Справа № 2-673/10
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року

Справа № 876/8892/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Святецького В.В.,

суддів
Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Тлумацькому районі
Івано-Франківської області на рішення
Тлумацького районного суду
Івано-Франківської області від 16
серпня 2010 року у справі за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до управління
Пенсійного фонду України в Тлумацькому
районі Івано-Франківської області про
зобов'язання провести перерахунок і
виплату підвищення до пенсії, як дітям
війни,-

ВСТАНОВИВ:

02 серпня 2010 року позивачі звернулися в
суд із позовами до відповідача. У
позовних заявах, з урахуванням заяв про
уточнення позовних вимог, просили
продовжити строк звернення до суду,
визнати дії відповідача
неправомірними та зобов'язати
відповідача здійснити нарахування і
виплату щомісячної надбавки до пенсії
в розмірі 30 відсотків мінімальної
пенсії за віком відповідно до Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» за період з січня 2007 року по
липень місяць включно 2010 року з
урахуванням виплачених сум.

Позивачі свої позовні вимоги
мотивували тим, що відповідно до статті
1 Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» вони є дітьми війни.
Згідно з статтею 6 цього закону їм
повинна виплачуватись щомісячна
державна соціальна допомога у розмірі
30% мінімальної пенсії за віком, однак
така допомога виплачувалась в не
повному обсязі. Просили позови
задовольнити.

Ухвалою Тлумацького районного суду
Івано-Франківської області від 02
серпня 2010 року справу № 2-673/2010р. за
позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в Тлумацькому
районі Івано-Франківської області на
неправомірні дії щодо не нарахування
та невиплат підвищення до пенсії як
дитині війни та справи № 2-674/2010р., №
2-675/2010р., № 2-676/2010р., № 2-677/2010р., № 2-678/2010р.,
№ 2-679/2010р., № 2-680/2010р. за позовами ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 до управління Пенсійного фонду
України в Тлумацькому районі
Івано-Франківської області на
неправомірні дії щодо не нарахування
та невиплат підвищення до пенсії як
дитині війни - об'єднано в одне
провадження, присвоївши їй № 2-673/2010р.

Рішенням Тлумацького районного суду
Івано-Франківської області від 16
серпня 2010 року позови ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 задоволено частково.

Визнано неправомірними дії управління
Пенсійного фонду України в Тлумацькому
районі Івано-Франківської області щодо
не нарахування та невиплат ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 підвищення до пенсії у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
як дітям війни відповідно до ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» за період з 09 липня 2007 року до 31
грудня 2007 року та за період з 22 травня
2008 року до 31 липня 2010 року.

Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Тлумацькому районі
Івано-Франківської області нарахувати
та виплатити ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
підвищення до пенсії у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком як дітям
війни відповідно до ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» з
урахуванням ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», за період з 09 липня 2007
року до 31 грудня 2007 року включно та за
період з 22 травня 2008 року до 31 липня 2010
року включно, із врахуванням
виплачених сум.

В решті позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, 25 серпня 2010 року
відповідач оскаржив його в
апеляційному порядку, незгідний з
рішенням суду першої інстанції з
підстав, викладених в апеляційній
скарзі, а тому просить скасувати
оскаржуване рішення суду першої
інстанції та прийняти нове, яким
відмовити позивачам у задоволенні
позовних вимог повністю.

08 листопада 2010 року на адресу
апеляційного суду Івано-Франківської
області від відповідача надійшло
клопотання, в якому він просить
скасувати рішення Тлумацького
районного суду Івано-Франківської
області від 16 серпня 2010 року у справі
2-673/2010р за позовом ОСОБА_7 до управління
Пенсійного фонду України в Тлумацькому
районі Івано-Франківської області про
зобов'язання провести перерахунок і
виплату підвищення до пенсії, як дитині
війни, оскільки ОСОБА_7 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується
свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1.

Ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 04
лютого 2011 року рішення Тлумацького
районного суду Івано-Франківської
області від 16 серпня 2010 року залишено
без змін.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, відповідач звернувся з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій в частині
задоволення позову ОСОБА_7 та закрити
провадження у цій частині позову,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України ухвалу апеляційного суду
Івано-Франківської області від 04
лютого 2011 року скасовано та направлено
справу на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Відповідно до рішення Конституційного
суду України №19-рп/2010 від 09.09.2010 року
положення п.2 ч.1 ст.15 ЦПК України було
визнано неконституційним та втратило
чинність. Таким чином, апеляційний
розгляд даної справи в порядку
цивільного судочинства є неможливий.
Відповідно до ч. 2 ст. 5 КАС України
провадження в адміністративних
справах здійснюється відповідно до
закону, чинного на час вчинення окремої
процесуальної дії, розгляду і
вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України
колегія суддів вважає доцільним
розглядати справу в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги та клопотання
відповідача (а.с. 128), як доповнення до
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до переконання, що подана
скарга підлягає до часткового
задоволення, з таких підстав.

Безспірно встановлено, що позивачі є
дітьми війни та відповідно до ст.6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" (у редакції, що була чинною
на час виникнення спірних
правовідносин) мали право на отримання
підвищення до пенсії.

