Справа № 159/4552/14-а,2-а/159/192/14
Суддя: Глушко І.В.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року
Справа № 876/8402/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Глушка І.В.

суддів:
Большакової О.О., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового
засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
місті Ковелі та Ковельському районі
Волинської області на постанову
Ковельського міськрайонного суду
Волинської області від 15.08.2014 р. по
справі за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в місті
Ковелі та Ковельському районі
Волинської області про визнання
незаконними дій, зобов'язання вчинити
дії та про відшкодування моральної
шкоди,-

встановив:

23.07.2014 року позивач - ОСОБА_1 звернувся
до суду із позовом до відповідача -
управління Пенсійного фонду України в
місті Ковелі та Ковельському районі
Волинської області про визнання
незаконними дій, зобов'язання вчинити
дії та про відшкодування моральної
шкоди.

У позовній заяві позивач просить суд :

визнати незаконним утримання
відповідачем з позивача 20 відсотків
належної до ви плати пенсії, починаючи
з 01.07.2011 р., а всього 11100 (одинадцять
тисяч сто) грн. 43 коп.;

визнати недійсним протокол від 21.06.2011
року № 280 засідання комісії відпові
дача для розгляду питань, пов'язаних з
призначенням (перерахунком) та
виплатою пенсій відповідно до чинного
законодавства України в частині
вирішення утримувати з позивача 20
відсотків належної до виплати пенсії,
починаючи з 01.07.2011 р., а всього 11100
(одинадцять тисяч сто) грн. 43 коп.;

зобов'язати відповідача припинити
утримання з позивача 20 відсотків
належної до ви плати пенсії, з дати
прийняття постанови суду;

зобов'язати відповідача повернути
незаконно утримані з пенсії позивача
суми коштів з 01.07.2011 р. по дату прийняття
постанови суду по справі;

стягнути з відповідача на користь
позивача 10000 (десять тисяч) грн.
моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач
покликається на те, він є пенсіонером -
інвалідом II групи з дитинства і отримує
пенсію. ОСОБА_1 зазначає, що починаючи з
липня 2011 р. відповідач протиправно
утримує 20% від належної йому до виплати
пенсії.

Щодо самого утримання 20% пенсії,
Пенсійний фонд покликається на ч. 1 ст. 50
Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування". Відповідач вважає, що,
оскільки 05.02.2007 р. ОСОБА_1
зареєструвався як фізична
особа-підприємець, то автоматично став
працюю чою особою і отримував доходи
від підприємницької діяльності, а
відтак втратив право на нарахування
надбавки на непрацюючих членів сім'ї та
підвищення згідно По станови від 11.03.2009
р. № 198 КМ України. На думку Пенсійного
фонду, внаслідок цього виникла
переплата пенсії за період з 01.02.2007 р. по
30.06.2011 р. в розмірі 11100 грн. 43 коп.,
оскільки позивач не повідомив
відповідача про факт реєстрації. А тому
відповідач прийняв рішення від 21.06.2011 р.
№ 280 про утримання переплати.

Такі дії відповідача щодо утримання з
пенсії позивач вважає незаконними,
оскільки попри те, що 05.02.2007 року він
зареєструвався фізичною
особою-підприємцем, однак внаслідок
раптового погіршення стану здоров'я,
він так і не зміг приступити до
здійснення підприємницької
діяльності, тобто фактично не набув
статусу працюючого пенсіонера, а тому і
не зареєструвався у відділі
персоніфікованого обліку відповідача.

Позивач посилається на результати
перевірки Ковельської МДПІ, якою
встановлено, що з 01.07.2008 р. по 22.08.2011 р.
позивач підприємницькою діяльністю не
займався і, як наслідок, доходів не
отримував.

Позивач зазначає, що 08.12.2011 року до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців було
внесено запис № 3004331 про
проведення державної реєстра ції
припинення ОСОБА_1 підприємницької
діяльності.

Як наслідок, позивач вважає, що ніяких
зловживань, тобто умисних дій з
корисливих мотивів, спрямова них на
незаконне отримання надбавок до
пенсії, він не вчиняв.

Крім того, на думку позивача,
незаконними діями відповідача йому
завдано моральну шкоду, яку ОСОБА_1
оцінює в розмірі 10000 грн.

