Справа № 810/3032/14
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2014 року 810/3032/14

приміщення суду за адресою: м. Київ, бул.
Лесі Українки, 26,

час прийняття постанови : 13 год.
45 хв.

Київський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді
Лиска І.Г.

при секретарі:
Васковець М.С.

за участю представника позивача,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Технополіс-1 до
Інспекції з питань захисту прав
споживачів в м. Севастополі про
визнання протиправними дій та
скасування рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного
адміністративного суду звернулось
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Технополіс-1" з
позовом до Інспекції з питань захисту
прав споживачів в м. Севастополі про
визнання протиправними дій щодо
проведення позапланової перевірки
магазину ТОВ "Технополіс-1" за адресою:
м. Севастополь, вул. Пожарова, 21,
визнання протиправною та скасування
Постанови про накладення штрафних
санкцій №8 від 23 січня 2014 року.

В обґрунтування позовних вимог,
позивач послався на протиправність дій
посадових осіб інспекції під час
здійснення перевірки, що полягали у
порушенні процедури проведення
перевірки, неправомірному складанні
Акта перевірки та Постанови про
накладення штрафних санкцій.

Позивач також стверджує, що інформація
про продукцію в усіх магазинах
підприємства відповідає вимогам
Закону України "Про захист прав
споживачів" та містить усі необхідні
дані, що забезпечує можливість її
свідомого та компетентного вибору, а
порушення встановлені перевіркою -
відсутні.

Крім того, позивач зазначив, що по
аналогічним перевіркам ТОВ "ДІЄСА"
постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
18.03.2014 у справі № 826/18856/13-а визнано
протиправними і скасовано згоди
Державної інспекції України з питань
захисту прав споживачів і направлення
на проведення перевірок, визнано
протиправними дії посадових осіб
інспекції щодо проведення виїзних
позапланових перевірок на підставі
звернення Спілки захисту прав
споживачів Солом'янського району м.
Києва від 26.11.2013 № 405/01-01. Таким чином, на
думку позивача, дії відповідача щодо
проведення позапланової перевірки
магазину ТОВ "Технополіс-1" за адресою:
м. Севастополь, вул. Пожарова, 21, та
постанова про накладення штрафних
санкцій №8 від 23 січня 2014 року є
протиправними.

Представник позивача Загорець Т.О. у
судовому засіданні позовні вимоги
підтримала у повному обсязі, просила
суд позов задовольнити, підтвердила
обставини, викладені у позовній заяві
та додаткових поясненнях до позову.

Відповідач повідомлений судом
належним чином про дату, час і місце
судового засідання, про що свідчать
дані наявної в матеріалах справи
повідомлення про судове рішення та
виклик до суду з підтвердженням про її
розміщення на офіційному веб-порталі
"Судова влада України" в розділі
оголошень Київського окружного
адміністративного суду .

Від відповідача до суду будь-яких заяв,
клопотань, заперечень на позовну заяву
не надходило.

Відповідно до частини четвертої статті
128 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі неприбуття
відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи може не відкладатися і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів.

З огляду на приписи вказаної статті,
розгляд справи здійснюється у
відсутності представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши всі фактичні обставини,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню, з таких підстав.

З 09.12.2013р. по 10.12.2013 року у магазині
«Ельдорадо» ТОВ «Технополіс-1», що
знаходиться за адресою м. Севастополь,
вул. Пожарова, 21 Інспекцією з питань
захисту прав споживачів у м.
Севастополь була здійснена
позапланова перевірка з питань
дотримання законодавства про захист
прав споживачів при реалізації
непродовольчих товарів.

Підставою перевірки стало звернення
Спілки захисту прав споживачів
Солом'янського району м. Києва та згода
Держспоживінспекції №0317-11492-2013 від
03.12.2013 року.

За результатами проведення
позапланової перевірки посадовими
особами відповідача було складено
Акт №000359 від 09.12.2013 року, яким
зазначено, що під час перевірки
встановлено реалізацію продукції без
необхідної доступної, достовірної
інформації для споживачів про
продукцію та відсутні документи, що
засвідчують якість продукції, загалом
18 найменувань продукції.

На підставі Акту від 09.12.2013 року №000359
Інспекцією з питань захисту прав
споживачів у м. Севастополі було
винесено постанову від 23 січня 2014 №8
про накладення стягнень, передбачених
статтею 23 Закону України «Про захист
прав споживачів», якою застосовано до
товариства
адміністративно-господарських штраф 24
822,59 грн.

26.03.2014р. дії посадових осіб відповідача
та Постанову від 23 січня 2014 №8
позивачем було оскаржене в
адміністративному порядку до
Державної інспекції України з питань
захисту прав споживачів.

23.04.2013р. ТОВ «Технополіс-1» отримало від
Держспоживінспекції України відповідь
№2171-2-11/8 від 11.04.2014 р. на вказану скаргу,
якою відмовлено в розгляді скарги.

Не погоджуючись із постановою
відповідача та діями інспекції при
проведенні перевірки, позивач
звернувся до суду.

Відносини між споживачами товарів,
робіт і послуг та виробниками і
продавцями товарів, виконавцями робіт
і надавачами послуг різних форм
власності, права споживачів, а також
механізм їх захисту та основи
реалізації державної політики у сфері
захисту прав споживачів визначаються
Законом України "Про захист прав
споживачів" від 12.05.1991 № 1023-XII (далі -
Закон №1023-ХІІ).

Щодо вимоги позивача про визнання
неправомірними дій Інспекції при
проведенні позапланової перевірки
магазину позивача, суд виходить з
наступного.

Згідно з частиною 3 статті 5 Закону
№1023-XII захист прав споживачів
здійснюють центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері державного контролю
за додержанням законодавства про
захист прав споживачів, Рада міністрів
Автономної Республіки Крим, місцеві
державні адміністрації, органи, що
здійснюють державний
санітарно-епідеміологічний нагляд,
інші державні органи, органи місцевого
самоврядування згідно із
законодавством, а також суди.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті
26 Закону №1023-XII спеціально
уповноважений центральний орган
виконавчої влади у сфері захисту прав
споживачів та його територіальні
органи в областях, містах Києві та
Севастополі, а на території Автономної
Республіки Крим - орган виконавчої
влади Автономної Республіки Крим у
сфері захисту прав споживачів
здійснюють державний контроль за
додержанням законодавства про захист
прав споживачів, забезпечують
реалізацію державної політики щодо
захисту прав споживачів і мають право
перевіряти у суб'єктів господарювання
сфери торгівлі і послуг, у тому числі
ресторанного господарства, якість
продукції, додержання обов'язкових
вимог щодо безпеки продукції, а також
додержання правил торгівлі та надання
послуг; безперешкодно відвідувати та
обстежувати відповідно до
законодавства будь-які виробничі,
складські, торговельні та інші
приміщення цих суб'єктів.

Правові та організаційні засади,
основні принципи і порядок здійснення
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності,
повноваження органів державного
нагляду (контролю), їх посадових осіб і
права, обов'язки та відповідальність
суб'єктів господарювання під час
здійснення державного нагляду
(контролю) визначено Законом України
"Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності" від 05.04.2007 №877-V (далі - Закон
№ 877-V).

Заходи державного нагляду (контролю) -
планові та позапланові заходи, які
здійснюються шляхом проведення
перевірок, ревізій, оглядів, обстежень
та інших дій ( ст.1 Закону №877-V).

Згідно зі ст. 6 Закону №877-V однією з
підстав для здійснення позапланових
заходів є звернення фізичних та
юридичних осіб про порушення суб'єктом
господарювання вимог законодавства.
Позаплановий захід у цьому разі
здійснюється тільки за наявності згоди
центрального органу виконавчої влади
на його проведення.

Наведене підтверджується також
вимогами підпункту "а" пункту 2 частини 1
статті 24 Закону України "Про державний
ринковий нагляд і контроль нехарчової
продукції", відповідно до яких органи
ринкового нагляду проводять
позапланові перевірки характеристик
продукції у її розповсюджувачів за
зверненнями споживачів (користувачів)
відповідної продукції, а також органів
виконавчої влади, виконавчих органів
місцевих рад, правоохоронних органів,
громадських організацій споживачів
(об'єднань споживачів), у яких міститься
інформація про розповсюдження
продукції, що завдала шкоди суспільним
інтересам чи має недоліки, що можуть
завдати такої шкоди, і відсутня
інформація, за якою виробника такої
продукції може бути ідентифіковано,
але міститься інформація, за якою може
бути встановлено розповсюджувача, у
якого було придбано (виявлено) таку
продукцію.

Частинами 1 та 2 статті 7 Закону №877-V
передбачено, що для здійснення
планового або позапланового заходу
орган державного нагляду (контролю)
видає наказ, який має містити
найменування суб'єкта господарювання,
щодо якого буде здійснюватися захід, та
предмет перевірки.

На підставі наказу оформляється
посвідчення (направлення) на
проведення заходу, яке підписується
керівником або заступником керівника
органу державного нагляду (контролю)
(із зазначенням прізвища, ім'я та по
батькові) і засвідчується печаткою.

Згідно частини 6 статті 7 Закону №877-V за
результатами здійснення планового або
позапланового заходу посадова особа
органу державного нагляду (контролю), у
разі виявлення порушень вимог
законодавства, складає акт.

В останній день перевірки два
примірники акта підписуються
посадовими особами органу державного
нагляду (контролю), які здійснювали
захід, та суб'єктом господарювання або
уповноваженою ним особою, якщо інше не
передбачено законом.

Якщо суб'єкт господарювання не
погоджується з актом, він підписує акт
із зауваженнями.

Зауваження суб'єкта господарювання
щодо здійснення державного нагляду
(контролю) є невід'ємною частиною акта
органу державного нагляду (контролю).

У разі відмови суб'єкта господарювання
підписати акт посадова особа
органу державного нагляду (контролю)
вносить до такого акта відповідний
запис.

Один примірник акта вручається
суб'єкту господарювання або
уповноваженій ним особі, а другий -
зберігається в органі державного
нагляду (контролю).

Судом встановлено, що на адресу
Держспоживінспекції України надійшло
звернення Спілки захисту прав
споживачів Солом'янського району м.
Києва про порушення суб'єктом
господарювання вимог законодавства у
сфері захисту прав споживачів від 26
листопада 2013 року №405/01-01 та від 28
листопада 2013 року №406/01-01, в якому
зазначалося про розповсюдження
продукції без дотримання вимог,
встановлених законодавством.

З метою перевірки обставин, викладених
у зверненні Спілки захисту прав
споживачів Солом'янського району м.
Києва, Державною інспекцією з питань
захисту прав споживачів України надана
згода Держспоживінспеції в м.
Севастополі на проведення
позапланового заходу із здійснення
державного контролю від 3 грудня 2013
року №0317-11492-2013.

На підставі викладеного, керуючись
частиною 1 статті 7 Закону №877-V,
Держспоживінспекцією в м. Севастополі
прийнято Наказ від 09.12.2013 №236 про
проведення позапланової перевірки
магазину "Ельдорадо" ТОВ "Технополіс-1".

На виконання наказу відповідачем
видане направлення від 09.12.2013р. №000465 та
проведена позапланова перевірка
магазину позивача, за результати якої
складено Акт від №000359 від 09.12.2013р.

За даних обставин судом не встановлено
порушень відповідачем порядку
здійснення позапланової перевірки,
отже вимоги позивача у цій частині
задоволенню не підлягають.

Щодо виявлених Інспекцією порушень
законодавства про захист прав
споживачів, слід зазначити наступне.

Відповідно до пункту 3 частини першої
Закону №1023-ХІІ споживачі під час
придбання, замовлення або використання
продукції, яка реалізується на
території України, для задоволення
своїх особистих потреб мають право на
необхідну, доступну, достовірну та
своєчасну інформацію про продукцію, її
кількість, якість, асортимент, а також
про її виробника (виконавця, продавця).

Відповідно до ст. 6 Закону №1023-ХІІ
продавець (виробник, виконавець)
зобов'язаний передати споживачеві
продукцію належної якості, а також
надати інформацію про цю продукцію.

Відповідно до частин першої, другої
статті 15 Закону №1023-ХІІ споживач має
право на одержання необхідної,
доступної, достовірної та своєчасної
інформації про продукцію, що
забезпечує можливість її свідомого і
компетентного вибору. Інформація
повинна бути надана споживачеві до
придбання ним товару чи замовлення
роботи (послуги).

Інформація про продукцію повинна
містити: назву товару, найменування або
відтворення знака для товарів і послуг,
за якими вони реалізуються;
найменування нормативних документів,
вимогам яких повинна відповідати
вітчизняна продукція; дані про основні
властивості продукції, а щодо
продуктів харчування - про склад
(включаючи перелік використаної у
процесі їх виготовлення сировини, в
тому числі харчових добавок),
номінальну кількість (масу, об'єм тощо),
харчову та енергетичну цінність, умови
використання та застереження щодо
вживання їх окремими категоріями
споживачів, а також іншу інформацію, що
поширюється на конкретний продукт;
відомості про вміст шкідливих для
здоров'я речовин, які встановлені
нормативно-правовими актами, та
застереження щодо застосування
окремої продукції, якщо такі
застереження встановлені
нормативно-правовими актами; позначку
про наявність або відсутність у складі
продуктів харчування генетично
модифікованих компонентів; дані про
ціну (тариф), умови та правила придбання
продукції; виробник (продавець) у разі
виявлення недостовірної інформації
про продукцію (якщо вона не шкодить
життю, здоров'ю або майну споживача)
протягом тижня вилучає цю продукцію з
продажу та приводить інформацію про
неї до відповідності; дату
виготовлення; відомості про умови
зберігання; гарантійні зобов'язання
виробника (виконавця); правила та умови
ефективного і безпечного використання
продукції; строк придатності (строк
служби) товару (наслідків роботи),
відомості про необхідні дії споживача
після їх закінчення, а також про
можливі наслідки в разі невиконання
цих дій; найменування та
місцезнаходження виробника (виконавця,
продавця) і підприємства, яке здійснює
його функції щодо прийняття претензій
від споживача, а також проводить ремонт
і технічне обслуговування.

Стосовно продукції, яка підлягає
обов'язковій сертифікації, споживачеві
повинна надаватись інформація про її
сертифікацію.

Інформація, передбачена частиною
першою цієї статті, доводиться до
відома споживачів виробником
(виконавцем, продавцем) у супровідній
документації, що додається до
продукції, на етикетці, а також у
маркуванні чи іншим способом (у
доступній наочній формі), прийнятим для
окремих видів продукції або в окремих
сферах обслуговування.

Інформація про продукцію може бути
розміщена у місцях, де вона
реалізується, а також за згодою
споживача доводитися до нього за
допомогою засобів дистанційного
зв'язку.

Відповідно до пункту 17 Порядку
провадження торговельної діяльності
та правил торговельного
обслуговування на ринку споживчих
товарів, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 15.06.2006
№833 забороняється продаж товарів, що не
мають відповідного маркування,
етикетування або інструкції про їх
застосування (в установлених випадках),
а також належного товарного вигляду, на
яких строк придатності не зазначено
або зазначено з порушенням вимог
нормативних документів, строк
придатності яких минув, а також тих, що
надійшли без документів, передбачених
законодавством, зокрема які
засвідчують їх якість та безпеку.

Згідно з пунктом 21 зазначеного Порядку
суб'єкт господарювання зобов'язаний:

надавати споживачеві (покупцеві) у
доступній формі необхідну, достовірну
та своєчасну інформацію про товари;

усіляко сприяти споживачеві
(покупцеві) у вільному виборі товарів і
додаткових послуг, на його вимогу
провести перевірку якості, безпеки,
комплектності, міри, ваги та ціни
товарів з наданням йому
контрольно-вимірювальних приладів,
документів, які підтверджують якість,
безпеку, ціну товарів.

З аналізу наведених норм вбачається, що
працівники суб'єкта господарської
діяльності зобов'язані надати покупцям
у доступній наочній формі необхідну,
достовірну та своєчасну інформацію про
товари відповідно до законодавства про
мови. Така інформація повинна містити,
у тому числі, дані щодо
місцезнаходження виробника, його
найменування, дату виготовлення, строк
придатності, тощо.

Разом з тим, законодавець не обмежує
права суб'єкта господарювання наносити
таку інформацію, крім самого товару, і в
іншій формі, зокрема інформація про
товар може міститись у супровідній
документації, на етикетці. У випадках
коли це зумовлено певними
властивостями товару, інформація про
нього може наноситись іншим способом,
або надаватись засобами дистанційного
зв'язку.

Так, з дослідженого в судовому
засіданні акту перевірки вбачається,
що відповідачем при здійсненні
перевірки виявлена продукція (додаток 7
до акту перевірки) без необхідної,
доступної, достовірної та своєчасної
інформації.

