Справа № 591/8780/14-а
Суддя: Міліціанов Р. В.
Дата ухвалення: 2014-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 591/8780/14-а Провадження №
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2014 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми у складі:
головуючого - судді Міліціанова Р.В., з
участю секретаря - Бузової Т.І.,
розглянувши матеріали справи за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Головного управління юстиції у
Сумській області, третя особа - Головне
управління Пенсійного фонду України в
Сумській області про визнання
протиправними дій і бездіяльності та
скасування постанови про закінчення
виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 подано адміністративний позов
щодо визнання неправомірними дій та
бездіяльності державного виконавця
щодо закінчення виконавчого
провадження. Також, позивач просить
скасувати постанову про закінчення
виконавчого провадження № 38689400 від
15.10.2014р., винесену старшим державним
виконавцем Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Сумській області
Сіробаба К.С. Позов мотивований тим, що,
на думку стягувача, державний
виконавець не вчинив всі виконавчі дії
та не здійснив примусове виконання
судового рішення.

Позивач вимоги підтримав, державний
виконавець в письмових поясненнях
проти задоволення позову заперечував,
представник третьої особи проти
задоволення позову заперечувала.

Суд, дослідивши матеріали додані до
скарги, документи виконавчого
провадження № 38689400, надані державним
виконавцем, встановив наступне.

Постановою Зарічного районного суду м.
Суми, яка набрала чинності, у справі №
2-а-360/08 зобов'язано ГУ ПФУ в Сумській
області здійснювати виплату ОСОБА_1
щомісяця пенсію в розмірі, зазначеному
в протоколі про призначення пенсії за
вислугу років від 08.11.2007 р. та у
відповідності до вимог ч. 3 ст. 43 ЗУ «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб».

Виконавчий лист видано 20.02.2013 р.,
виконавче провадження відкрито 04.07.2013
р.

15.09.2014 р. державним виконавцем винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження на підставі п.8 ч.1 ст.49
Закону України «Про виконавче
провадження».

В силу ч.2 ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Таким чином, державний виконавець
зобов'язаний неухильно дотримуватись
вимог закону та не може виходити за
межі наданих повноважень.

Згідно з ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно та в повному
обсязі вживати виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Судом встановлено, що виконавчий лист
не містить граничного строку
здійснення на користь позивача
пенсійних виплат Сторонами не
оспорювалось, що ГУ ПФУ в Сумській
області здійснено перерахунок пенсії
позивача, виплачено недоплачену
різницю пенсії та протягом 2008 - 2012 р.р.
здійснювало виплату пенсії в розмірі,
визначеному судовим рішенням.

Припинення виплат відбулося в зв'язку з
внесенням змін до бюджетного
законодавства та обмеженням
аналогічних виплат коштами Державного
бюджету України.

Отже, судом встановлено, що боржник при
вчиненні дій щодо перерахунку розміру
пенсії виходячи з грошового
забезпечення в сумі 4504,72грн., у 2012 році
та продовжуючи виплачувати пенсію у
вказаному розмірі в 2013 році керувався
п.3 Прикінцевих положень ЗаконуУкраїни
«Про державний бюджет України на 2012
рік» п.4 Прикінцевих положень
ЗаконуУкраїни «Про державний бюджет
України на 2013 рік».

Відповідно до вимог п. 3 Прикінцевих
положень ЗаконуУкраїни «Про державний
бюджет на 2012 рік», п. 4 Прикінцевих
положень ЗаконуУкраїни «Про Державний
бюджет України на 2013 рік», п. 6-7 Закону
України «Про внесення змін до Закону
України «Про Державний бюджет на 2014
рік», норми і положення ч. 3 ст. 43 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького та рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб» застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2012, 2013 роки та бюджетів
інших фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
2014 рік.

Тобто, позивач отримував свою пенсію у
розмірі, визначеному рішенням суду, до
тих пір, доки механізм нарахування йому
пенсії, встановлений судовим рішенням
на підставі закону, чинного на час
подій, не було змінено, внаслідок
розмір пенсії був зменшений.

Рішенням Конституційного Суду України
від 25.01.2012 року визначено, що в аспекті
конституційного подання положення
частини другої статті 96, пунктів 1, 2, 6
статті 116 Конституції України треба
розуміти так, що повноваження Кабінету
Міністрів України щодо розробки
проекту закону про Державний бюджет
України та забезпечення виконання
відповідного закону пов'язані з його
функціями, в тому числі щодо реалізації
політики у сфері соціального захисту
та в інших сферах. Кабінет Міністрів
України регулює порядок та розміри
соціальних виплат та допомоги, які
фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України, відповідно
до Конституції та законів України. Суди
під час вирішення справ про соціальний
захист громадян керуються, зокрема,
принципом законності. Цей принцип
передбачає застосування судами
законів України, а також
нормативно-правових актів відповідних
органів державної влади, виданих на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, в тому числі
нормативно-правових актів Кабінету
Міністрів України, виданих у межах його
компетенції на основі і на виконання
Бюджетного кодексу України, закону про
Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України.

Згідно зі ст. 3 Бюджетного Кодексу
України бюджетний період для всіх
бюджетів, що складають бюджетну
систему України, становить один
календарний рік, який починається 1
січня кожного року і закінчується 31
грудня того ж року.

З аналізу наведених норм вбачається, що
визначення порядку та розмірів виплат
зазначеним категоріям громадян у 2012, 2013
бюджетних роках делеговано Кабінету
Міністрів України.

У частині першій статті 8 Конституції
України встановлено, що в Україні
визнається і діє принцип верховенства
права.

