законодавства,
Фірма звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати ухвалені у справі судові
акти та задовольнити позов. На
обґрунтування касаційних вимог
скаржник зазначає, що вказаними
розпорядженнями протиправно розширено
коло повноважень податкового органу,
визначене статтею 111 Закону України
«Про державну податкову службу в
Україні» та пунктом 9.8 статті 9 Закону
України «Про податок на додану
вартість».

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України не вбачає
підстав для задоволення касаційних
вимог з урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями у
розгляді справи встановлено, що
пунктом 1 розпорядження Кабінету
Міністрів України від 01.07.2009 № 757-р
«Деякі питання адміністрування
податків, зборів (обов'язкових
платежів)» з метою упорядкування
адміністрування податків, зборів
(обов'язкових платежів) та податкового
обліку платників податків ДПА
зобов'язано: створити електронний
реєстр осіб, пов'язаних з платниками
податків (засновників, керівників,
головних бухгалтерів), на підставі
даних Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців та Єдиного державного
реєстру підприємств та організацій
України, баз даних органів державної
податкової служби, контролюючих та
правоохоронних органів із зазначенням
ідентифікаційних, реєстраційних та
інші даних про таких осіб, а також
інформації щодо виконання ними
податкових зобов'язань; забезпечити
ведення зазначеного реєстру шляхом
внесення до нього перевірених органами
державної податкової служби даних.

Розпорядженням Кабінету Міністрів
України від 09.09.2009 № 1120-р «Деякі питання
адміністрування податку на додану
вартість» встановлено, що у разі
виникнення у платника податку права на
податковий кредит на підставі
податкових накладних, отриманих у
попередніх звітних періодах, платник
самостійно в установлений Законом
України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" строк вносить у декларацію з
податку на додану вартість відомості,
зазначені у такій податковій накладній
та реєстрі отриманих і виданих
податкових накладних, відповідно до
підпункту 7.2.8 пункту 7.2 статті 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість". Нарахування податкового
кредиту з використанням податкової
накладної, отриманої у попередніх
звітних періодах, з порушенням вимог
підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" є підставою для проведення
позапланової виїзної перевірки такого
платника податку органами державної
податкової служби (пункт 2).

Органи державної податкової служби в
разі встановлення факту виписування
податкових накладних, згідно з якими
платник податку на додану вартість -
постачальник товарів (робіт, послуг) не
задекларував податкові зобов'язання,
мають право вжити заходів для
анулювання реєстрації такого платника
відповідно до Закону України "Про
податок на додану вартість" (пункт 3).

Таким чином, оспорювані за даним
позовом повноваження ДПА ґрунтуються
на зазначених розпорядженнях Кабінету
Міністрів України.

Слід зазначити, що під компетенцією
державного органу розуміють
сукупність його владних повноважень у
певній сфері суспільних правовідносин.
Основним регулятором компетенції
державного органу є закон.

Гарантією реалізації компетенції
органу державної влади, послідовної
реалізації законів, пов'язаних між
собою предметом регулювання, є,
зокрема, прийняття підзаконних
нормативно-правових актів, які повинні
відповідати ряду критеріїв: прийматися
чітко у межах компетенції
(повноважень), визначених законом
(причому рамки компетенції слугують як
нормативним орієнтиром, так і
юридичним обмежувачем); за своєю формою
та змістом такі акти повинні
відповідати вимогам, установленим
законом; прийматися для вирішення тих
питань, що визначені законом; органи
виконавчої влади повинні приймати лише
ті види нормативно-правових актів, які
конкретно визначені у законі або у
положенні про відповідний орган.

Невідповідність підзаконного
нормативно-правового акта викладеним
вимогам є підставою для його
скасування, у тому числі в судовому
порядку за позовом особи, чиї права або
законні інтереси порушені в результаті
прийняття такого акта.

Дії суб'єкта владних повноважень
визнаються такими, що вчинені поза
межами його компетенції, у разі, якщо
вони не відповідають вимогам законів
та нормативно-правових актів, що
регулюють діяльність такого суб'єкта.

А відтак належним способом захисту
прав позивача, який наполягає на
установленні згідно з названими
розпорядженнями компетенції ДПА поза
межами Закону, що визначає
повноваження цього органу державної
податкової служби, є оскарження власне
розпоряджень як підзаконних
нормативно-правових актів, що, на думку
Фірми, не ґрунтуються на законі.

Невірне обрання позивачем способу
захисту порушеного права виключає
можливість задоволення даного позову,
що обумовлює правильність
оскаржуваних судових актів.

З урахуванням викладеного, керуючись
статтями 220, 2201, 223, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Адвокатської фірми
"Головань та партнери" відхилити, а
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 27.04.2011 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 01.03.2012 у
справі № 2а-19358/10/2670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку
статей 236-238 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько