Справа № 811/1300/13-а
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

11 листопада 2014 рокусправа № 811/1300/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Добродняк І.Ю

суддів:
Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Лащенко Р.В.

за участю представників:

позивача: - не з'явився

відповідачів: - не з'явилися

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Кіровоградського
окружного адміністративного суду від 20
травня 2014 року

у справі № 811/1300/13-а

за позовом ОСОБА_1

до Відділу Державної виконавчої служби
Світловодського міськрайонного
управляння юстиції Кіровоградської
області та Головного управління
Державної казначейської служби
України в Кіровоградській області

про визнання неправомірними дій та
стягнення шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Відділу Державної виконавчої служби
Світловодського міськрайонного
управління юстиції Кіровоградської
області та Головного управління
Державної казначейської служби
України в Кіровоградській, в якому (з
урахуванням заяви про збільшення
позовних вимог, т.1, а. с.43) просив:

- визнати нечинною постанову ВП № 17747999
від 02.08.2010 про закінчення виконавчого
провадження, яку прийнято державним
виконавцем Відділу Державної
виконавчої служби Світловодського
міськрайонного управління юстиції
Гирич Р. Г. про стягнення з ОСОБА_1
штрафу 340 грн.;

- стягнути з ВДВС Світловодського МРУЮ
на користь ОСОБА_1, як відшкодування
завданої матеріальної шкоди 394 грн.

- стягнути з ВДВС Світловодського МРУЮ
на користь ОСОБА_1 витрати, понесені
ОСОБА_1 і які пов'язані з витратами у
зв'язку провадженнями у національних
судах та державних установах,
включаючи витрати на копіювання, друк,
поїздки и апортові послуги в сумі 250
грн.;

- відшкодувати у найменший термін
матеріальну і моральну шкоду, завдану
ОСОБА_1 діями ВДВС Світловодського
МРУЮ, який є державною установою,
стягнувши за рахунок державного
бюджету завдану ОСОБА_1 матеріальну
шкоду в сумі 644 грн. і моральну шкоду в
сумі 42 400 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані
протиправністю дій відповідача-1 щодо
стягнення штрафу у розмірі 340 грн. за
порушення ч.1 ст.122 КУпАП та виконавчого
збору з огляду на наявність судового
рішення, яким скасовано постанову про
накладення на ОСОБА_1
адміністративного стягнення № АЕ 269037
від 20.08.2009.

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 20 травня 2014
року у задоволені адміністративного
позову відмовлено.

Постанову суду мотивовано
безпідставністю позовних вимог з
огляду на те, що на момент винесення
судового рішення про скасування
постанови про притягнення до
адміністративної відповідальності
виконавче провадження за вказаною
постановою вже було закінчено і
порушень відповідачем-1 приписів
виконавчого законодавства при
здійсненні виконавчого провадження за
постановою № АЕ 269037 від 20.08.2009 не
встановлено, тим більш, що доказів
повідомлення позивачем органу ДВС про
оскарження в суді постанови №АЕ 269037
від 20.08.2009 суду не надано. З огляду ж на
відсутність підстав для задоволення
позовної вимоги про визнання
неправомірними дій державного
виконавця, суд зазначив про
відсутність підстав і для задоволення
позовних вимог про відшкодування
позивач матеріальної та моральної
шкоди.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі. Позивач посилається на те, що
суд першої інстанції неповно встановив
обставини та дослідив докази у справі,
що призвело до ухвалення незаконного
рішення, зазначаючи, що 18.11.2011 та 07.02.2012
позивач звертався зі скаргами на дії
державного виконавця до Міністра
юстиції України, де вказав, що законом
не передбачено стягнення у вигляді
штрафу 340 грн., оскільки вказана
постанова 14.11.2011 скасована Тернівським
районним судом м.Кривого Рогу, про що
також повідомив відділ ДВС і
Міністерство юстиції України, але дії
державного виконавця при примусовому
виконанні постанови № АЕ 269037 від 20.08.2009
про накладення адміністративного
стягнення у вигляді штраф 340 грн. не
визнані незаконними і не усунуті
порушення, не відшкодовано матеріальну
шкоду, завдану діями державного
виконавця, та не повернуто позивачу 394
грн.

Позивач (його представник),
представники відповідачів у судове
засідання не з'явились, про час і місце
судового засідання означені особи
повідомлені судом належним чином.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
доводів апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення апеляційної
скарги, внаслідок наступного.

Обставини справи в хронології розвитку
свідчать про наступне.

20.08.2009 інспектором ДПС з обслуговування
адміністративної території м. Нікополь
прийнято постанову № АЕ 269037 про
накладення на гр.ОСОБА_1
адміністративного стягнення у вигляді
штрафу в розмірі 340 грн. відповідно до
ч.1 ст.122 КУпАП.

08.12.2009 ОСОБА_1 звернувся з позовом до
Тернівського районного суду м.Кривого
Рогу про скасування постанови ДАІ № АЕ
269037 від 20.08.2009 про стягнення зі ОСОБА_1
штрафу в сумі 340 грн.

