Справа № 2а-7238/10/2670
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2010-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 жовтня 2010 року 14:25
№ 2а-7238/10/2670

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Савченко А.І., при
секретарі Череповській Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1доДержавної
податкової інспекції у Подільському
районі міста Києва
про визнання нечинним
податкового повідомлення-рішення та
другої податкової вимоги,за участю
представників сторін:

від позивача –ОСОБА_2

від відповідача –ОСОБА_3

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
в судовому засіданні 15 жовтня 2010 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач,
ОСОБА_1Л.) звернулась до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Державної податкової
інспекції у Подільському районі міста
Києва (далі по тексту –відповідач, ДПІ
у Подільському районі м. Києва) про
визнання нечинним податкове
повідомлення-рішення № /0 від
09.02.2010р. та визнання нечинною другу
податкову вимогу № 2/1591 від 04.04.2010р.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 14 травня 2010 року
відкрито провадження в
адміністративній справі та призначено
справу до судового розгляду на 20 липня
2010 року.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 11 червня 2010 року
прийнято справу до провадження судді
Савченко А.І та призначено справу до
судового розгляду на 9 липня 2010 року.

Судове засідання, призначене на 9 липня
2010 року, судом відкладалося на 16
вересня 2010 року, за клопотанням
відповідача про відкладення розгляду
справи.

Судове засідання, призначене на 16
вересня 2010 року, судом відкладалося на
23 вересня 2010 року, в зв’язку з
технічною неможливістю фіксування
судового засідання.

У судовому засіданні, призначеному на 23
вересня 2010 року, оголошено перерву до 15
жовтня 2010 року.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача заперечив
проти заявлених позовних вимог.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з’ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об’єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Спірні правовідносини
врегульовано Законом України «Про
податок з доходів фізичних осіб»від
22.05.2003р. № 889-IV зі змінами та
доповненнями (далі по тексту –Закон
України від 22.05.2003р. № 889-IV).

Відповідно до пункту 1 статті 11 Закону
України «Про державну податкову службу
в Україні»від 04.12.1990р. № 509-XII органи
державної податкової служби у
випадках, в межах компетенції та у
порядку, встановлених законами
України, мають право здійснювати
документальні невиїзні перевірки (на
підставі поданих податкових
декларацій, звітів та інших документів,
пов'язаних з нарахуванням і сплатою
податків та зборів (обов'язкових
платежів) незалежно від способу їх
подачі), а також планові перевірки
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування і сплати податків та
зборів (обов'язкових платежів).

Суб’єкт підприємницької діяльності -
фізична особа ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) зареєстрований
Подільською районною державною
адміністрацією м. Києва 25 липня 2000 року.
На податковому обліку в Державній
податковій інспекції у Подільському
районі м. Києва перебуває з 16 жовтня 2006
року.

Державною податковою інспекцією у
Подільському районі м. Києва з 22 січня
2010 року по 29 січня 2010 року в приміщенні
відповідача проведено планову
перевірку СПД ОСОБА_1 з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 16.10.2006р. по 30.09.2009р.

Повідомлення про запрошення від
25.12.2009р. № 16580/М/17-426 для проведення
планової документальної виїзної
перевірки правильності нарахування та
своєчасності сплати податків та
зборів, повідомлення від 12.01.2010р. №
50/17-425 про надання всіх необхідних
документів та направлення від 22.01.2010р.
№ 52 на проведення планової виїзної
документальної перевірки ОСОБА_1
надіслані позивачу за адресою,
внесеною останньою до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців про свідчать
копії корінців поштових відправлень.

Відповідно до змісту частини 2 статті 17,
частини 1 статті 18 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб –підприємців»така
адреса вважається достовірною, а пошта,
направлена за цією адресою, врученою
юридичній особі.