Між тим, суд наголошує, що факт
порушення вимог статті 15 Закону
№1023-ХІІ може бути встановлений лише у
випадку відсутності інформації у
будь-який зазначений Законом спосіб
щодо кожного товару, стосовно якого
проводилася перевірка.

На спростування висновків акта
перевірки позивачем надано до суду
копії наступних документів:
сертифікатів відповідності та додатки
до них, декларацій про відповідність з
додатками на товари, що перевірялись,
Висновки державної
санітарно-епідеміологічної
експертизи, які містять інформацію,
зокрема про: назву та адресу виробника,
найменування та адресу імпортера
(постачальника продукції), дату
виготовлення, строк придатності,
гарантійний термін тощо.

В матеріалах справи відсутні
документальні підтвердження
відсутності необхідної інформації на
товар у доступній наочній формі та
відповідно до законодавства про мови.

Крім того, судом враховано, що згідно п.
10 Порядку гарантійного ремонту
(обслуговування) або гарантійної
заміни технічно складних побутових
товарів (Затверджено постановою
Кабінету Міністрів України від 11
квітня 2002 р. № 506) гарантійні
зобов'язання зазначаються виробником
(продавцем) у гарантійному талоні за
формою № 1-гарант і № 2-гарант (додатки 2
і 3) або в іншому експлуатаційному
документі у розділі «Гарантійні
зобов'язання виробника».

Відповідно до положень п. 17 розділу 1
Правил роздрібної торгівлі
непродовольчими товарами (Затверджено
наказом Міністерства економіки
України від 19 квітня 2007 р. № 104), що
кореспондуються з нормами п. 15 Порядку
гарантійного ремонту (обслуговування)
або гарантійної заміни технічно
складних побутових товарів
(Затверджено постановою Кабінету
Міністрів України від 11 квітня 2002 р. №
506) під час продажу товару, який
підлягає гарантійному ремонту
(обслуговуванню) або гарантійній
заміні, продавець зобов'язаний: у
присутності споживача здійснити
перевірку споживчих властивостей
товару, наявності експлуатаційних
документів, у тому числі гарантійного
талона та відривних талонів на
гарантійне обслуговування,
комплектності товару, зазначеної в
експлуатаційних документах;
поінформувати споживача про правила
користування товаром; заповнити
відповідні розділи гарантійного і
відривного талонів на гарантійне
обслуговування; надати інформацію про
підприємства (майстерні), що здійснюють
гарантійний ремонт.

Так, з викладеної норми вбачається, що
продавець повинен заповнювати
гарантійний талон та надавати
інформацію стосовно підприємств
(майстерень), що здійснюють гарантійний
ремонт безпосередньо під час продажу
товару та в присутності споживача.

Доказів проведення контрольної
закупки відповідачем не надано.

Отже, твердження відповідача, що
гарантійні талони , які видають у
магазинах під час продажу
електропобутових та телерадіотоварів
не відповідають нормам чинного
законодавства прямо суперечить п. 17
розділу 1 Правил роздрібної торгівлі
непродовольчими товарами та
незаконним, п. 15 Порядку гарантійного
ремонту обслуговування) або
гарантійної заміни технічно складних
побутових товарів (Затверджено
постановою Кабінету Міністрів України
від 11 квітня 2002 р. № 506).

Також, разом з зазначеними документами
кожен виробник забезпечує свій товар
власним фірмовим гарантійним талоном,
який також заповнюється продавцем у
присутності споживача під час продажу
такого товару.

Що ж стосується інформації про
підприємства, що задовольняють вимоги
споживачів суд звернути увагу на
наступне.

Згідно ч. 3 ст. 8 Закону України «Про
захист прав споживачів» вимоги
споживача, встановлені частиною першою
цієї статті, пред'являються на вибір
споживача продавцеві за місцем купівлі
товару, виробникові або підприємству,
що задовольняє ці вимоги за
місцезнаходженням споживача.

Тобто, згідно вказаної норми споживач
має право пред'явити вимоги, щодо
безоплатного усунення недоліків
товару які сталися з вини виробника або
продавця за своїм вибором до продавця
або підприємства, що задовольняє
вимоги споживача.

До кожної одиниці товару продукції
позивачем надається інформація про
підприємства, що задовольняють вимоги
споживачів шляхом розміщення такої
інформації у кутку споживача, в
інформаційно-консультаційній службі
та інформаційному листі, що додається
до кожної одинці товару окремо
(примірник такого інформаційного листа
додається).