Відтак, просить суд задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

Постановою Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 15.08.2014 р. адміністративний
позов задоволено частково.

Визнано неправомірним рішення комісії
для розгляду питань, пов'язаних з
призначенням (перерахунком) та
виплатою пенсій відповідно до чинного
законодавства України, №280 від 21.06.2011
року про відрахування з пенсії ОСОБА_1 20
відсотків належної до виплати пенсії
та припинити відрахування з його
пенсії.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в місті Ковелі та
Ковельському районі Волинської
області повернути ОСОБА_1 усі
відраховані з пенсії на підставі
рішення комісії для розгляду питань,
пов'язаних з призначенням
(перерахунком) та виплатою пенсій
відповідно до чинного законодавства
України, №280 від 21.06.2011 року кошти.

В позові ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в місті
Ковелі та Ковельському районі
Волинської області про відшкодування
моральної шкоди відмовлено.

Звернено до негайного виконання
постанову в частині визнання
неправомірним рішення комісії для
розгляду питань, пов'язаних з
призначенням (перерахунком) та
виплатою пенсій відповідно до чинного
законодавства України, №280 від 21.06.2011
року про відрахування з пенсії ОСОБА_1 20
відсотків належної до виплати пенсії
та припинення відрахувань з його
пенсії.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач невірно трактує норму
частини 1 статті 50 Закону «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та зазначив, що
відрахування на підставі рішень
територіальних органів Пенсійного
фонду дійсно можливі, однак за умови, що
між пенсіонером та цими органами не
виник спір щодо правомірності цих
відрахувань. Тоді немає необхідності
звертатися до суду, а підставою для
відрахувань з пенсії якраз і стає
рішення територіальних органів
Пенсійного фонду. Тільки так може бути
пояснена встановлена законодавцем
альтернатива відрахувань: або власне
рішення, або суд (якщо достатньо
власного рішення, то навіщо тоді
передбачати можливість звернення до
суду).

Суд прийшов до висновку, щоб
відрахування були правомірними
позивач має довести, що спору з приводу
відрахувань між ним і позивачем не
існувало. Така обставина може бути
доведена письмовою заявою позивача, в
якій він дав згоду на проведення
відрахувань. Такої заяви відповідач не
подав, інших доказів не подав, не
довівши, тим самим, правомірність
відрахувань.

Відсутність вказаної заяви мала б
спонукати відповідача звернутись до
суду, з тим щоб підставою для
відрахувань стало його рішення. Без
такого рішення, в разі існування спору,
відрахування недопустимі, оскільки це
означало б, що спір вирішує не суд, а
відповідач. Довільні відрахування з
виплат громадянам не можуть мати місця
у правовій державі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду відповідач оскаржив його в
апеляційному порядку. Вважає, що
оскаржувана постанова прийнята з
неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи, з помилковим
застосуванням норм матеріального
права, порушенням норм процесуального
права та підлягає скасуванню з підстав
викладених у апеляційній скарзі.
Просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову, якою
відмовити у задоволенні позовних вимог
в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги управління Пенсійного фонду
України в місті Ковелі та Ковельському
районі Волинської області посилається
на частину 1 статті 50 Закону «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та зазначає, що в заяві
поданій до управління 18.03.1997 року щодо
призначення пенсії по інвалідності
зазначено, що ОСОБА_1 поставлений до
відома, що про всі зміни, які викликають
зміну розміру виплачуваної пенсії він
зобов'язується повідомляти. У разі
невиконання цього зобов'язання і
одержання у зв'язку з цим зайвих сум
пенсії - повинен відшкодувати в
Пенсійний фонд заподіяну шкоду.

Апелянт вказує, що переплата пенсії
виникла в зв'язку з тим, що ОСОБА_1 не
повідомив, як одержувач пенсійної
виплати, про факт реєстрації як
фізичної особи-підприємця. Зловживання
з боку позивача полягає у
бездіяльності, оскільки він не надав
інформації про обставини, що
спричиняють зменшення розміру пенсії.

Таким чином, управлінням було прийнято
рішення від 21.06.2011 року № 280 щодо
утримання надміру виплачених сум в
розмірі 20% належної до виплати пенсії
починаючи з 01.07.2011 року, про що ОСОБА_1
було повідомлено у письмовому вигляді.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу апелянта слід
задовольнити частково, а оскаржувану
постанову скасувати, з наступних
підстав.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи наступні обставини.

Так, ОСОБА_1 є пенсіонером - інвалідом II
групи з дитинства і отримує пенсію, що
під тверджується наявним у матеріалах
справи пенсійним посвідченням від
14.03.2003 р. серії НОМЕР_1 (а.с.5). Позивач
перебуває на обліку в управлінні
Пенсійного фонду України в місті
Ковелі та Ковельському районі
Волинської області як одержувач пенсії
по інвалідності з 11.03.1997 року. Пенсія
призначена відповідно до Закону
України «Про пенсійне забезпечення», а
з 01.01.2004 року перерахована відповідно
до норм Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». З 01.02.1998 року ОСОБА_1
встановлена надбавка на
непрацездатних членів сім'ї.

Колегією суддів встановлено, що
починаючи з липня 2011 р. відповідач
утримує 20% від належної ОСОБА_1 до
виплати пенсії. Дана обставина
підтверджується довідкою від 08.05.2014
року № 138/Ч-01 (а.с.6-7). Станом на 01.05.2014 р. з
ОСОБА_1 утримано 7127,88 грн.

23.04.2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Пенсійного фонду із запитом на
інформацію, в якому просив повідомити
щодо підстав утримання з нього 20%
пенсії (а.с.8).

У відповіді від 28.04.2014 р. № 121/Ч-01
відповідач зазначив, що, згідно п. 1
Постанови від 11.03.2009 р. № 198 КМ України
„Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян"
непрацюючим пенсіонерам
встановлювалися підвищення до пенсії з
01.04.2009 р. в розмірі 7,50 грн., з 01.07.2009 р. - 14,20
грн., з 01.10.2009 р. - 28,40 грн. А згідно п. 4
Постанови від 16.07.2008 р. № 654 „Про
підвищення рівня пенсійного за
безпечення громадян" з 01.09.2008 р.
встановлювалася надбавка непрацюючим
пенсіонерам в розмірі 150 грн. на кожну
дитину, що перебуває на утриманні.

Щодо самого утримання 20% пенсії,
Пенсійний фонд покликається на ч. 1 ст. 50
Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування". Відповідач вважає, що,
оскільки 05.02.2007 р. ОСОБА_1
зареєструвався як фізична
особа-підприємець, то автоматично став
працюю чою особою і отримував доходи
від підприємницької діяльності, а
відтак втратив право на нарахування
надбавки на непрацюючих членів сім'ї та
підвищення згідно вищезгаданої По
станови від 11.03.2009 р. № 198 КМ України. І
внаслідок цього виникла переплата
пенсії за період з 01.02.2007 р. по 30.06.2011 р. в
розмірі 11100 грн. 43 коп., оскільки позивач
не повідомив відповідача про факт
реєстрації. А тому відповідач прийняв
рішення від 21.06.2011 р. № 280 про утримання
переплати.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, що виникли між
сторонами у справі, колегія суддів
виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Так, частиною першою статті 50 Закону
України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» суми пенсій, виплачені
надміру внаслідок зловживань з боку
пенсіонера або подання
страхувальником недостовірних даних,
можуть бути повернуті пенсіонером
добровільно або стягуються на підставі
рішень територіальних органів
Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Таким чином, у даній правовій нормі
законодавець виокремив підстави для
повернення надміру виплачених сум
пенсій, а саме : зловживання з боку
пенсіонера, подання недостовірних
даних.

Так, 05.02.2007 р. ОСОБА_1 зареєструвався
фізичною особою-підприємцем, що
підтвер джується свідоцтвом серії
НОМЕР_2 (а.с.11).

Однак, колегією суддів встановлено, що
внаслідок виникнення відразу після
реєстрації непередбачуваних
негативних обставин (раптового
погіршення стану здоров'я), позивач так
і не зміг приступити до здійснення
підприємницької діяльності, тобто
фактично не набув статусу працюючого
пенсіонера, а тому і не зареєструвався
у відділі персоніфікованого обліку
відповідача.

Судом апеляційної інстанції також
встановлено, що згідно направлення від
26.08.2011 р. № 573, виданого Ковельською
міжрайонною державною податковою
інспекцією (МДПІ) на підставі наказу
від 26.08.2011 р. № 982 Ко вельської МДПІ,
державним податковим інспектором
Шевчуком В.М. проведено позапла нову
перевірку фінансово-господарської
діяльності з питань дотримання ОСОБА_1
вимог пода ткового та іншого
законодавства за період з 01.07.2008 р. по
22.08.2011 р. відповідно до за твердженого
26.08.2011 р. плану питань перевірки (а.с.12).

Результати перевірки відображені у
Довідці Ковельської МДПІ від 30.08.2011 р. №
852/17- (а.с.13-18).

Слід зазначити, що за результатами
перевірки порушень податкового та
іншого законодавства ОСОБА_1 не
виявлено. Перевіркою встановлено, що з
01.07.2008 р. по 22.08.2011 р. ОСОБА_1
підприємницькою діяльністю не
займався і, як наслідок, доходів не
отримував.

Беручи до уваги наведені обставини,
колегія суддів приходить до
переконання, що протягом вищезазна
ченого періоду позивач не був
працюючим пенсіонером та отримував
пенсію.

Із матеріалів справи також вбачається,
що 08.12.2011 року до Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців було внесено запис №
3004331 про проведення державної
реєстра ції припинення ОСОБА_1
підприємницької діяльності, що
підтверджується витягом від 24.06.2014 р. №
18894686 з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців (а.с.19) та
повідомленням від 08.12.2011 р. № 687 відділу
державної реєстрації суб'єк тів
господарювання виконавчого комітету
Ковельської міської ради (а.с.20).

Як наслідок, колегія суддів вважає, що
ніяких зловживань, тобто умисних дій з
корисливих мотивів, спрямова них на
незаконне отримання надбавок до
пенсії, ОСОБА_1 не вчиняв, як і не
подавав Пенсійному фонду
недостовірних даних. Та обставина, що
особа була зареєстрована фізичною
особою-підприємцем не означає, що вона
фактично здійснювала підприємницьку
діяльність і отримувала за це дохід.

Щодо заявленої позовної вимоги про
відшкодуванню на користь ОСОБА_1
моральної шкоди в розмірі 10000 грн., суд
апеляційної інстанції вважає що у
задоволенні такої слід відмовити,
оскільки позивачем не доведено, що дії
відповідача створили для позивача
нелюдські умови уснування та призвели
до моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Так, відповідно до п.4 ч.1 ст.202 КАС
України, підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення,
зокрема є порушення норм матеріального
або процесуального права, що призвело
до неправильного вирішення справи.

В контексті наведеної процесуальної
норми, колегія суддів звертає увагу на
те, що суд першої інстанції помилково (
в порушення ст.256 КАС України ) звернув
до негайного виконання постанову в
частині визнання неправомірним
рішення комісії для розгляду питань,
пов'язаних з призначенням
(перерахунком) та виплатою пенсій
відповідно до чинного законодавства
України, №280 від 21.06.2011 року про
відрахування з пенсії ОСОБА_1 20
відсотків належної до виплати пенсії
та припинення відрахувань з його
пенсії.

Відповідно до частини першої статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав
вказані вимоги процесуального закону,
оскільки до спірних правовідносин не
вірно застосував норми процесуального
права, що призвело до ухвалення
незаконного рішення, яке підлягає до
скасування.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205,
207, 212, 254 КАС України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в місті
Ковелі та Ковельському районі
Волинської області задовольнити
частково, а постанову Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 15.08.2014 р. по справі №
159/4552/14-а, 2-а/159/192/14 в частині звернення
до негайного виконання постанови в
частині визнання неправомірним
рішення комісії для розгляду питань,
пов'язаних з призначенням
(перерахунком) та виплатою пенсій
відповідно до чинного законодавства
України, №280 від 21.06.2011 року про
відрахування з пенсії ОСОБА_1 20
відсотків належної до виплати пенсії
та припинення відрахувань з його
пенсії - скасувати.

В решті постанову суду залишити без
змін.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання
постановою законної сили, а у разі
складення постанови в повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України - з дня
складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя
І.В. Глушко

Судді
О.О. Большакова

В.Я. Макарик

Постанова складена в повному обсязі
02.12.2014 року.