За результатами перевірки
складено акт № 1/17-405/НОМЕР_1 від 29.01.2010
року (далі по тексту –акт-перевірки)
яким встановлено, що СПД ОСОБА_1 в
порушення підпункту 9.6.1, підпункту 9.6.2
пункту 9.6 статті 9 та пункту 19.1 статті 19
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб»від 22.05.2003р. № 889-IV не
подано декларації про доходи за IV
квартал 2006 року, за І, ІІ та ІІІ квартал
2007 року, не проводився облік доходів та
витрат згідно книги обліку доходів та
витрат та занижено дохід у вигляді
інвестиційного прибутку за 2007 рік, що
призвело до несплати податку з доходів
фізичних осіб на суму 500 102,25 грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач у IV кварталі 2007 року уклала
договір купівлі-продажу інвестиційних
активів № Д-1959-5/2007 від 07.12.2007р. Зокрема,
відповідно до договору купівлі-продажу
цінних паперів ОСОБА_1 придбала у ТОВ
«Комерційний банк «Даніель»облігації
внутрішньої державної позики,
емітовані Міністерством фінансів
України у кількості 4 763 штуки.

Згідно з ОСОБА_3 виконаних робіт № 1 від
19.12.2007р. ТОВ «Комерційний банк
«Даніель»передало ОСОБА_1, а остання
сплатила вартість цінних паперів в
кількості 696 штук на загальну суму 48 736,00
грн.

Згідно з ОСОБА_3 виконаних робіт № 2 від
21.12.2007р. ТОВ «Комерційний банк
«Даніель»передало ОСОБА_1, а остання
сплатила вартість цінних паперів в
кількості 4 067 штук на загальну суму 284
667,00 грн.

Відповідно до генерального договору
купівлі-продажу цінних паперів від
11.12.2007р. № 228-03/07-Д Акціонерний
комерційний банк «Трансбанк»придбав у
ОСОБА_1 облігації внутрішньої
державної позики, емітовані
Міністерством фінансів України у
кількості 4 763 штуки.

Згідно з ОСОБА_3 виконаних робіт № 1 від
19.12.2007р. ОСОБА_1 передала АКБ
«Трансбанк», а останній сплатив
вартість цінних паперів в кількості 696
штук на загальну суму 487 358,00 грн.

Згідно з ОСОБА_3 виконаних робіт № 2 від
21.12.2007р. ОСОБА_1 передала АКБ
«Трансбанк», а останній сплатив
вартість цінних паперів в кількості 4 067
штук на загальну суму 2 846 657,00 грн.

На підставі акту-перевірки від 29.01.2010р.
№ 1/17-405/НОМЕР_1 податковим органом
прийнято податкове
повідомлення-рішення № /0 від
09.02.2010р., яким позивачу визначено
податкове зобов’язання на суму 500 102,25
грн.

Підпунктом 6.2.3 пункту 6.2 статті 6 Закону
України «Про порядок погашення
зобов’язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами»від 21.12.2000р. № 2181-ІІІ (далі по
тексту - Закон України від 21.12.2000р. №
2181-ІІІ) податкові вимоги надсилаються:
а) перша податкова вимога - не раніше
першого робочого дня після закінчення
граничного строку сплати узгодженої
суми податкового зобов’язання. Перша
податкова вимога містить повідомлення
про факт узгодження податкового
зобов’язання та виникнення права
податкової застави на активи платника
податків, обов’язок погасити суму
податкового боргу та можливі наслідки
непогашення його у строк; б) друга
податкова вимога - не раніше тридцятого
календарного дня від дня направлення
(вручення) першої податкової вимоги, у
разі непогашення платником податків
суми податкового боргу у встановлені
строки. Друга податкова вимога
додатково до відомостей, викладених у
першій податковій вимозі, може містити
повідомлення про дату та час
проведення опису активів платника
податків, що перебувають у податковій
заставі, а також про дату та час
проведення публічних торгів з їх
продажу.