Згідно ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, яка виплачується
замість пенсії, підвищується на 30 %
мінімальної пенсії за віком, розмір
якої визначається прожитковим
мінімумом для осіб, які втратили
працездатність, що урегульовано ч. 1 ст.
28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік» встановлено, що
прожитковий мінімум осіб, які втратили
працездатність, встановлюється на
рівні: з 1 січня - 380 гривень, з 1 квітня -
406 гривень, з 1 жовтня - 411 гривень. Разом
з тим, п. 12 статті 71 і ст. 111 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік» дія норм закону, які
передбачали вищевказані виплати, була
зупинена.

09 липня 2007 року рішенням
Конституційного Суду України за № 6-рп
у справі за конституційним поданням 46
народних депутатів України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень статей 29, 36,
частини другої статті 56, частини другої
статті 62, частини першої статті 66,
пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46
статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік» (справа про соціальні
гарантії громадян) визнано такими, що
не відповідають Конституції (є
неконституційними) положення п. 12
статті 71, ст. 111 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік». З
цього резюмується висновок, що
зупинення законом про Державний бюджет
України дії інших законів України щодо
надання пільг, компенсацій і гарантій,
внесення змін до інших законів України,
встановлення іншого (додаткового)
правового регулювання відносин, ніж
передбачено законами України, не
відповідає статтям 1,3, частині другій
статті 6, частині другій статті 8,
частині другій статті 19, статтям 21, 22,
пункту 1 частини другої статті 92,
частинам першій, другій, третій статті
95 Конституції України.

Змінами внесеними підпунктом 2 пункту 41
розділу II Закону України "Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України" від 28.12.2007 р. N 107-VI, дія
статті 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" була обмежена.
Однак, Рішенням Конституційного Суду
України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008, положення
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України",
яким обмежувалась дія ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" визнані неконституційними та
втратили чинність з моменту визнання
їх такими.

Після Рішення Конституційного Суду
України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008 стаття 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" не обмежувалась та діяла в
редакції відповідно до якої, дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Тому колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції дійшов до вірного
висновку, щодо нарахування та виплати
позивачам підвищення до пенсії, як
дітям війни, оскільки дія ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" на період задоволення позовних
вимог не зупинялася та діяла в редакції
відповідно до якої, дітям війни пенсії
або щомісячне довічне грошове
утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість
пенсії за віком, підвищується на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості
підвищення пенсії позивачам в
передбаченому ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" розмірі
за вказаний період, колегія суддів не
вбачає.

У зв'язку з тим, що функції з
призначення, нарахування та виплати
пенсії позивачам здійснює Пенсійний
фонд України в особі відповідача, а
також виходячи з вимог п.15 Положення
про Пенсійний фонду України, затв.
постановою КМУ № 1261 від 24.10.2007р.,
відповідний обов'язок слід покласти на
відповідача у справі.

Покликання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування передбачених
Законом України "Про соціальний захист
дітей війни" доплат до пенсії як на
причину невиконання покладених на
нього зобов'язань до уваги не
приймаються, оскільки реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі "Кечко проти України").

Доводи апелянта про неправильне
застосування судом вимог ч.1 ст.28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" колегія
суддів до уваги не приймає, оскільки
розмір мінімальної пенсії за віком
визначається за правилами лише цього
Закону, чинним законодавством інший
мінімальний розмір пенсії за віком не
визначений, тому слід застосовувати
цей розмір.

Згідно доданої до клопотання копії
свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1
ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер, про що в
Книзі реєстрації смертей 06 жовтня 2010
року зроблено відповідний актовий
запис за № 14.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 157 КАС України
встановлено, що суд закриває
провадження у справі у разі смерті або
оголошення в установленому законом
порядку померлою особи, яка була
стороною у справі, якщо спірні
правовідносини не допускають
правонаступництва, або ліквідації
підприємства, установи, організації,
які були стороною у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 203 КАС України,
якщо судом першої інстанції ухвалено
законне та обгрунтоване судове
рішення, а обставини, які стали
підставою для закриття провадження у
справі, виникли після його ухвалення,
суд апеляційної інстанції визнає таке
рішення нечинним і закриває
провадження у справі.

Згідно з ч.1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Наведене вище є підставою для визнання
рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позову ОСОБА_7
нечинним і закриття провадження у
справі за позовом ОСОБА_7 до управління
Пенсійного фонду України в Тлумацькому
районі Івано-Франківської області про
зобов'язання провести перерахунок і
виплату підвищення до пенсії, як дитині
війни та залишення решти рішення без
змін.

Керуючись ст. ст. 157, 195, 197, 198, 200, 203, 205, 206,
254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Тлумацькому
районі Івано-Франківської області
задовольнити частково.

Рішення Тлумацького районного суду
Івано-Франківської області від 16
серпня 2010 року у справі № 2а-673/2010 - в
частині задоволення позову ОСОБА_7
визнати нечинним і закрити провадження
у справі № 2а-673/2010 за позовом ОСОБА_7 до
управління Пенсійного фонду України в
Тлумацькому районі Івано-Франківської
області про зобов'язання провести
перерахунок і виплату підвищення до
пенсії, як дитині війни,

В решті рішення Тлумацького районного
суду Івано-Франківської області від 16
серпня 2010 року у справі № 2а-673/2010
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
В.В. Святецький

Судді
Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов