Справа № 818/1993/14
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 р. Справа №
818/1993/14Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Спаскіна О.А.

Суддів: Сіренко О.І. , Любчич Л.В.

за участю секретаря судового засідання
Федоренко І.М.

представника позивача - Дудко І.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Шосткинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Сумській області, Публічного
акціонерного товариства "Свеський
насосний завод" на постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
17.09.2014р. по справі № 818/1993/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Свеський насосний завод"

до Шосткинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Сумській області

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 17 вересня
2014 року адміністративний позов
Публічного акціонерного товариства
"Свеський насосний завод" до
Шосткинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Сумській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень - задоволено
частково.

Визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення №
від 02.06.2014 року та № від 07.08.2014
року.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення №
від 02.06.2014 року в частині
донарахування податку на прибуток в
сумі 108262 (сто вісім тисяч двісті
шістдесят дві) грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства "Свеський насосний завод"
(41226, Сумська область, Ямпільський
район, смт. Свеса, вул. Заводська,1, р/р
3464 в СФ ПАТ "ПриватБанк", МФО 337546,
Код ) на користь Державного
бюджету України судовий збір в сумі 4177
(чотири тисячі сто сімдесят сім ) грн. 74
коп.

Не погодившись з даною постановою суду,
позивачем подано апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, ненадання
належної правової оцінки обставинам
справи, просив скасувати оскаржувану
постанову в частині відмови в
задоволенні позову та ухвалити нову
постанову в цій частині, якою
задовольнити позовні вимоги..

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначив, що відповідач дійшов
помилкових висновків про порушення
позивачем п. 138.2., пп. 138.10.5 п. 138.10. ст. 138,
пп. 139.1.9. п. 139.1 ст. 139, п. 14.1.36., п. 14.1. ст. 14
Податкового кодексу України щодо
віднесення до витрат, що враховуються
при обчисленні об'єкта оподаткування,
сум нарахованих відсотків по отриманим
грошовим позикам, у зв'язку з начебто
відсутністю підтвердження
використання позики для реальних
потреб господарської діяльності ПАТ
"Свеський насосний завод", в результаті
чого занижено податок на прибуток в
сумі 2958141 грн., оскільки надані
товариством з обмеженою
відповідальністю "Компанія з
управління активами "Парангон" позики
були використані позивачем у
господарській діяльності, а саме: з
метою закупівлі деталей та вузлів для
виробництва, оплати векселя,
повернення коштів акціонерам.

Не погодившись з даною постановою суду,
відповідачем також подано апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
ненадання належної правової оцінки
обставинам справи, просив скасувати
оскаржувану постанову в частині
задоволення позовних вимог та ухвалити
нову постанову, якою відмовити в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначив, що в ході перевірки
встановлено порушення позивачем вимог
п.1.20.5-1, п.1.20. ст.1 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств",
що діяв до 01.01.2013 року, п. 44.1 ст. 44, пп.
135.5.13. п. 135.5 ст. 135, пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, п.
138.4, п. 138.8, пп. 138.10.5 п. 138.10. ст. 138, п.п. 139.1.9.
п. 139.1. ст. 139, п. 146.13., п. 146.14., ст. 146, п.188.1
ст. 188, п. 198.1, п.198.3 ст. 198, п. 201.6 ст. 201
Податкового кодексу України. Публічним
акціонерним товариством "Свеський
насосний завод" було занижено дохід від
операційної діяльності (дохід від
реалізації товарів (робіт, послуг),
внаслідок продажу основного засобу -
їдальні №2, за ціною нижче від
залишкової вартості, в результаті чого
занижено податок на прибуток в сумі 6315
грн. Позивачем не було надано
необхідних первинних документів на
підтвердження реальності
господарських операцій з придбання у
ПП "Валга", ТОВ "БЛП-2012" послуг по
перевезенню товарів, та з придбання
товарів у ТОВ "ТПП "Спектр", ТОВ
"Стілфорт", ТОВ УРП "Союз".

