Справа № 2а-3974/11
Суддя: Обрізко І.М.
Дата ухвалення: 2014-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року Справа № 136094/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Обрізко І.М.,

суддів
Іщук Л.П., Левицької Н.Г.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Долинському районі Івано -
Франківської області на постанову
Долинського районного суду Волинської
області від 19 жовтня 2011 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в Долинському
районі Івано - Франківської області про
визнання дій неправомірними по відмові
у перерахунку пенсії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся 02.08.2011 року до суду з
позовом та просив визнати
неправомірними дії відповідача у
зв'язку з відмовою перерахувати
державну пенсію та додаткову пенсію,
виплата яких передбачена статтями 49, 50,
54 Закону України в «Про статус та
соціальний захист громадян які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» із врахуванням 20 % надбавки
відповідно до Закону України "Про
статус гірських населених пунктів".

Вимоги обґрунтовує тим, що а є
інвалідом ІІ групи, внаслідок
захворювання пов'язаного з участю у
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та особою, яка
віднесена до 1 категорії, тому отримує
пенсію призначену у відповідності з
вказаним вище Законом. Згідно ст. 54
цього Закону, призначений розмір
пенсії для інвалідів II групи повинен
бути не меншим 8 мінімальних пенсій за
віком. Крім того, відповідно до ст. 50
Закону інвалідам II групи виплачується
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 75 відсотків
мінімальної пенсії за віком. Частиною
першою статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що
мінімальний розмір пенсії за віком
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.
Так як вказані пенсії виплачуються
йому у меншому розмірі, тому просить
зобов'язати відповідача провести
вказані перерахунки та виплатити
державну пенсію як інваліду ІІІ групи
за період з 10.11.2010 року по 24.05.2011 року в
розмірі не менше 6 мінімальних пенсій
за віком та додаткової пенсії 50% від
мінімальної пенсії за віком, та як
інваліду ІІ групи з 25.05.2011 року
державної пенсії в розмірі не менше 8
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії 75% від мінімальної
пенсії за віком із нарахуванням
надбавки за проживання в гірському
населеному пункті.

Постановою Долинського районного суду
Волинської області від 19 жовтня 2011 року
позовні вимоги задоволено. Суд визнав
неправомірною відмову відповідача та
зобов'язав пенсійний орган провести
перерахунок та виплату позивачу як
інваліду третьої групи державної
пенсії в розмірі шести мінімальних
пенсій за віком та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 50
відсотків мінімальної пенсії за віком
за період з 10.11.2010 року по 24.05.2011 року та
як інваліду другої групи державної
пенсії в розмірі восьми мінімальних
пенсій за віком та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75
відсотків мінімальної пенсії за віком
за період з 25.05.2011 року на підставі
положень ст.ст. 50, 54, 67 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» із
врахуванням 20 % надбавки відповідно до
Закону України «Про статус гірських
населених пунктів».

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням сторона відповідача подала
апеляційну скаргу з якої із-за
порушення норм матеріального та
процесуального права, невідповідності
висновків суду обставинам справи,
просить його скасувати та постановити
рішення, яким відмовити позивачу в
задоволенні позову.

В основному покликається на постанову
Кабінету Міністрів України від 28.05.2008
року № 530 «Про деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян».

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вбачає її
частково аргументованою.

За відсутності клопотань від усіх осіб,
які беруть участь у справі, про розгляд
справи за їх участю, суд апеляційної
інстанції розглядає справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, оскільки таку може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із
змінами і доповненнями, внесеними
згідно із Законом України від 07.07.2010
року N 2453-VI), що є достатнім для розгляду
даної справи.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд
апеляційної інстанції скасовує судове
рішення та ухвалює нове, коли має місце
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
недоведеність таких обставин,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи чи питання.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач відноситься до осіб
постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи 1 категорії, є учасником
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, був інвалідом ІІІ
групи, а з 25.05.2011 року став інвалідом ІІ
групи. Крім того, являється особою, яка
проживає на території населеного
пункту, якому надано статус гірського.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (тут та
далі, в редакції чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
пенсії особам, віднесеним до категорій
1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а)
державної пенсії; б) додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

Згідно ст. 50 цього Закону особам,
віднесеним до категорії 1, інвалідам 3
групи призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 50 процентів
мінімальної пенсії за віком, інвалідам
2 групи - в розмірі 75 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Статтею 54 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» обчислення і призначення
пенсій по інвалідності, що настала
внаслідок каліцтва чи захворювання, і
пенсій у зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
із заробітку за межами зони відчуження
провадиться на загальних підставах
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

В усіх випадках розміри пенсій для
інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
не можуть бути нижчими: по I групі
інвалідності - 10 мінімальних пенсій за
віком; по II групі інвалідності - 8
мінімальних пенсій за віком; по III групі
інвалідності - 6 мінімальних пенсій за
віком; дітям-інвалідам - 3 мінімальних
пенсій за віком.