До того ж, за бажанням споживача він
також може звернутися безпосередньо до
магазину позивача який задовольнить у
визначені законом строки законні
вимоги споживача, щодо гарантійного
ремонту (заміни) товару у якому
виявлено недоліки.

У відповідності до п. 8 Порядку
гарантійного ремонту (обслуговування)
або гарантійної заміни технічно
складних побутових товарів
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 11 квітня 2002 р.
№506, в експлуатаційних документах
зазначаються: найменування товару;
найменування нормативних документів,
вимогам яких повинен відповідати товар
(у тому числі іноземного походження):
основні споживчі властивості товару;
заводський номер товару; дата
виготовлення товару: гарантійні
зобов'язання виробника (продавця), у
тому числі гарантійний термін
зберігання та гарантійний термін
експлуатації товару; правила та умови
ефективного і безпечного використання
товару; термін служби (придатності)
товару, відомості про дії споживача
після його закінчення, а також про
можливі наслідки в разі невиконання
цих дій; найменування та адреса
виробника і підприємства, яке виконує
його функції щодо виконання вимог
споживача, а також проводитиме
гарантійний ремонт (обслуговування)
або гарантійну заміну; інформація
стосовно товару, який за певних умов
може справляти небезпечний вплив на
життя, здоров'я і майно споживача, та
про можливі наслідки такого впливу;
відмітка щодо повірки (для засобів
вимірювальної техніки, які згідно із
Законом України «Про метрологію та
метрологічну діяльність» підлягають
державному метрологічному нагляду).

Відповідно до положень п. 2 глави 4
Правил роздрібної торгівлі
непродовольчими товарами (Затверджено
наказом Міністерства економіки
України від 19 квітня 2007 р. № 104)
маркування електропобутових товарів
передбачає наявність інформації про
найменування підприємства-виробника,
його місцезнаходження, товарний знак,
назву товару, номінальну напругу (В),
номінальну потужність (Вт), номінальний
струм (А), ступінь захисту від ураження
електрострумом, позначення щодо
захищеності від вологи, знак
заземлення, найменування нормативного
документа, вимогам якого повинен
відповідати вітчизняний товар, дату
випуску.

Звертаємо особливу увагу на те, що
згідно абзацу другого п. 2 глави 4 Правил
виключно на електронагрівальних
приладах маркувальні дані
розміщуються безпосередньо на
корпусах або металевих пластинках, які
прикріплюються до приладів, у всіх
інших випадках саме індивідуальна
упаковка електропобутових товарів (а
не сам товар) має містити маркувальні
дані: найменування
підприємства-виробника, його адресу,
товарний знак, назву товару, номінальну
напругу (В), рід струму, номінальну
потужність (Вт), попереджувальні знаки,
найменування нормативного документа,
вимогам якого повинен відповідати
вітчизняний товар (абзац 4 п. 2 Глава 4
Правил).

Що ж стосується телерадіотоварів то
відповідно до п. 2 глави 5 Правил
Індивідуальна упаковка повинна
містити такі маркувальні дані:
найменування підприємства-виробника,
його місцезнаходження, назву товару,
колір корпусу виробу, попереджувальні
знаки, дату випуску, найменування
нормативного документа, вимогам якого
повинен відповідати вітчизняний товар.

Тобто відповідно до змісту зазначених
нормативних документів інформація
доводиться до споживача у місцях де цей
товар реалізується у доступній наочній
формі. Зокрема такими способами є
доведення інформації на етикетці,
маркуванні чи іншим прийнятним
способом.

Щодо всіх товарів, які перевірялися, є
інформація про дату виготовлення,
назву підприємства - виробника, місце
знаходження та точну адресу
виробництва. Ця інформація
зазначається на етикетці товару, як
правило, у серійному номері виробу та
на безпосередньо на упаковці (у
маркуванні). До того ж, виробники
безпосередньо у технічній
документації до товару надає
розшифровку серійного номеру. Щодо
товарів, в документах на яких не
зазначено, як розшифровується серійний
номер, така інформація надається у
місці, де реалізується товар, а саме в
інформаційно-консультаційній службі
Ельдорадо, де маються листи всіх
виробників, які зазначають дату
виготовлення в серійному номері.