Публічним акціонерним товариством
"Свеський насосний завод"
заперечуються доводи апеляційної
скарги Шосткинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Сумській області, з підстав, викладених
в запереченні та додаткових пояснень.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників сторін, перевіривши
доводи апеляційних скарг, правильність
застосування судом першої інстанції
норм чинного законодавства, дослідивши
письмові докази по справі, колегія
суддів дійшла наступних висновків.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції виходив з того, що
реальність виконання господарських
операцій з вказаними в акті
контрагентами, позивачем підтверджено
наданими податковими та видатковими
накладними, надані:договори поставки з
відповідними специфікаціями, платіжні
документи, витяги із журналів доручень,
подорожні листи, посвідчення про
відрядження, документи на перевезення
товарів перевізниками, які перевозили
товар від постачальників до позивача,
приймальні акти, картки складського
обліку про отримання та подальшу
передачу отриманих товарів у
виробництво. В частині збільшення
позивачем витрати на суми нарахованих
відсотків за користування позиками,
які було отримано від ТОВ "Компанія з
управління активами "ПАРАНГОН" на
поповнення обігових коштів, при цьому
не сплачуючи ні основної суми боргу, ні
нарахованих відсотків (із нарахованої
суми відсотків 14431986 грн. фактично
сплачено 3807983 гривень), суд, відмовляючи
в цій частині, прийшов до висновку, що
включення до складу витрат сум
нарахованих відсотків за користування
позикою у розмірі 14431986 грн., які
фактично не сплачено, не пов'язано з
господарською діяльністю позивача, а
тому є не обґрунтованим.

Колегія суддів з даним висновком суду
погоджується частково виходячи з
наступного.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 195 КАС
України, суд апеляційної інстанції
переглядає судове рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що Шосткинською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Сумській області проведено
документальну планову виїзну
перевірку публічного акціонерного
товариства "Свеський насосний завод" з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.10.2011р. по
31.12.2013р., за результатами якої складено
акт №620/18-17-22-0005/05785454 від 15.05.2014р. (т.1
а.с.50-90).

Згідно висновків акту перевірки,
встановлено порушення п.п. 1.20.5-1 п. 1.20 ст.
1 Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств", що діяв до 01.01.2013
року, п.п. 135.5.13 п.135.5 ст. 135, п.п. 138.1.1 п. 138.1,
п. 138.2, п. 138.4, п.138.8, п. 138.10.5 п. 138.10 ст. 138, п.
139.1 ст. 139, п. 146.13, п. 146.14 ст. 146 з
урахуванням вимог пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України, з
врахуванням ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні", в результаті чого
занижено податок на прибуток в період,
що перевірявся, на загальну суму 3030315
грн., у тому числі за звітний період 4
квартал 2011 року в сумі 428618 грн., звітний
період 2012 року на суму 1549997 грн. (в т.ч. 1
квартал 2012 року в сумі 391747 грн., 2
квартал 2012 року на суму 803187 грн., 3
квартал 2012 року на суму 1223649 грн., 4
квартал 2012 року на суму 1 549997 грн.),
звітний період 2013 року в сумі 1051700 грн.;
а також порушення п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.3
ст.198, п.201.6 ст. 201 Податкового кодексу
України, в результаті чого: занижено
суму податку на додану вартість, яка
підлягає нарахуванню та сплаті в
бюджет в сумі 68019 грн., а саме: за
вересень 2012 року в сумі 44312 грн. та за
грудень 2012 року в сумі 23707 грн., завищено
залишок від'ємного значення (р. 24
Декларації) по декларації за грудень 2013
року на суму 68727грн.

На підставі акту перевірки
відповідачем прийняті оскаржувані
податкові повідомлення-рішення №
від 02.06.2014 року про збільшення позивачу
суми грошового зобов'язання за
платежем податок на прибуток за
основним платежем в сумі 3030315 грн. та за
штрафними санкціями в сумі 1300849 грн.,
№ від 02.06.2014 року про зменшення
розміру від'ємного значення суми
податку на додану вартість у розмірі
77316 грн., та № від 07.08.2014 року, яким
позивачу зменшено розмір від'ємного
значення суми податку на додану
вартість у розмірі 1611 грн. (т.1 а.с.95-99, т.4
а.с.164).

Перевіряючи правомірність дій
податкового органу, колегія суддів
зазначає наступне.

Як зазначено в акті перевірки
встановлено, що ПАТ "Свеський насосний
завод" відповідно до укладеного
договору від 27 червня 2012 року продав
фізичній особі ОСОБА_3 їдальню НОМЕР_1
по ціні 80000 грн., у тому числі податок на
додану вартість 13333,33гривень. При цьому,
у пункті 2.3 договору зазначено, що
ринкова (оціночна) вартість майна
складає 97580 гривень. Згідно даних
бухгалтерського обліку залишкова
вартість їдальні НОМЕР_1 на рахунку 10.3
"Будинки та споруди" складала 96737,41 грн.,
відповідно заниження доходу від
продажу майна (по ціні нижче від
залишкової вартості) складає 30070 грн.
(96737,41 грн. - 66666,67 грн.).

Відповідно до пп.1.20.1 п.1.20 ст.1 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" (положення якого діяли на
момент виникнення правовідносин і до 1
січня 2013 року) якщо цим пунктом не
встановлено інше, звичайною вважається
ціна товарів (робіт, послуг), визначена
сторонами договору. Якщо не доведено
зворотне, вважається, що така звичайна
ціна відповідає рівню справедливих
ринкових цін.