26.02.2010 державним виконавцем ВДВС
Світловодського МРУЮ Гирич Р.Г.
відкрито виконавче провадження ВП №
17747999 з примусового виконання постанови
Нікопольської ДАІ № АЕ 269037 від 20.08.2009
про стягнення зі ОСОБА_1, який працює на
ПП «ВК і К», вул.Дружби, 17, штрафу в сумі
340 грн. на користь держави (ДАІ), та
надано строк на добровільне виконання
до 05.03.2010 (т.1, а. с.21).

05.03.2010 державним виконавцем прийнято
постанову про стягнення з боржника
виконавчого збору в розмірі 34 грн. у
зв'язку з тим, що рішення боржником в
добровільному порядку не виконано,
тобто виконавчий документ виконувався
у примусовому порядку, а також винесено
постанову про стягнення з боржника
витрат на проведення виконавчих дій в
розмірі 20 грн. (т.1, а. с.200, 201).

При цьому, бухгалтерії ПП «ВК і К», де
працював ОСОБА_1, направлялись для
виконання розпорядження про стягнення
з заробітної плати боржника штрафу,
виконавчого збору та витрат на
проведення виконавчих дій (т.1, а. с.117,
118), внаслідок чого з заробітної плати
позивача утримано по виконавчому
провадженню 394 грн.

02.08.2010 державним виконавцем ВДВС
Світловодського МРУЮ Гирич Р.Г.
винесена постанова про закінчення
виконавчого провадження ВП № 17747999 на
підставі п.8 ч.1 ст.37 Закону України «Про
виконавче провадження» в зв'язку з
фактичним виконанням шляхом утримання
із заробітної плати (т.1, а. с.3).

14.11.2011 Тернівським районним судом
м.Кривого Рогу винесено постанову, якою
скасовано постанову ДАІ № АЕ 269037 від
20.08.2009 про стягнення штрафу в сумі 340
грн. (т.1, а. с.2).

З огляду на фактичні обставини справи,
норми законодавства, що регулюють
спірні правовідносини, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції
про відсутність підстав для
задоволення позову.

З матеріалів справи вбачається, що
фактично спір стосується фактичного
невідшкодування (неповернення)
відповідачем-1 сум, утриманих з
заробітної плати ОСОБА_1

При цьому, колегія суддів звертає
увагу, що положеннями Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачається не лише обов'язок
суб'єкта владних повноважень
(відповідача у справі) щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності (ч.2 ст.71 КАС України), але
й обов'язок кожної сторони довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення (ч.1 ст.71 КАС
України).

На момент виникнення спірних відносин
порядок здійснення виконавчого
провадження регулювався Законом
України «Про виконавче провадження»
від 21.04.99 №606-XIV та Інструкцією про
проведення виконавчих дій,
затвердженою Наказом Міністерства
юстиції України від 15.12.1999 № 74/5.

За положеннями Закону № 606-XIV та
вказаної Інструкції заходами
примусового виконання рішень, зокрема,
є звернення стягнення на заробітну
плату (заробіток), доходи, пенсію,
стипендію боржника.

Згідно п.8 ч.1 ст.37 Закону № 606-XIV (в
редакції на момент винесення постанови
про закінчення виконавчого
провадження від 02.08.2010) виконавче
провадження підлягає закінченню у
випадках: фактичного повного виконання
рішення згідно з виконавчим
документом.

Про закінчення виконавчого
провадження державний виконавець
виносить постанову, яка
затверджується начальником
відповідного органу державної
виконавчої служби, якому він
безпосередньо підпорядкований. Копія
постанови у 3-денний строк надсилається
сторонам та суду або іншому органу
(посадовій особі), які видали
виконавчий документ (ч.2 ст.37 Закону №
606-XIV ).

При цьому, за приписами статті 45 Закону
№ 606-XIV витрати органів державної
виконавчої служби на організацію та
проведення виконавчих дій щодо
забезпечення примусового виконання
рішень є витратами виконавчого
провадження, про стягнення з боржника
яких державний виконавець виносить
постанову.

З наведених вище обставин вбачається,
що у період виконання відповідачем-1
постанови № АЕ 269037 від 20.08.2009 про
стягнення з позивача штрафу в сумі 340
грн. та на дату винесення постанови про
закінчення виконавчого провадження
від 02.08.2010 ВП № 17747999, вказана постанова
№ АЕ 269037 від 20.08.2009 не була скасованою,
тобто підлягала виконанню згідно вимог
Закону № 606-XIV .

З огляду ж на сплату штрафу та витрат
виконавчого провадження за рахунок
заробітної плати ОСОБА_1, тобто на
фактичне повне виконання позивачем
виконавчого документа, державний
виконавець мав підстави для винесення
постанови про закінчення виконавчого
провадження від 02.08.2010 ВП № 17747999 у
відповідності до п.8 ч.1 ст.37 Закону №
606-XIV .

