Справа № 465/9089/13-а (2а/465/441/13)
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

25 листопада 2014 року
К/800/32029/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого судді
Загороднього А.Ф.,

суддів:
Білуги С.В.,

Стародуба О.П.,

та секретаря
Бруя О.Д.,

розглянувши в порядку письмового
провадження питання про прийняття
додаткового судового рішення у справі
за позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України у
Франківському районі м. Львова про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л
а:

Постановою Вищого адміністративного
суду України від 14 жовтня 2014 року
касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у
Франківському районі м. Львова
задоволено частково. Ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 29 травня 2014
року скасовано, а постанову
Франківського районного суду м. Львова
від 18 листопада 2013 року змінено.
Викладено абзац 3 резолютивної частини
рішення суду першої інстанції в
наступній редакції: «Зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України у
Франківському районі м. Львова
виплачувати ОСОБА_2 з 18 березня 2013 року
щомісячне довічне грошове утримання в
розмірі 80% заробітної плати судді,
працюючого на відповідній посаді, на
підставі довідок апеляційного суду
Львівської області про суддівську
винагороду для обчислення щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці за січень, квітень, липень,
жовтень, грудень 2012 року та січень 2013
року, його виплату з урахуванням раніше
проведених виплат та з урахуванням
максимального розміру встановленого
частиною 5 статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» в редакції
Закону України від 08 липня 2011 року N
3668-VI.». В іншій частині постанову
Франківського районного суду м. Львова
від 18 листопада 2013 року - залишено без
змін.

Відповідно до частини 1 статті 168
Кодексу адміністративного судочинства
України суд, що ухвалив судове рішення,
може за заявою особи, яка брала участь у
справі, чи з власної ініціативи
прийняти додаткову постанову чи
постановити додаткову ухвалу у
випадках, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з
приводу якої досліджувалися докази, чи
одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не
визначив способу виконання судового
рішення;

3) судом не вирішено питання про судові
витрати.

Аналогічні положення закріплені в
пункті 17 постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України «Про
судове рішення в адміністративній
справі» від 20 травня 2013 року № 7.

При цьому, додаткове судове рішення не
може змінювати суті основного судового
рішення або містити висновки про права
й обов'язки осіб, які не брали участі у
справі.

Тобто, додатковим судовим рішенням є
додаткова постанова чи додаткова
ухвала, якими вирішуються окремі
правові вимоги, котрі не були вирішені
основним рішенням, та за умови, якщо з
приводу позовних вимог досліджувались
докази (для постанов) або вирішені не
всі клопотання (для ухвал). Крім того,
додаткові постанови (ухвали) можуть
прийматися (постановлятися), якщо судом
при ухваленні основного судового
рішення не визначено способу його
виконання або не вирішено питання про
судові витрати.

Враховуючи, що у даній справі суд
касаційної інстанції при прийнятті
постанови від 14 жовтня 2014 року
вирішивши питання про право, не
визначив способу виконання судового
рішення, колегія суддів дійшла
висновку про наявність правових
підстав для винесення додаткового
рішення.

Так, колегія суддів зазначила, що з 1
жовтня 2011 року набрав чинності Закон
України від 08 липня 2011 року № 3668-VI «Про
заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи», яким було змінено частину
третю і п'яту статті 138 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів», а
саме: «щомісячне довічне грошове
утримання виплачується судді у розмірі
80 відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді, але
не більше десяти прожиткових
мінімумів, установлених для осіб, які
втратили працездатність».

Проте, приймаючи рішення про
задоволення позову, суди попередніх
інстанцій не врахували положення
частини п'ятої статті 138 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів» (в
редакції Закону України від 08 липня 2011
року № 3668-VI) та не обмежили довічне
грошове утримання, яке підлягає
виплаті позивачу у встановленому цією
нормою максимальному розмірі.

У зв'язку з чим, колегія суддів
скасувала рішення суду апеляційної
інстанції та змінила рішення суду
першої інстанції в цій частині.

Однак, зазначивши про те, що положення
частини третьої статті 138 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» в редакції Закону України від 08
липня 2011 року N 3668-VI визнано такими, що
не відповідають Конституції України (є
неконституційними), згідно з Рішенням
Конституційного Суду України від 03
червня 2013 року N 3-рп/2013, колегія суддів
не вказала за який період слід
проводити перерахунок щомісячного
довічного грошового утримання на
підставі Закону України від 08 липня 2011
року № 3668-VI, а за який період згідно
Закону України від 07 липня 2010 року №
2453-VI.

Отже, на момент виникнення спірних
відносин (з 01 січня 2012 року), їх правове
регулювання здійснювалося відповідно
до частини третьої статті 138 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» в редакції Закону України від 08
липня 2011 року № 3668-VI, а з 03 червня 2013
року - відповідно до частини третьої
статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» в редакції
Закону України від 07 липня 2010 року №
2453-VI.

З огляду на викладене та керуючись
статтею 168, 222, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

п о с т а н о в и л а:

Прийняти додаткове судове рішення до
постанови Вищого адміністративного
суду України від 14 жовтня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України у
Франківському районі м. Львова про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України у Франківському районі м.
Львова нарахувати та виплачувати
ОСОБА_2 з 03 червня 2013 року щомісячне
довічне грошове утримання в розмірі 84%
заробітної плати судді, працюючого на
відповідній посаді, з урахуванням
раніше проведених виплат та без
обмежень граничним розміром,
відповідно до частини 5 статті 138 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» в редакції Закону України від 07
липня 2010 року № 2453-VI.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Ф. Загородній

Судді
С.В. Білуга

О.П. Стародуб