Підпунктом 1.20.8 пункту 1.20 статті 1
вказаного закону визначено, що
обов'язок доведення того, що ціна
договору не відповідає рівню звичайної
ціни у випадках визначених цим законом,
покладається на податковий орган у
порядку, встановленому законом.

Проте, ані суду першої інстанції, ані
суду апеляційної інстанції податковим
органом не надано доказів того, що ціна
договору з продажу їдальні не
відповідає рівню звичайної ціни.

Так, відповідно до ч.2 п.146.13 ст.146
Податкового кодексу України сума
перевищення доходів від продажу або
іншого відчуження над первісною
вартістю придбання невиробничих
основних засобів та витрат на ремонт,
що здійснюються для підтримання
об'єкта в робочому стані, включається
до доходів платника податку, а сума
перевищення первісної вартості над
доходами від такого продажу або іншого
відчуження включається до витрат
платника податку.

Згідно п. 146.14 ст. 146 Податкового кодексу
України дохід від продажу або іншого
відчуження об'єкта основних засобів та
нематеріальних активів для цілей
застосування цієї статті визначається
згідно з договором про продаж або інше
відчуження об'єкта основних засобів та
нематеріальних активів, але не нижче
звичайної ціни такого об'єкта (активу).

Відповідно до пп.14.1.138 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України основні
засоби - це матеріальні активи, у тому
числі запаси корисних копалин наданих
у користування ділянок надр (крім
вартості землі, незавершених
капітальних інвестицій, автомобільних
доріг загального користування,
бібліотечних і архівних фондів,
матеріальних активів, вартість яких не
перевищує 2500 гривень, невиробничих
основних засобів і нематеріальних
активів), що призначаються платником
податку для використання у
господарській діяльності платника
податку, вартість яких перевищує 2500
гривень і поступово зменшується у
зв'язку з фізичним або моральним зносом
та очікуваний строк корисного
використання (експлуатації) яких з дати
введення в експлуатацію становить
понад один рік (або операційний цикл,
якщо він довший за рік).

Термін "невиробничі основні засоби"
означає необоротні матеріальні активи,
які не використовуються в
господарській діяльності платника
податку (п.144.3 ст.144 Податкового кодексу
України).

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем реалізовувався саме
невиробничий основний засіб - їдальня
НОМЕР_1, яка не використовувалася
позивачем у господарській діяльності.

Таким чином, п.146.14 ст.146 Податкового
кодексу України не містить вимог щодо
визначення доходу від продажу або
іншого відчуження невиробничих
основних засобів з урахуванням
звичайних цін на такі невиробничі
основні засоби.

Отже, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
відсутнє порушення вимог п.188.1 ст.188
Податкового кодексу України, оскільки
договірна ціна продажу об'єкта
(їдальні) була визначена без порушення
чинного податкового законодавства.

В акті перевірки
вказано про завищення задекларованих
показників у рядку 05.1 Декларації
"собівартість придбаних (виготовлених)
та реалізованих товарів (робіт, послуг)
за 4 кв. 2011 року, 2012 рік, 2013 рік на
загальну суму 317703 грн. внаслідок
включення до її складу собівартості
придбаних та реалізованих товарів
(робіт, послуг) без підтвердження
реальності надання послуг по
перевезенню вантажів ПП "Валга", ТОВ
"БЛП-2012" та здійснення поставок від
постачальника ТОВ ТПП "Спектр".
Відповідно до п.44.1 ст.44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.
Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Отже будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичного
здійснення господарської операції не
було, відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.
З урахуванням
викладеного для підтвердження даних
податкового обліку можуть братися до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції. Так,
згідно з пунктом 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до абз.1 п.139.1.9 ст.139
Податкового кодексу України до витрат
не включаються витрати, які не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податковою)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу. Пунктом 198.3
статті 198 Податкового кодексу України
визначено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
різня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків.
нарахованих (сплачених) платником
податку заставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з мстою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи) у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
відповідно до п.198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України вважається дата
здійснення першої з подій: - або дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; - або дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.
Підпунктом 198.6 пункту
198 статті 198 Податкового кодексу
України встановлено, що не відносяться
до податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У
разі якщо на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, які попередньо
віднесені до податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.
У
відповідності до п.п. 201.1 201.4, 201.6 ст. 201
Податкового кодексу України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну.
Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця та є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.
Пунктом 200.1 статті 200
згаданого Кодексу передбачено, що сума
податку, яка підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду. Відповідно
до п.п. 201.6, 201.7, 201.8 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Податкова накладна
виписується на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс).
Згідно п. 201.10 ст. 201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.
З системного аналізу
вказаних вище норм слідує, що для
отримання права на податковий кредит
із сум податку на додану вартість,
сплачених в ціні придбаного товару
(робіт, послуг), платник ПДВ повинен
мати податкові накладні, видані на
реально отриманий товар (роботи,
послуги), призначений для використання
в господарській діяльності.
Тобто
необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість до складу
податкового кредиту за приписами
Податкового кодексу є придбання
товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності. Частинами 2, 3 статті 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факт здійснення
господарської операції. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документу,
дату і місце складання, назву
підприємства, від імені якого
складається документ, зміст та обсяг
господарської операції, одиницю виміру
господарської операції, посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення, особистий підпис або
інші дані, що мають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійснені господарської операції.
На підтвердження
виконання господарських операцій з
надання послуг по перевезенню товарів
перевізниками ПП "Валга" та ТОВ "БЛП-2012"
позивачем були надані податкові
накладні, договори на перевезення
вантажу, акти здачі-прийняття робіт
(надання послуг), платіжні дорученням,
приймальні акти про оприбуткування
доставлених перевізниками від
контрагентів-постачальників
металопрокату та інших товарів по
видаткових накладних, листи -
довіреності на отримання водіями
перевізників товарно-матеріальних
цінностей у
контрагентів-постачальників.
Також в акті перевірки податковим
органом ставиться під сумнів
реальність виконання господарських
операцій позивача з ТОВ ТПП "Спектр" у
зв'язку із наявністю матеріалів
зустрічної перевірки даного
контрагента, в результаті якої не
підтверджено господарські операції
даного контрагента з його
постачальниками - ТОВ "Матадор", ТОВ
"Ферріт-Д", ТОВ "Галактика-М", ТОВ "Ривс",
ПП "АТМ", ТОВ "Ліга" по ланцюгу
постачання.

