Справа № 809/3767/14
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"03" грудня 2014 р.
№ 809/3767/14

16 год. 15 хв.
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський
окружний адміністративний суд у
складі:

головуючого - Гундяка В.Д.

при секретарі Мулі Х.О.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до відділу Державної виконавчої
служби Верховинського районного
управління юстиції Івано-Франківської
області про визнання дій
неправомірними, зобов'язання до
вчинення дій та скасування постанови
про накладення штрафу,-

ВСТАНОВИВ:

17.11.2014 року ОСОБА_1 (далі - позивач)
звернувся до суду з адміністративним
позовом до відділу Державної
виконавчої служби Верховинського
районного управління юстиції
Івано-Франківської області (далі -
відповідач) про визнання дій
неправомірними, зобов'язання до
вчинення дій та скасування постанови
про накладення штрафу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
постанова про накладення штрафу від
08.05.2014 року у виконавчому провадженні
(далі - ВП) № 43014981 державним виконавцем
відділу Державної виконавчої служби
Верховинського районного управління
юстиції Івано-Франківської області
винесена неправомірно, а відтак на
думку позивача підлягає скасуванню.
Крім того відповідачем порушено право
ОСОБА_1 на ознайомлення із матеріалами
виконавчого провадження та
протиправно відмовлено у розгляді
заяв про зупинення виконавчого
провадження.

Позивач, його представник у судовому
засіданні позовні вимоги підтримали з
підстав, викладених у позовній заяві.
Суду пояснили, що 17.04.2014 року державним
виконавцем відділу Державної
виконавчої служби Верховинського
районного управління юстиції
Івано-Франківської області відкриті
виконавчі провадження з примусового
виконання рішення Верховинського
районного суду Івано-Франківської
області, про що винесені відповідні
постанови, та запропоновано боржнику
до 24.04.2014 року добровільно виконати
вищевказане судове рішення. Вказали, що
08.05.2014 року державним виконавцем
винесено постанову про накладення
штрафу на ОСОБА_1 в розмірі 340 грн. (ВП №
43014981). З вищевказаними діями
відповідача позивач та його
представник не погоджуються, оскільки
в порушення ч.5 ст.25 Закону України "Про
виконавче провадження" постанови про
відкриття виконавчих проваджень
надіслані ОСОБА_1 24.04.2014 року. Таким
чином дані протиправні дії позбавили
позивача можливості виконати рішення у
встановлений для добровільного
виконання строк. За таких обставин
вважають, що оскаржувана постанова про
накладення штрафу необгрунтована,
прийнята з порушення вимог чинного
законодавства, а тому підлягає
скасуванню. Крім того зазначили, що
відповідач протиправно не прийняв до
розгляду заяви про зупинення
виконавчого провадження подані ОСОБА_1,
та не надав для ознайомлення матеріали
ВП № 43014981, ВП№43014717, чим порушив права
останнього, як сторони виконавчого
провадження. Позов просили
задовольнити повністю.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився повторно, хоча в
обох випадках був належним чином
повідомлений про дату, час і місце
судового розгляду, що підтверджується
наявним в матеріалах справи
повідомленням про вручення поштового
відправлення та телефонограмою. Заяв
чи клопотань про відкладення розгляду
справи не подав, причини неявки суду не
повідомив. Наданим правом на подання
заперечення проти позову не
скористався.

Враховуючи наявність в матеріалах
справи достатньої кількості доказів,
необхідних для вирішення справи по
суті, згідно положень ч.4 ст.128 Кодексу
адміністративного судочинства
(далі-КАС) України суд визнав можливим
розглянути дану адміністративну
справу на підставі наявних у ній
доказів за відсутності відповідача.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
пояснення позивача та його
представника, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд дійшов до висновку, що
адміністративний позов підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.04.2014 року
Верховинським районним судом
Івано-Франківської області видано
виконавчі листи, згідно яких
зобов'язано ОСОБА_1 не чинити перешкод у
користуванні під'їзною дорогою,
стягнено із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
558,80 грн. судових витрат та 550 грн. за
надання юридичної допомоги.

У судовому засіданні встановлено, що
17.04.2014 року державним виконавцем
відділу Державної виконавчої служби
Верховинського районного управління
юстиції Івано-Франківської області
відкрито виконавчі провадження за
№43014981 та №43014717 з примусового
виконання вищевказаних виконавчих
листів, та запропоновано боржнику до
24.04.2014 року добровільно виконати
рішення Верховинського районного суду
Івано-Франківської області.

Як вбачається із дослідженого судом
адресованого відповідачем позивачу
конверта, дані постанови надіслані
ОСОБА_1 24.04.2014 року, що підтверджується
штампом з вказаною датою.

Судом встановлено, що 08.05.2014 року
державним виконавцем відділу
Державної виконавчої служби
Верховинського районного управління
юстиції Івано-Франківської області
складено акт відповідно до якого
встановлено, що боржником не виконано
вимоги виконавчого листа та одночасно
винесено постанову про накладення
штрафу в розмірі 340 грн. у ВП № 43014981, яку
направлено позивачу супровідним
листом за № 1313/04-25 від 08.05.2014 року.

За наслідками судового розгляду суд не
погоджується з правомірністю
прийняття оскаржуваного рішення та
відповідно і діями державного
виконавця при винесенні вищевказаної
постанови про накладення штрафу з
огляду на нижчевикладене.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Спірні правовідносини, які виникли між
сторонами з приводу здійснення
відповідачем своїх повноважень при
виконанні судового рішення,
регулюються в першу чергу Законом
України "Про виконавче провадження" та
іншими нормативно-правовими актами,
прийнятими на виконання даного Закону.

У відповідності до ст.1 ст. 12
вищевказаного Закону сторони
виконавчого провадження та прокурор
як учасник виконавчого провадження
мають право ознайомлюватися з
матеріалами виконавчого провадження,
робити з них виписки, знімати копії,
заявляти відводи у випадках,
передбачених цим Законом, оскаржувати
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця з питань
виконавчого провадження у порядку,
встановленому цим Законом, подавати
додаткові матеріали, заявляти
клопотання, брати участь у провадженні
виконавчих дій, давати усні та
письмові пояснення, висловлювати свої
доводи та міркування з усіх питань, що
виникають у ході виконавчого
провадження, у тому числі під час
проведення експертизи, заперечувати
проти клопотань, доводів та міркувань
інших учасників виконавчого
провадження та користуватися іншими
правами, наданими законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 Закону України
"Про виконавче провадження" боржник
має право в судовому порядку
оскаржувати рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця
та інших посадових осіб державної
виконавчої служби.

Таким чином законодавцем визначено
можливість та механізм захисту прав
боржника, як сторони виконавчого
провадження.

У відповідності до ч.5 ст.25 Закону
України "Про виконавче провадження"
копії постанови про відкриття
виконавчого провадження надсилаються
не пізніше наступного робочого дня
стягувачу та боржникові.

Однак, як встановлено ході судового
розгляду справи, в порушення
вищевказаної норми Закону, постанови
про відкриття виконавчих проваджень
відповідачем надіслані на адресу
позивача несвоєчасно, оскільки лише
24.04.2014 року відповідна кореспонденція
отримана відділенням поштового
зв'язку, про що свідчить штамп на
конверті, дослідженому в якості
письмового доказу. Дана обставина
також підтверджується поясненнями,
наданими позивачем у судовому
засіданні.

Вищевказані дії державного виконавця
порушили права позивача, оскільки
недотримання відповідачем процедури
та порядку направлення копій постанов
про відкриття виконавчих проваджень,
позбавило ОСОБА_1 можливості виконати
рішення у встановлений для
добровільного виконання строк, а тому
на переконання суду порушені права
підлягають поновленню шляхом
скасування оскаржуваної постанови про
накладення штрафу на боржника.