У Рішенні від 2 листопада 2004 року N
15-рп/2004 Конституційний Суд України
зазначив, що верховенство права - це
панування права в суспільстві.
Верховенство права вимагає від держави
його втілення у правотворчу та
правозастосовну діяльність, зокрема у
закони, які за своїм змістом мають бути
проникнуті передусім ідеями
соціальної справедливості, свободи,
рівності тощо.

Одним із елементів верховенства права
є принцип пропорційності, який у сфері
соціального захисту означає, зокрема,
що заходи, передбачені в
нормативно-правових актах, повинні
спрямовуватися на досягнення
легітимної мети та мають бути
співмірними з нею.

У Рішенні від 27 листопада 2008 року N
26-рп/2008 у справі про збалансованість
бюджету Конституційний Суд України
зазначив, що положення частини третьої
статті 95 Конституції України стосовно
прагнення держави до збалансованості
бюджету України у системному зв'язку з
положеннями частини другої цієї
статті, статті 46 Конституції України
треба розуміти як намагання держави
при визначенні законом про Державний
бюджет України доходів і видатків та
прийнятті законів, інших
нормативно-правових актів, які можуть
вплинути на доходну і видаткову
частини бюджету, дотримуватися
рівномірного співвідношення між ними
та її обов'язок на засадах
справедливого, неупередженого
розподілу суспільного багатства між
громадянами враховувати
загальносуспільні потреби,
необхідність забезпечення прав і
свобод людини та гідних умов її життя.

Відповідно до правової позиції
Конституційного Суду України,
викладеної в Рішенні від 26 грудня 2011
року N 20-рп/2011, передбачені законами
соціально-економічні права не є
абсолютними. Механізм реалізації цих
прав може бути змінений державою,
зокрема, через неможливість їх
фінансового забезпечення шляхом
пропорційного перерозподілу коштів з
метою збереження балансу інтересів
усього суспільства. Крім того, такі
заходи можуть бути обумовлені
необхідністю запобігання чи усунення
реальних загроз економічній безпеці
України, що згідно з частиною першою
статті 17 Конституції України є
найважливішою функцією держави.

Отже, зміна механізму нарахування
соціальних виплат та допомоги повинна
відбуватися відповідно до критеріїв
пропорційності та справедливості і є
конституційно допустимою до тих меж, за
якими ставиться під сумнів власне
сутність змісту права на соціальний
захист (Рішення, Конституційний Суд,
від 25.01.2012, № 3-рп/2012).

Таким чином, норми і положення статті 43
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету
Пенсійного фонду України та бюджетів
інших фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
2014 рік.

Приписи ч.2 ст.8 КАС України зобов'язують
суд застосовувати принцип
верховенства права з урахуванням
судової практики Європейського суду з
прав людини.

У відповідності до ст. 1 Закону України
"Про ратифікацію Конвенції про захист
прав і основних свобод людини 1950 року,
Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7
та 11 до Конвенції", ст. 17 Закону України
"Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" від 23 лютого 2006 року Україна
визнає джерелом права рішення
Європейського суду з прав людини, а
також юрисдикцію цього суду в усіх
питаннях, що стосуються тлумачення і
застосування Конвенції. Рішення
Європейського суду є частиною
національного законодавства і є
обов'язковими для правозастосування
органами правосуддя.

Так, Європейський Суд з прав людини
(далі по тексту - Суд) у своєму рішенні у
справі Валентина Ніканорівна Великода
проти України" (заява № 43331/12) від 03
червня 2014 року щодо подібних відносин,
що є предметом розгляду в даній справі,
зазначив, що «здійснення
соціально-економічних прав людини
значною мірою залежить від становища в
державах, особливо фінансового.

Отже, одним з визначальних елементів у
регулюванні суспільних відносин у
соціальній сфері є додержання принципу
пропорційності між соціальним
захистом громадян та фінансовими
можливостями держави, а також
гарантування права кожного на
достатній життєвий рівень.

Таким чином, передбачені законами
соціально-економічні права не є
абсолютними. Механізм реалізації цих
прав може бути змінений державою,
зокрема, через неможливість їх
фінансового забезпечення шляхом
пропорційного перерозподілу коштів з
метою збереження балансу інтересів
усього суспільства. Крім того, такі
заходи можуть бути обумовлені
необхідністю запобігання чи усунення
реальних загроз економічній безпеці
України, що згідно з частиною першою
статті 17 Конституції України є
найважливішою функцією держави. Отже,
зміна механізму нарахування певних
видів соціальних виплат та допомоги є
конституційно допустимою до тих меж, за
якими ставиться під сумнів сама
сутність змісту права на соціальний
захист.».

Також в п.21 вказаного рішення Суд
зазначив, що «законодавчі норми щодо
пенсійного забезпечення можуть
змінюватися, а відповідне судове
рішення не може бути гарантією проти
таких змін у майбутньому (див. п.42
рішення у справах «Аррас та інші проти
Італії» від 14.02.2012 року, та п.26 рішення
«Сухобоков проти Росії» від 13.04.2006
року)…Суд констатує,, що подальша дія
вищезазначеного судового рішення
закінчилася, коли у законодавство, яке
регулювало пенсійні виплати заявниці,
було внесено зміни…».

Враховуючи вищевикладене, державний
виконавець при винесенні оскаржуваної
постанови дійшов правомірного
висновку щодо фактичного виконання
судового рішення, оскільки припинився
визначений нормами законодавства
механізм здійснення виплат на користь
позивача.

Тому, позовні вимоги не підлягають
задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст.7-9, 11, 41, 69-71, 159-163, 256 КАС України, суд
-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через Зарічний
районний суд м. Суми, шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня її проголошення. Для осіб, які не
приймали участі у судовому засіданні,
апеляційна скарга подається протягом 10
днів з дня отримання копії постанови
суду.

Для суб'єкта владних повноважень
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Р.В.Міліціанов