Спростовуючи висновки відповідача, ПАТ
"Свеський насосний завод" надало
первинні документи, що доводять
реальність виконання господарських
операцій з вказаним контрагентом, а
саме: договір купівлі-продажу №140-05-12
від 25.01.2012 року та специфікації до
договору, податкові та видаткові
накладні, платіжні документи,
декларації перевізника "Нова Пошта",
витяги із журналу доручень, подорожні
листи на перевезення товару зі складу
перевізника "Нова Пошта" у м. Шостка до
підприємства, посвідчення про
відрядження, приймальні акти, картки
складського обліку матеріалів про
отримання та подальшу передачу
отриманих товарів у виробництво.
Також податковою інспекцією
вказується про безтоварність
господарських операцій позивача з
контрагентами ТОВ "РАН-Україна", ТОВ
"Стілфорт", ПАТ "Сумигаз", ТОВ
"Абразив-центр", ТОВ УРП "Союз" у зв'язку
із виявленими розбіжностями за
результатами АІС "Автоматизована
система співставлення податкових
зобов'язань та податкового кредиту на
рівні ДПА України", що на думку
відповідача, свідчить про відсутність
факту реального здійснення
господарської діяльності.

Підтверджуючи реальність виконання
господарських операцій з вказаними
контрагентами, позивачем були надані
податкові та видаткові накладні,
договори поставки з відповідними
специфікаціями, платіжні документи,
витяги із журналів доручень, подорожні
листи, посвідчення про відрядження,
документи на перевезення товарів
перевізниками, які перевозили товар
від постачальників до позивача,
приймальні акти, картки складського
обліку про отримання та подальшу
передачу отриманих товарів у
виробництво.

Як зазначено в акті перевірки
підставою висновку про безтоварність
господарських операцій з придбання
товарів та послуг є матеріали
перевірки контрагентів про
неможливість провести зустрічну
перевірку та документально
підтвердити господарські відносини з
даним контрагентом, а також виявлені
розбіжності за результатами АІС
"Автоматизована система співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту на рівні ДПА України".

Відповідно до п.6 р.1 Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації №984 від 22.12.2010
року, факти виявлених порушень
податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

Проте, акт Шосткинської ОДПІ містить
посилання не на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
а лише на акти окремих ДПІ, які
зазначені у акті перевірки позивача,
про неможливість проведення
зустрічних звірок контрагентів щодо
підтвердження їх господарських
відносин з третіми контрагентами за
відповідні періоди.

Акти перевірок, на які посилається
Шосткинська ОДПІ, не є первинним
документом чи іншим документом, який
зафіксований в бухгалтерському та
податковому обліку, а отже, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що не може бути
підставою для висновків про порушення
товариством вимог податкового
законодавства.

Крім того, висновки Шосткинської ОДПІ
базуються на посиланнях в акті
перевірки на аналіз взаємовідносин та
господарської діяльності третіх осіб,
які не є безпосередніми контрагентами
позивача (так звані "ланцюги"), а також
на розбіжностях за результатами АІС
"Автоматизована система співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту на рівні ДПА України".

Відповідно до ст.61 Конституції України
юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер.

Тобто, якщо контрагенти позивача
вчинили порушення чинного
законодавства, то відповідальність
повинні нести саме вони, а не позивач.

Норми Податкового кодексу України
також не пов'язують виникнення права на
податковий кредит з особливостями
оподаткування постачальників 2-го чи
іншого ланцюга.

Діючим законодавством не передбачений
і не визначений обов"язок підприємства
встановлювати ланцюг суб'єктів
підприємницької діяльності, з якими
контрагенти такого підприємства мали
договірні відносини, а також
підприємству не надано право вимагати
від його контрагентів такої
інформації.

Отже, колегія суддів прийшла до
висновку, що позивач виконав усі
необхідні умови, передбачені
Податковим кодексом України, які
надають йому правові підстави для
нарахування податкового кредиту, тому
висновок суду першої інстанції щодо
скасування в цій частині оскаржувані
податкові - повідомлення рішення
законним та обґрунтованим.

Поряд з цим, колегія суддів не може
погодитись з висновком суду першої
інстанції стосовно висновків
податкового органу щодо завищення
задекларованих показників у рядку 06.4
"фінансові витрати" відповідно до пп.
138.10.5 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу
України за звітний період 4 кв. 2011 року,
2012р., 2013р. в сумі 14431984 грн., у зв'язку з
віднесенням до витрат, що враховуються
при обчисленні об'єкта оподаткування,
сум нарахованих відсотків по отриманим
грошовим позикам, оскільки відсутні
підтвердження використання позики для
потреб господарської діяльності ПАТ
"Свеський насосний завод", в результаті
чого занижено податок на прибуток в
сумі 2958141 грн., чим порушено п.п. 14.1.36,
14.1.231 п. 14.1 ст. 14, п. 138.2 ст. 138, пп. 138.10.5 п.
138.10 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України, виходячи
з наступного.

Колегія суддів зазначає, що предмет
спору в цій частині обумовлює
необхідність установлення факту
наявності чи відсутності використання
позивачем запозичених коштів для
використання у господарській
діяльності, виходячи з наступного.

Відповідно до п.п. 138.10.5 п. 138.10 ст. 138
Податкового кодексу України до складу
інших витрат відносяться фінансові
витрати, крім фінансових витрат, які
включені до собівартості
кваліфікаційних активів відповідно до
положень (стандартів) бухгалтерського
обліку.

Як встановлено п. 138.5 ст. 138 Податкового
кодексу України, інші витрати
визнаються витратами того звітного
періоду, в якому вони були здійснені, з
урахуванням певних особливостей.

Згідно з п.п. 138.5.2 п. 138.5 ст. 138
Податкового кодексу України датою
збільшення витрат платника податку від
здійснення кредитно-депозитних
операцій є дата визнання відсотків
(комісійних та інших платежів,
пов'язаних зі створенням або
придбанням кредитів, вкладів
(депозитів)), визначена згідно з
правилами бухгалтерського обліку.

В силу вимог п. 141.1 ст. 141 Податкового
кодексу України, якою передбачені
особливості визначення складу витрат
платника податку в разі сплати
процентів за борговими зобов'язаннями,
до складу витрат включаються будь-які
витрати, пов'язані з нарахуванням
процентів за борговими зобов'язаннями
(в тому числі за будь-якими кредитами,
позиками, депозитами, крім фінансових
витрат, включених до собівартості
кваліфікаційних активів відповідно до
положень (стандартів) бухгалтерського
обліку) протягом звітного періоду, якщо
такі нарахування здійснюються у
зв'язку з провадженням господарської
діяльності платника податку.

Колегія суддів зазначає, що Податковий
кодекс України прямо передбачає право
платника податків віднести до складу
витрат будь-які витрати, пов'язані з
нарахуванням процентів за договорами
позики. Податковий кодекс України не
містить жодної норми, яка б вимагала
віднесення до складу валових витрат
лише процентів за користування
грошовими коштами, які були
використані у господарській
діяльності, яка призвела до отримання
прибутку. Законодавством не визначено
обов'язку платника податку здійснювати
лише прибуткову господарську
діяльність, оскільки характерною
ознакою господарської діяльності є її
здійснення на власний ризик суб'єкта
господарювання, що передбачає
неоднозначність наслідків такої
діяльності і не виключає її
збитковості.

Господарський кодекс України
передбачає, що від ведення
господарської діяльності можна
отримати не лише прибуток, але і збитки,
і від цього господарська діяльність не
перестає бути господарською. Положення
п.п. 14.1.36 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу
України, ст. ст. З, 42 Господарського
кодексу України, ст. 1 Закону України
"Про зовнішньоекономічну діяльність"
встановлюють, що одержання прибутку не
є неодмінним результатом і
визначальною ознакою господарської
діяльності, а є її метою, яка може як
бути досягнутою, так і не бути
досягнутою, при цьому колегія суддів
зауважує, що жодним
нормативно-правовим актом не
встановлено, що низькорентабельна або
збиткова господарська діяльність, не є
господарською.