Крім того в порушення вищевказаних
процесуальних вимог, відповідач, як
суб'єкт владних повноважень на якого
покладено обов'язок щодо доказування
правомірності прийнятого ним рішення,
не довів належними та допустимими
доказами обґрунтованість та
правомірність винесеної постанови про
накладення штрафу на позивача.

Таким чином, оскільки відповідно до
встановлених фактичних обставин
справи державним виконавцем порушено
вимоги ч.5 ст.25 Закону України "Про
виконавче провадження", внаслідок
таких протиправних дій постанова про
накладення штрафу на боржника від
08.05.2014 року винесена неправомірно, а
відтак останню слід скасувати.

Протиправною на переконання суду є
також бездіяльність державного
виконавця щодо забезпечення
реалізації прав ОСОБА_1, як боржника у
виконавчому провадженні.

Так згідно ч.2 ст. 11 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець надає сторонам виконавчого
провадження та їх представникам
можливість ознайомитися з матеріалами
виконавчого провадження, розглядає
заяви сторін та інших учасників
виконавчого провадження і їхні
клопотання.

Як вбачається з пояснень позивача, його
представника, ОСОБА_1 неоднаразово
звертався до відділу Державної
виконавчої служби Верховинського
районного управління юстиції
Івано-Франківської області із заявами
про зупинення виконавчих проваджень
та про ознайомлення з матеріалами
виконавчих проваджень, однак
відповідачем останні розглянуті не
були, матеріали виконавчих проваджень
для ознайомлення не надані.

У відповідності до ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Однак вищевказані твердження позивача
відповідачем не спростовано.

Таким чином, оскільки у судовому
засіданні встановлено факт порушення
прав ОСОБА_1 як сторони виконавчого
провадження, що гарантовані йому п. 1
статті 12 Закону України "Про виконавче
провадження", суд приходить до висновку
про протиправність бездіяльності
відповідача щодо вирішення заяв
боржника і ознайомлення останнього з
матеріалами виконавчих проваджень, та
у зв'язку з цим і про підставність
позовних вимог щодо зобов'язання
відділу Державної виконавчої служби
Верховинського районного управління
юстиції Івано-Франківської області
надати можливість ОСОБА_1 у
встановленому порядку ознайомитися з
матеріалами виконавчих проваджень
ВП№ 43014981, ВП№43014717 .

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що вимоги позивача є законними та
обґрунтованими, а відтак позов слід
задовольнити.

При цьому при вирішенні питання щодо
задоволення позову, суд з метою
повного захисту прав, свобод та
інтересів позивача, про захист яких він
просить, приходить до переконання про
необхідність виходу за межі позовних
вимог в порядку ч.2 ст. 11 КАСУ.

Так судом встановлено, що 17.04.2014 року
одночасно з постановами про відкриття
виконавчих проваджень за ВП№43014981 та
ВП№43014717, державним виконавцем відділу
Державної виконавчої служби
Верховинського районного управління
юстиції Івано-Франківської області
винесено постанови про стягнення з
боржника витрат на проведення
виконавчих дій.

У відповідно до частин 1 та 2 статті 41
Закону України "Про виконавче
провадження" витрати органів державної
виконавчої служби, пов'язані з
організацією та проведенням
виконавчих дій щодо забезпечення
примусового виконання рішень, є
витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження
здійснюються за рахунок коштів
Державного бюджету України та коштів
виконавчого провадження, які
використовуються у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Пунктом 3 частини 3 ст. 41 Закону
визначено, що кошти виконавчого
провадження складаються в тому числі і
з стягнутих з боржника витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій.

У відповідності до ч. 3 ст. 27 Закону
України "Про виконавче провадження" у
разі отримання документального
підтвердження про повне виконання
рішення боржником до початку його
примусового виконання державний
виконавець закінчує виконавче
провадження в порядку, встановленому
цим Законом. Виконавчий збір та
витрати, пов'язані з організацією та
проведенням виконавчих дій, у такому
разі з боржника не стягуються.