Доказів будь-яких протиправних дій,
вчинених відповідачем-1 під час
прийняття вищевказаної постанови про
закінчення виконавчого провадження і
які б призвели до негативних наслідків
для позивача, матеріали справи не
містять.

Посилання ж позивача на ненадання
відповідачем-1 постанов про відкриття
виконавчого провадження, про стягнення
виконавчого збору та про стягнення
витрати на проведення виконавчих дій
тощо, колегією суддів до уваги не
приймаються, оскільки можуть лише
свідчити про порушення, допущені при
проведенні виконавчого провадження, і
не можуть бути підставою для
скасування постанови про закінчення
виконавчого провадження від 02.08.2010.

Тим більш, що матеріалами справи
підтверджена обізнаність ОСОБА_1 про
фіксування органами ДАІ вчиненого ним
правопорушення (хоча і відсутність
якого була встановлена судовим
рішенням в подальшому) та вчинення
виконавчих дій державним виконавцем
(зокрема, утримання грошей із
заробітної плати), що, в свою чергу,
свідчить про те що у позивача була
можливість оскарження цих дій на
момент їх вчинення.

Крім того, ОСОБА_1 був наділений ще
одним законним інструментарієм для
припинення стягнення з нього штрафу:
враховуючи звернення його до
Тернівського районного суду м.Кривого
Рогу з позовом про скасування
постанови ДАІ № АЕ 269037 від 20.08.2009 ще до
відкриття виконавчого провадження, а
саме: 08.12.2009, ОСОБА_1 мав право
звернутись до вказаного суду з
клопотанням про забезпечення
адміністративного позову у порядку ч.3
ст.177 КАС України, згідно якої подання
адміністративного позову, а також
відкриття провадження в
адміністративній справі не зупиняють
дію оскаржуваного рішення суб'єкта
владних повноважень, але суд у порядку
забезпечення адміністративного позову
може відповідною ухвалою зупинити дію
рішення суб'єкта владних повноважень
чи його окремих положень, що
оскаржуються.

Проте, позивач не скористався правами,
наданими йому чинним законодавством.

Що стосується фактичної суті даного
спору, яка, на думку позивача, полягає у
порушенні права позивача на отримання
коштів з державного бюджету, то у ч.2
ст.45 Бюджетного кодексу України
зазначено, що центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів, веде
бухгалтерський облік усіх надходжень
Державного бюджету України та за
поданням органів, що контролюють
справляння надходжень бюджету,
здійснює повернення коштів, помилково
або надміру зарахованих до бюджету.

Відповідно до п.п.7 п.3 Положення про
Державну казначейську службу України,
затвердженого Указом Президента
України від 13.04.2011 № 460/2011, Казначейство
України відповідно до покладених
завдань здійснює повернення коштів,
помилково або надміру зарахованих до
бюджету, за поданням органів, що
контролюють справляння надходжень
бюджету.

Як вбачається з матеріалів справи,
ухвалою суду першої інстанції від
22.04.2014 до участі у справі було залучено
відповідача-2 - УДКСУ в Кіровоградській
області (т.1, а.с.163).

Згідно п.1 ч.2 ст.17 КАС України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори,
зокрема: спори фізичних чи юридичних
осіб із суб'єктом владних повноважень
щодо оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

При цьому, як вірно зазначено судом
першої інстанції, позивачем не надано
суду доказів звернення до відповідача-1
та відповідача-2 з заявами про
повернення коштів, які вважає позивач
повинні йому бути відшкодованими, а
також не надано доказів наявності
відмови (дій) або ігнорування цих заяв
(бездіяльності) з боку відповідачів -
органу ДВС та органу ДКСУ.

Таким чином, вірним є висновок суду
першої інстанції про відсутність
підстав для задоволення позовних вимог
про визнання нечинною постанови про
закінчення виконавчого провадження
від 02.08.2010 ВП № 17747999, а також позовних
вимог про стягнення витрат,
матеріальної та моральної шкоди, як
похідних від основної вимоги (про
визнання нечинною постанови).

Стосовно посилань позивача на
наявність порушень судом першої
інстанції процесуальних норм колегія
суддів зазначає про не підтвердження
матеріалами справи доводів позивача з
огляду на відсутність в матеріалах
справи доказів порушень судової
процедури, які б вплинули на права та
обов'язки позивача і привезли до
негативних наслідків для нього.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції під час розгляду даної
справи об'єктивно, повно, всебічно
дослідив обставини, які мають суттєве
значення для вирішення справи, дав їм
правильну юридичну оцінку, застосував
до правовідносин, як виникли між
сторонами по справі норми права, які
регулюють саме ці правовідносини і
зробив обґрунтований висновок про
відсутність підстав для задоволення
позову.

Доводи, викладені позивачем в
апеляційній скарзі, не можуть бути
підставою для скасування постанови
суду першої інстанції, у зв'язку з чим
колегія суддів вважає необхідним
апеляційну скаргу залишити без
задоволення.

Керуючись ст.ст.199, 200, 205, 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 20 травня 2014
року у справі № 811/1300/13-а залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку, встановленому ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
Я.В. Семененко