Частиною третьою ст. 67 цього ж Закону
визначено, що у разі збільшення розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом, підвищується розмір пенсії,
визначений відповідно до ст. 54 цього
Закону, а також розмір додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4,
розмір щомісячної компенсації сім'ям
за втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового прожиткового
мінімуму.

Із матеріалів справи вбачається, що
відповідач всупереч вимог даного
Закону позивачу державну пенсію
нараховував та виплачував у значно
меншому розмірі, а ніж це передбачено
вказаним вище Законом, а тому суд
першої інстанції прийшов до
правильного та обґрунтованого
висновку про задоволення позовних
вимог позивача в межах шестимісячного
строку звернення до адміністративного
суду з урахуванням ст. 54 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Окрім цього, відповідно до ч.2 ст.6
Закону України «Про статус гірських
населених пунктів в Україні» розмір
державних пенсій, стипендій, всіх
передбачених чинним законодавством
видів державної матеріальної допомоги
громадянам, які одержали статус особи,
що працює, проживає або навчається на
території населеного пункту, якому
надано статус гірського, збільшується
на 20 відсотків.

За таких обставин позивач, будучи
особою, яка одержала статус особи, що
проживає на території гірського
населеного пункту, має право на виплату
заборгованості по державній та
додатковій пенсіях, з одночасним її
збільшенням на 20 відсотків.

Також суд першої інстанції правильно
вказав, що нарахування та виплату
позивачу додаткової пенсії за шкоду
заподіяну здоров'ю, відповідачу слід
проводити з урахуванням положень ч. 1
ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», оскільки чинним
законодавством України розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, в системі національного
законодавства немає. Відсутність
іншого мінімального розміру пенсії за
віком не є підставою для відмови в
реалізації позивачем конституційної
гарантії.

Суд не може взяти до уваги посилання
апелянта на те, що відповідач не є
розпорядником бюджетних коштів, а
фінансування виплат, пов'язаних із
застосуванням Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
проводиться із державного бюджету,
оскільки відсутність фінансування з
державного бюджету коштів на витрати
пов'язані із виплатою позивачу
передбачених Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» виплат, не
може бути підставою для невиконання
вимог Закону.

Дана правова позиція суду,
узгоджується із практикою
Європейського Суду з прав людини, який
у своєму рішенні від 08 листопада 2005
року в справі «Кечко проти України»
зазначив, що держава самостійно
визначає, які надбавки виплачувати
своїм працівникам з бюджету. Держава
може вводити, припиняти або
закінчувати виплату цих надбавок.
Проте, якщо правове положення, що діє,
передбачає виплату певних надбавок, і
дотримані всі вимоги, необхідні для
цього, органи державної влади не можуть
свідомо відмовляти в цих виплатах, поки
відповідне положення є таким, що діє (п.
23). Одночасно Європейський Суд з прав
людини не прийняв аргумент уряду
України щодо бюджетних асигнувань,
оскільки органи державної влади не
можуть посилатися на відсутність
засобів як на причину невиконання
своїх зобов'язань (п. 26).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського Суду з прав
людини» суди при розгляді справ,
практику Європейського Суду з прав
людини, застосовують як джерело права.

При вирішенні адміністративного
позову щодо проведення перерахунку
пенсії з моменту набрання чинності
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» по день ухвалення
судового рішення у даній справі, судом
першої інстанції безпідставно не
враховано,те що згідно із ч.2 ст. 99 КАС
України для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлений
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Відтак позовні вимоги підлягають
задоволенню починаючи з 02.02.2011 року,
оскільки позивач звернувся до суду
02.08.2011 року, а врешті заявлені вимоги
слід залишити без розгляду.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги являються частково
суттєвими і складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи, а також має місце
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 197, 198, 202, 205 ч. 2, 207,
254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Долинському
районі Івано - Франківської області
задоволити частково.

Постанову Долинського районного суду
Волинської області від 19 жовтня 2011 року
по справі №2-а-3974/2011 скасувати в частині
задоволених позовних вимог, та
постановити нову, якою в цій частині
адміністративний позов ОСОБА_1
задоволити частково.

Визнати дії управління Пенсійного
фонду України в Долинському районі
Івано - Франківської області
неправомірними та зобов'язати провести
ОСОБА_1 як інваліду третьої групи
державної пенсії в розмірі шести
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в розмірі 50 відсотків
мінімальної пенсії за віком за період з
02.02.2011 року по 24.05.2011 року та як інваліду
другої групи державної пенсії в
розмірі восьми мінімальних пенсій за
віком та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, в розмірі 75
відсотків мінімальної пенсії за віком
за період з 25.05.2011 року на підставі
положень ст.ст. 50, 54, 67 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» із
врахуванням 20 % надбавки відповідно до
Закону України «Про статус гірських
населених пунктів» та виплачених сум.

Врешті позов залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
І.М. Обрізко

Судді
Л.П. Іщук

Н.Г. Левицька