Відповідно до п. 4 Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку ПСБО №31
"Фінансові витрати", фінансові витрати
визнаються: суб'єктами малого
підприємництва - юридичними особами,
представництвами іноземних суб'єктів
господарської діяльності та
юридичними особами, що не займаються
підприємницькою діяльністю (крім
бюджетних установ), витратами того
звітного періоду, за який вони були
нараховані (визнані зобов'язаннями):
іншими юридичними особами витратами
того звітного періоду. за який вони
були нараховані (визнані
зобов'язаннями), крім фінансових
витрат, які капіталізуються.

Аналіз вказаних норм законодавства дає
підстави для висновку, що фінансові
витрати на нарахування процентів за
договорами позики є витратами того
звітного періоду, в якому було визнано
проценти за користування позиковими
коштами. При цьому, такі проценти
включаються до складу витрат незалежно
від сплати як основної суми позики, так
само як і процентів.

За приписами п. 138.2 ст.138 Податкового
Кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік і фінансову
звітність», первинний документ - це
документ, що містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення. Своєю чергою,
господарська операція - це дія або
подія, що зумовлює зміни у структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону «Про
бухгалтерський облік і фінансову
звітність» первинні документи повинні
мати такі обов'язкові реквізити: назву
документа (форми); дату і місце
складання: назву підприємства, від
імені якого складено документ; зміст та
обсяг господарської операції, одиницю
виміру господарської операції; посади
осіб, відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Як встановлено судовим розглядом, ПАТ
"Свеський насосний завод" укладено
низку договорів позики, а саме: №205-3 від
24.11.2010 року на суму 3275000 грн., № 236-з від
02.06.2011 року на суму 12500000 грн. та № 253-з
від 07.09.2011 року на суму 17373510 грн., з ТОВ
"Компанія з управління активами
"Парангон", яке діяло інтересах і за
рахунок Пайового недеверсифікованого
венчурного інвестиційного фонду
закритого типу "Парангон".

Так, фінансова позика в сумі 3257 тис. грн.
одержана в період з 21 по 25 січня 2011 р.
згідно з договором №205-з від 24.11.2010р. з
метою погашення зобов'язання по
векселю перед компанією "Кларідіос
Холдінгс ЛТД" (договір куплі-продажу ЦП
№Б091126-1/1 від 26.11.2009р.).

Фінансова позика в сумі 12500 тис. грн.
одержана від ТОВ КУА "Парангон" в період
з 02 по 08 червня 2011 р. згідно з договором
№ 236-з від 02.06.2011р. для сплати ТОВ ТД
"НАСОСХОЛДІНГ" за товар (насоси та
електродвигуни) згідно з договором №
123/1 від 04.05.2011р. в сумі 12000024 грн., та СК
ТДВ "ПРОФЕСІОНАЛ" за послуги по
страхуванню фінансових ризиків згідно
з договором № Ф08/06-02 від 08.06.2011р.

Фінансова позика в сумі 17367319 грн.
одержана від ТОВ КУА "Парангон" (ПНВІФЗТ
ПАРАНГОН") в період з 07 по 12 вересня 2011 р.
згідно з договором №253-з від 07.09.2011р. з
метою повернення 6
акціонерам-юридичним особам
перерахованих коштів за акції у зв'язку
з додатковою емісією акцій, яка не
відбулася.

Як встановлено судовим розглядом,
позивачем було проведено щомісячне
нарахування відсотків на підставі
укладених Договорів про надання
фінансової позики шляхом оформлення
Актів надання послуг, що підписані
сторонами Договорів про надання
фінансової позики, а з боку ТОВ
«Компанія з управління активами
«ПАРАНГОН» були виставлені Рахунки на
оплату визнаних сторонами процентів.
Виставлені з боку ТОВ «Компанія з
управління активами «ПАРАНГОН»
рахунки на оплату визнаних сторонами
процентів, були частково оплачені
позивачем, про що свідчать платіжні
доручення на перерахування
нарахованих процентів.