Відповідно до підпункту 6.2.4 пункту 6.2
статті 6 Закону України від 21.12.2000р. №
2181-ІІІ податкова вимога вважається
надісланою (врученою) юридичній особі,
якщо її передано посадовій особі такої
юридичної особи під розписки або
надіслано листом з повідомленням про
вручення. У разі коли податковий орган
або пошта не може вручити платнику
податків податкове повідомлення або
податкові вимоги у зв’язку з
незнаходженням посадових осіб, їх
відмовою прийняти податкове
повідомлення або податкову вимогу,
незнаходженням фактичного місця
розташування (місцезнаходження)
платника податків, податковий орган
розміщує податкове повідомлення або
податкові вимоги на дошці податкових
оголошень, встановленій на вільному
для огляду місці біля входу до
приміщення податкового органу. При
цьому день розміщення такої податкової
вимоги вважається днем її вручення.

Зазначене податкове
повідомлення-рішення, надіслане на
адресу внесену до Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, позивачем не
отримано, про що свідчить наявна в
матеріалах справи копія поштового
повідомлення та акт про повернення
направленого податкового
повідомлення-рішення рекомендованим
листом з повідомленням про вручення
від 15.02.2010р.

Згідно з пунктом 4.6 Порядку направлення
органами державної податкової служби
України податкових повідомлень
платникам податків та рішень про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України 21.06.2001 року № 253 та
зареєстроване Міністерством юстиції
України 01.06.2003р. № 467/7788 зазначене
податкове повідомлення-рішення
розміщено на дошці податкових
оголошень контролюючого органу 15.02.2010
року.

У зв’язку з несплатою податкових
зобов’язань відповідачем на адресу
внесену до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців рекомендованим
листом надіслано позивачу другу
податкову вимогу від 8 квітня 2010 року №
2/1591.

Проаналізувавши матеріали справи та
додані до неї документи суд звертає
увагу на наступне.

Головним органом у системі центральних
органів виконавчої влади із
забезпечення реалізації єдиної
державної фінансової, бюджетної,
податкової, митної політики, політики у
сфері державного внутрішнього
фінансового контролю, випуску та
проведення лотерей, розроблення та
виробництва голографічних захисних
елементів є Міністерство фінансів
України.

Згідно з пунктом 20 Положення про
Міністерство фінансів України,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 27.12.2006р. № 1837,
Мінфін здійснює в установленому
порядку випуск облігацій внутрішньої і
зовнішньої державної позики,
казначейських зобов'язань та інших
державних цінних паперів, передбачених
законодавством, визначає обсяг їх
емісії за строком погашення у межах
загального обсягу емісії.

Абзацом 3 пункту 2 статті 2 Закону
України від 23.02.2006р. № 3480-IV, визначено,
що емітент - юридична особа, ОСОБА_4 Крим
або міські ради, а також держава в особі
уповноважених нею органів державної
влади, яка від свого імені розміщує
емісійні цінні папери та бере на себе
зобов'язання щодо них перед їх
власниками.

Цінні папери, відповідно до пункту 1
статті 3 Закону України «Про цінні
папери та фондовий ринок»від 23.02.2006р. №
3480-IV (далі по тексту –Закон України від
23.02.2006р. № 3480-IV) - документи встановленої
форми з відповідними реквізитами, що
посвідчують грошові або інші майнові
права, визначають взаємовідносини
особи, яка їх розмістила (видала), і
власника, та передбачають виконання
зобов'язань згідно з умовами їх
розміщення, а також можливість
передачі прав, що випливають із цих
документів, іншим особам.

Пунктом 1 статті 163 Господарського
кодексу України передбачено, що
суб'єкти господарювання в межах своєї
компетенції та відповідно до
встановленого законодавством порядку
уповноважені випускати та
реалізовувати цінні папери, а також
придбавати цінні папери інших
суб'єктів господарювання.

Порядок придбавання суб’єктами
господарювання цінних паперів
передбачено статтею 165 Господарського
кодексу України, а саме, суб'єкти
господарювання можуть придбавати
акції та інші цінні папери, зазначені у
цьому Кодексі, за рахунок коштів, що
надходять у їх розпорядження після
сплати податків та відсотків за
банківський кредит, якщо інше не
встановлено законом.