Як вбачається з системного аналізу
даної норми чинного законодавства
обов*язковою умовою для можливості
прийняття рішення про стягнення з
боржника витрат на проведення
виконавчих дій є встановлений
державним виконавцем факт невиконання
судового чи іншого рішення протягом
строку, наданого для його
добровільного виконання. Тобто
рішення про стягнення ивтрат може бути
ухвалене відповідною посадовою особою
органу ДВС виключно після закінчення
строку для добровільного виконання,
зазначеного у постанові про відкриття
виконавчого провадження.

У відповідності до п. 20 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 26
грудня 2003 року № 14 "Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
чи бездіяльність органів і посадових
осіб державної виконавчої служби та
звернень учасників виконавчого
провадження" витрати виконавчого
провадження та виконавчий збір
стягується за постановою державного
виконавця з боржника, якщо останній не
виконав рішення добровільно в
установлений для цього строк і воно
було виконане примусово.

Так, перебіг семиденного строку на
добровільне виконання судового
рішення в даному випадку розпочався
17.04.2014 року, тобто в день винесення
постанов про стягнення з боржника
витрат на проведення виконавчих дій, а
закінчився 24.04.2014 року.

Таким чином постанови про стягнення з
боржника витрат на проведення
виконавчих дій державний виконавець
міг винести лише після 27.04.2014 року, як
дня закінчення строку, наданого для
добровільного виконання рішення суду,
при встановленні обставин, що рішення
боржником у добровільному порядку не
виконано.

На підставі вищевикладеного, оскільки
вищевказані рішення винесені
відповідачем передчасно та
протиправно, суд приходить до
переконання про необхідність виходу за
межі позовних вимог в порядку ч.2 ст. 11
КАСУ та визнання неправомірними дій
державного виконавця відділу
Державної виконавчої служби
Верховинського районного управління
юстиції Івано-Франківської області у
ВП№43014981, ВП№43014717 щодо винесення
постанов про стягнення витрат на
проведення виконавчих дій від 17.04.2014
року та скасування останніх.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійсненні нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України. Враховуючи
дане положення, суд присуджує стягнути
з Державного бюджету України на
користь ОСОБА_1 73,08 грн. судового збору,
сплаченого згідно наявної в матеріалах
справи квитанції за № 7965.285.3 від 13.11.2014
року.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції
України, ч. 2 ст. 11, ч.5 ст. 25, ч.3 ст. 37, ст. 41,
ст. 82 Закону України "Про виконавче
провадження", керуючись ст. ст. 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити повністю.

Визнати неправомірними дії
державного виконавця відділу
Державної виконавчої служби
Верховинського районного управління
юстиції Івано-Франківської області у
ВП№43014981, ВП№43014717 щодо винесення
постанов про стягнення витрат на
проведення виконавчих дій від 17.04.2014
року та накладення штрафу від 08.05.2014
року, а також бездіяльність
відповідача щодо вирішення заяв
боржника і ознайомлення останнього з
матеріалами ВП № 43014981, ВП№43014717 .

Постанови про стягнення витрат на
проведення виконавчих дій від 17.04.2014
року та про накладення штрафу від 08.05.2014
року у ВП № 43014981, ВП№43014717 визнати
протиправними і скасувати.

Зобов'язати відділ Державної
виконавчої служби Верховинського
районного управління юстиції
Івано-Франківської області надати
можливість ОСОБА_1 у встановленому
порядку ознайомитися з матеріалами
виконавчих проваджень ВП№ 43014981,
ВП№43014717 .

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 73 (сімдесят три)
гривні 08 копійок судових витрат.

Згідно ст.254 КАС України постанова
набирає законної сили після закінчення
встановлених строків подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу
не було подано. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Постанова складена в повному обсязі
08.12.2014 року.

Суддя
Гундяк В.Д.