З наданих позивачем до матеріалів
справи доказів, а саме, листа
товариства № 16- 1736 від 10.08.14р. та доданих
до нього матеріалів: Довідка про рух
грошових коштів товариства за
основними статтями за січень, червень
та вересень 2011 року. Довідка про
залишки грошових коштів на рахунках
товариства станом на 01.01.2011 року.
Довідка про залишки грошових коштів на
рахунках та заборгованість товариства
станом на січень 2011 року (договір
позики з ТОВ КУА «Парангон» № 205-3 від
24.11.2010 року) і доказів, що підтверджують
дані викладені у ній. Довідка про
залишки грошових коштів на рахунках та
заборгованість товариства станом на
червень 2011 року (договір позики з ТОВ
КУА «Парангон» № 236-3 від 02.06.2011 року) і
докази що підтверджують дані викладені
у ній. Довідка про залишки грошових
коштів на рахунках та заборгованість
товариства станом на вересень 2011 року
(договір позики з ТОВ КУА «Парангон» №
253-3 від 07.09.2011 року) і докази що
підтверджують дані викладені у ній,
доведено факт недостатності власних
обігових коштів у нашого товариства, на
момент отримання позик від ТОВ «КУА
«Парангон», для виконання своїх
господарських зобов'язань перед
контрагентами та акціонерами, які
виникли у процесі здійснення
господарської діяльності. Факт
недостатності власних обігових коштів
у товариства не заперечується та не
спростовується відповідачем.

Статтею 3 Господарського кодексу
України визначено, що сферу
господарських відносин становлять
господарсько-виробничі,
організаційно-господарські та
внутрішньогосподарські відносини.

Господарсько-виробничими є майнові та
інші відносини, що виникають між
суб'єктами господарювання при
безпосередньому здійсненні
господарської діяльності.

Під організаційно-господарськими
відносинами у цьому Кодексі
розуміються відносини, що складаються
між суб'єктами господарювання та
суб'єктами
організаційно-господарських
повноважень у процесі управління
господарською діяльністю.

Таким чином, колегія суддів вважає, що з
матеріалів справи вбачається, що
доцільність отримання фінансової
позики в сумі 325700 грн., одержаної від
ТОВ КУА «Парангон» в період з 21 по 25
січня 2011 р. згідно з договором № 205-з від
24.11.2010р. обґрунтовано необхідністю
здійснення господарської діяльності у
сфері господарсько - виробничих
відносин, які виникли у зв'язку із
погашенням зобов'язання по отриманим
векселям перед компанією «КЛАРІДІОС
ХОЛДІНГС ЛТД» (договір купівлі-продажу
ЦП № Б091126-1/1 від 26.11.2009р. та дефіцитом
оборотних коштів для здійснення
фінансово-господарської діяльності
позивача. Оскільки, економічним
ефектом від зазначеної операції стала
мінімізація витрат товариства
спрямована на недопущення
застосування до товариства штрафних
санкцій з боку контрагента за умовами
договору, та збереження іміджу
товариства у відносинах з
контрагентами, що обумовлює
господарський характер спірної
операції.

Доцільність отримання позивачем
фінансової позики в сумі 12500000 грн. від
ТОВ КУА «Парангон» в період з 02 по 08
червня 2011 р. згідно з договором № 236-3
від 02.06.2011р.. обґрунтовувалась
необхідністю здійснення господарської
діяльності у сфері господарсько
виробничих відносин, які виникли у
зв'язку із дефіцитом оборотних коштів
для здійснення
фінансово-господарської діяльності
позивача, а саме необхідністю сплати
ТОВ ТД «НАСОСХОЛДІНГ» за товар (купівля
насосів та електродвигунів) згідно з
договором № 123/1 від 04.05.2011р. в сумі 12000024
грн.. та необхідністю сплати СК ТДВ
«ПРОФЕСІОНАЛ» за послуги по
страхуванню фінансових ризиків згідно
з договором № Ф08/06-02 від 08.06.2011р. в сумі
960001.92 грн.

У перевіряємий період, який зазначений
Відповідачем у Акті перевірки,
проценти нараховувалися нашим
товариством лише на частину отриманої
позики в розмірі 500000 грн., яка була
перерахована СК ТДВ «ПРОФЕСІОНАЛ» за
послуги по страхуванню фінансових
ризиків згідно з договором № Ф08/06-02 від
08.06.2011р. у складі суми 960001,92 грн., саме в
якості часткової оплати по даному
договору, а не на всю запозичену суму
12500000 грн.. яка була одержана від ТОВ КУА
«Парангон» в період з 02 по 08 червня 2011 р.
згідно з договором № 236-з від 02.06.2011р..
т.я. платіж в розмірі 12000000 грн. після
повернення цих коштів від ТОВ ТД
«НАСОСХОЛДІНГ» у зв'язку із
розірванням Договору № 123/1 від 04.05.2011р.
(на придбання насосів та
електродвигунів), був повернутий
позивачем ТОВ КУА «Парангон» в період з
04 липня 2011р. по 03 серпня 2011р.. що не
заперечується з боку Відповідача, про
що зазначено ним на стор. 22-23 Акту
перевірки.