Цінні папери оплачуються суб'єктами
господарювання у гривнях, а у випадках,
передбачених законом та умовами їх
випуску в обіг, - в іноземній валюті.
Незалежно від виду валюти, якою
проведено оплату цінних паперів, їх
вартість виражається у гривнях.

Операції купівлі-продажу цінних
паперів здійснюють їх емітенти,
власники, а також торговці цінними
паперами - посередники у сфері випуску
та обігу цінних паперів. Види та
порядок здійснення зазначеної
діяльності визначаються цим Кодексом
та іншими законами.

Так, на момент здійснення позивачем
операцій з купівлі-продажу облігацій
внутрішньої державної позики діяв
Закону України від 22.05.2003р. № 889-IV в
редакції від 01.01.2007 року, відповідно до
підпункту 4.3.3 пункту 4.3 якого доходи,
які не включаються до складу
загального місячного або річного
оподатковуваного доходу - сума доходів,
отриманих платником податку від
розміщення ним коштів у цінні папери,
емітовані Міністерством фінансів
України, виграші у державну лотерею.

Підпунктом 9.6.8 пункту 9.6 Закону України
від 22.05.2003р. № 889-IV (в редакції від 01.01.2007
року) визначено, що не підлягає
оподаткуванню та не включається до
складу загального річного
оподатковуваного доходу:

а) дохід, отриманий платником податку
протягом звітного податкового року від
продажу інвестиційних активів, якщо
сума такого доходу не перевищує суму,
визначену у підпункті 6.5.1 пункту 6.5
статті 6 цього Закону;

б) дохід, отриманий платником податку
від продажу інвестиційних активів у
випадках, визначених підпунктами 4.3.3 та
4.3.18 пункту 4.3 статті 4 цього Закону.

У випадках, визначених підпунктами "а" і
"б" цього підпункту, платник податку не
включає до розрахунку загального
фінансового результату операцій з
інвестиційними активами суму таких
доходів та витрат на придбання таких
інвестиційних активів.

Аналогічна правова позиція висвітлена
в листі Державної податкової
адміністрації України від 23.02.2006р. №
1041/Г/17-0715.

Крім того, листом Державної податкової
адміністрації України від 20.03.2008р. №
5468/7/17-0717 зазначено, що порядок
оподаткування доходів фізичних осіб,
одержаних у вигляді інвестиційного
прибутку у 2007 році, регламентувався
чинними на той час редакціями пункту 9.6
статті 9 та пункту 4.3 статті 4 Закону
України від 22.05.2003р. № 889-IV, тобто суми
доходів (інвестиційних прибутків),
отриманих платником податку у 2007 році
від розміщення ним коштів у цінні
папери, емітовані Міністерством
фінансів України, підлягають
оподаткуванню згідно з нормами
підпункту 4.3.3 пункту 4.3 статті 4 та
пункту 9.6 статті 9 Закону України від
22.05.2003р. № 889-IV, які були чинними у 2007
році.

Слід також зазначити, що постановою
начальника ГВПМ ДПІ у Подільському
районі м. Києва ОСОБА_5 від 07.04.2010 року
відмовлено в порушенні кримінальної
справи у відношенні СПД ОСОБА_1 за
ознаками злочину статті 212
Кримінально-процесуального кодексу
України.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку, що доходи, отримані платником
податку від операцій з облігаціями
внутрішньої державної позики, які
емітовані Міністерством фінансів
України (включаючи інвестиційний
прибуток від операцій з
купівлі-продажу в звітному періоді
облігацій внутрішньої державної
позики, емітованих Міністерством
фінансів України), не підлягають
оподаткуванню податком з доходів
фізичних осіб та не включаються до
складу його загального місячного або
річного оподатковуваного доходу.