Також варто зауважити, що законодавець
не обмежує права суб'єкта
господарювання наносити необхідну
інформацію, крім самого товару, і в
іншій формі, зокрема інформація про
товар може міститись у супровідній
документації, на етикетці. У випадках
коли це зумовлено певними
властивостями товару, інформація про
нього може наноситись іншим способом,
або надаватись засобами дистанційного
зв'язку.

Тож засоби, якими до споживача
доводиться інформація про
підприємства, що задовольняють вимоги
споживачів та способи реалізації прав
споживача на гарантійне
обслуговування в повній мірі
відповідають вимогам ст. 15 ЗУ «Про
захист прав споживачів» та іншими
нормативно-правовими актами.

Отже, суд дійшов висновку, що
твердження відповідача про продаж
продукції без необхідної, доступної,
достовірної, своєчасної інформації для
споживачів, а саме дати виробництва,
найменування та місцезнаходження
виробника і підприємства, яке здійснює
функції виробника в Україні та
продукції, що підлягає обов'язковій
сертифікації в Україні, але у
документах, згідно з якими її передано
на реалізацію, відсутні реєстраційні
номери сертифіката відповідності або
свідоцтва про визнання відповідності є
безпідставними та такими, що не
відповідають дійсності та не
ґрунтуються на вимогах законодавства у
сфері захисту прав споживачів.

Згідно пункту 7 частини першої статті 23
Закону України "Про захист прав
споживачів" у разі порушення
законодавства про захист прав
споживачів суб'єкти господарювання
сфери торговельного та інших видів
обслуговування, у тому числі
ресторанного господарства, несуть
відповідальність за відсутність
необхідної, доступної, достовірної та
своєчасної інформації про продукцію - у
розмірі тридцяти відсотків вартості
одержаної для реалізації партії
товару, виконаної роботи, наданої
послуги, але не менше п'яти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, а у разі, коли відповідно до
закону суб'єкт господарської
діяльності не веде обов'язковий облік
доходів і витрат, - у розмірі п'яти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Згідно пункту 3 частини першої статті 23
Закону України "Про захист прав
споживачів" у разі порушення
законодавства про захист прав
споживачів суб'єкти господарювання
сфери торговельного та інших видів
обслуговування, у тому числі
ресторанного господарства, несуть
відповідальність за реалізацію
продукції, що підлягає обов'язковій
сертифікації в Україні, але у
документах, згідно з якими її передано
на реалізацію, відсутні реєстраційні
номери сертифіката відповідності або
свідоцтва про визнання відповідності
та/або декларації про відповідність,
якщо це встановлено технічним
регламентом з підтвердження
відповідності на відповідний вид
продукції, - у розмірі п'ятдесяти
відсотків вартості одержаної для
реалізації партії товару, виконаної
роботи, наданої послуги, але не менше
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, а у разі, коли
відповідно до закону суб'єкт
господарської діяльності не веде
обов'язковий облік доходів і витрат, - у
розмірі десяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян;

З аналізу вказаної правової норми
вбачається, що підставою для
притягнення до відповідальності є
встановлення факту реалізації товарів
за відсутності необхідної, достовірної
та своєчасної інформації про них та
факту реалізації продукції, що
підлягає обов'язковій сертифікації в
Україні, але у документах, згідно з
якими її передано на реалізацію,
відсутні реєстраційні номери
сертифіката відповідності або
свідоцтва про визнання відповідності .

При цьому доказів на підтвердження
зазначених фактів матеріали справи не
містять.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 20 січня 2009 року №К-24128/07.

З огляду на викладене, постанова
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у м. Севастополі №8 від 23
січня 2014 року є протиправною та
підлягає скасуванню.

Статтею 11 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В силу частини другої статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідач, як
суб'єкт владних повноважень, не надав
суду жодних доказів, які спростовували
б твердження позивача, а відтак, не
довів правомірності своїх рішень.

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень законодавства України,
доказів, наявних в матеріалах справи,
суд дійшов висновку про часткову
обґрунтованість позовних вимог та
вважає їх такими, що підлягають
задоволенню частково.

Згідно з частиною третьою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати
постанову Інспекції з питань захисту
прав споживачів в м. Севастополі про
накладення штрафних санкцій №8 від 23
січня 2014 року

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Технополіс-1"
сплачений ним судовий збір у сумі 182
(сто вісімдесят дві) грн. 70 коп.

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Лиска І.Г.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 04 грудня 2014 р.