Доцільність отримання нашим
товариством фінансової позики в сумі
17367319 грн. від ТОВ КУА «Парангон» в
період з 07 по 12 вересня 2011 р. згідно з
договором № 253-з від 07.09.2011р..
обгрунтовано необхідністю здійснення
господарської діяльності у сфері
організаційно - господарських
відносин, які виникли у зв'язку із
дефіцитом оборотних коштів для
здійснення фінансово-господарської
діяльності нашого товариства, а саме,
необхідністю повернення 6 (шістьом)
акціонерам-юридичним особам
перерахованих коштів за акції в зв'язку
з додатковою емісією акцій, яка не
відбулася.

За рахунок отриманої фінансової позики
позивачем повернуто 6 (шістьом)
акціонерам-юридичним особам раніш
перераховані ними кошти в якості
додаткової емісії акцій, яка не
відбулася, а саме: платіжним дорученням
№ 1877 від 07.09.2011р. було повернено 536909.75
грн. ТОВ КУА «Парангон» (ПНВІФЗТ
«ПАРАНГОН»), одержаних п/д № 384 від
17.09.2009р. позивачем в рахунок додаткової
емісії згідно з договором № 3/1 від
14.09.09р. (перший етап додаткової емісії);
платіжним дорученням № 1878 від 07.09.2011р.
було повернено 5661365.85 грн. ТОВ КУА
«Парангон» (ПНВІФЗТ «ПАРАНГОН»),
одержаних п/д № 599 від 09.11.09р. позивачем
в рахунок додаткової емісії згідно з
договором № 1/2 від 30.09.09р. (другий етап
додаткової емісії); платіжним
дорученням № 1880 від 07.09.2011р. було
повернено 5514581 грн. ТОВ «Укркомплект
плюс», одержаних 17-28 вересня 2009р.
позивачем в рахунок додаткової емісії
згідно з договором № 2/1 від 14.09.09р.
(перший етап додаткової емісії);
платіжним дорученням № 1889 від 08.09.2011р.
було повернено 5000 грн. ВАТ ВЗНКІФ
«Унібудінвест». одержаних п/д № 452 від
09.11.09 р. позивачем в рахунок додаткової
емісії згідно з договором № 5/2 від
08.10.09р. (другий етап додаткової емісії);
платіжним дорученням № 1903 від 14.09.2011р.
було повернено 5441974 грн. Компанії
«Нівел Лімітед». одержаних 17-28 вересня
2009р. позивачем в рахунок додаткової
емісії згідно з договором № 1/1 від
14.09.09р. (перший етап додаткової емісії);
платіжним дорученням № 1904 від 14.09.2011р.
було повернено 212465,05 грн. Компанії
«Біготта Лімітед». одержаних п/д № 13
від 06.11.09р. позивачем в рахунок
додаткової емісії згідно з договором №
2/2 від 30.09.09р. (другий етап додаткової
емісії).

Господарська потреба та економічна
доцільність термінового повернення
акціонерам позивача коштів, які були
ними сплачені у зв'язку із проведенням
додаткової емісії, яка не відбулася,
обґрунтовується необхідністю
дотримання вимог чинного
законодавства та необхідністю
виконання прийнятих акціонерами
рішень, стосовно того, що при відмові
від додаткової емісії емітент
зобов'язаний розрахуватися з усіма
акціонерами, які здійснювали додаткові
внески, а також загрозою застосування
до позивача штрафних санкцій за
порушення строків розрахунку з його
акціонерами.

Таким чином, колегія суддів прийшла до
висновку, що позивачем правомірно
включено до складу витрат сум
нарахованих відсотків за користування
позикою у розмірі 14431986 грн., тому
винесене відповідачем
податкове-повідомлення рішення №
від 02.06.2014 року в частині донарахування
податку на прибуток в сумі 2958141 грн. за
основним платежем та штрафних санкцій
в сумі 1264761 грн. є неправомірним.

З огляду на викладене, судове рішення
суду першої інстанції підлягає
скасуванню на підставі п.4 ст. 202 КАС
України, з прийняттям нової постанови в
цій частині про задоволення позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п.
4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Шосткинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Сумській області
залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Свеський
насосний завод" задовольнити.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 17 вересня
2014 року по справі № 818/1993/14 скасувати в
частині відмови в задоволенні позову.

Прийняти в цій частині нову постанову,
якою визнати протиправним та скасувати
податкове-повідомлення рішення №
від 02.06.2014 року в частині донарахування
податку на прибуток в сумі 2958141 грн. за
основним платежем та штрафних санкцій
в сумі 1264761 грн.

В іншій частині постанову Сумського
окружного адміністративного суду від 17
вересня 2014 року по справі № 818/1993/14
залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Спаскін
О.А.Судді(підпис) (підпис) Сіренко О.І.
Любчич Л.В. Повний текст постанови
виготовлений 01.12.2014 р.