Щодо неподання позивачем декларації
про доходи за IV квартал 2006 року, за І, ІІ,
ІІІ квартал 2007 року суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про
систему оподаткування»платники
податків і зборів (обов’язкових
платежів) зобов’язані: 1) вести
бухгалтерський облік, складати
звітність про фінансово-господарську
діяльність і забезпечувати її
зберігання у терміни, встановлені
законами; 2) подавати до державних
податкових органів та інших державних
органів відповідно до законів
декларації, бухгалтерську звітність та
інші документи і відомості, пов’язані
з обчисленням і сплатою податків і
зборів (обов’язкових платежів); 3)
сплачувати належні суми податків і
зборів (обов’язкових платежів) у
встановлені законами терміни; 4)
допускати посадових осіб державних
податкових органів до обстеження
приміщень, що використовуються для
одержання доходів чи пов’язані з
утриманням об’єктів оподаткування, а
також для перевірок з питань
обчислення і сплати податків і зборів
(обов’язкових платежів).

Згідно з пунктом 8 статті 19
Господарського кодексу України усі
суб'єкти господарювання, відокремлені
підрозділи юридичних осіб, виділені на
окремий баланс, зобов'язані вести
первинний (оперативний) облік
результатів своєї роботи, складати та
подавати відповідно до вимог закону
статистичну інформацію та інші дані,
визначені законом, а також вести (крім
громадян України, іноземців та осіб без
громадянства, які провадять
господарську діяльність і
зареєстровані відповідно до закону як
підприємці) бухгалтерський облік та
подавати фінансову звітність згідно із
законодавством.

Положеннями підпункту 4.1.4 пункту 4.1
статті 4 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед державними цільовими
фондами»від 21.12.2000р. № 2181 визначено, що
податкові декларації подаються за
базовий податковий (звітний) період, що
дорівнює, зокрема, календарному місяцю
(у тому числі при сплаті місячних
авансових внесків), - протягом 20
календарних днів, наступних за
останнім календарним днем звітного
(податкового) місяця.

Згідно з підпунктом 4.1.1 пункту 4 Наказу
Державної податкової адміністрації
України від 30.05.1997р., зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 09.07.1997р. №
250/2054 декларація подається платником
незалежно від того, виникло у звітному
(податковому) періоді в нього податкове
зобов'язання чи ні, тобто незалежно від
стану фінансово-господарської
діяльності платника податку.

Так, з норм чинного законодавства
вбачається, що подання документів
фінансової звітності до податкових
органів є обов’язком, а не правом
суб’єкта господарської діяльності.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого: 1) суд вирішує
справи відповідно до Конституції та
законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов’язковість
яких надана Верховною Радою України; 2)
суд застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Згідно частини першої статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб’єкта владних
повноважень обов’язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Згідно із частиною 2 статті 162 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд вправі постановою визнати
протиправним рішення суб’єкта владних
повноважень чи окремі його положення,
дії чи бездіяльність і скасувати або
визнати нечинним рішення чи окремі
його положення. Суд також може прийняти
іншу постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав, свобод чи
інтересів суб’єкта у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку суб’єктів владних
повноважень.

Оцінивши докази, які є в матеріалах
справи, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об’єктивному дослідженні,
враховуючи всі наведені обставини, а
також той факт, що операції з
облігаціями внутрішньої державної
позики, які емітовані Міністерством
фінансів України не підлягають
оподаткуванню податком з доходів
фізичних осіб та не включаються до
складу його загального місячного або
річного оподатковуваного доходу, суд
вважає позовні вимоги обґрунтованими,
а позов таким, що підлягає задоволенню.

Доказів, які б спростовували доводи
позивача відповідач суду не надав.

Відповідно до частини 1 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб’єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійсненні нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Враховуючи вищенаведене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний
суд міста Києва,-

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати нечинним податкове
повідомлення-рішення від 09.02.2010р. №
/0.

3. Визнати нечинною другу податкову
вимогу від 04.04.2010р. № 2/1591.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
А.І. Савченко