Справа № 826/16674/14
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2014-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 грудня 2014 року 11:40
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Кузьменка В.А., суддів Добрівської Н.А.,
Кобилянського К.М., за участю секретаря
Калужського Л.О., розглянувши у
письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовомПриватного акціонерного
товариства "Монастирищенське АТП
безпеки на наземному транспортітретя
особаТовариство з обмеженою
"Круїз-Авто"провизнання дій
протиправними, визнання протиправними
та скасування наказівОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Приватне акціонерне товариство
тексту - позивач, ПрАТ
до Окружного адміністративного суду
міста Києва з адміністративним позовом
до Державної інспекції України з
безпеки на наземному транспорті (далі
по тексту - відповідач,
Укртрансінспекція), в якому просить: 1)
визнати протиправними дії відповідача
стосовно видання наказу від 02 квітня 2014
року №225, якими скасовані накази
Укртрансінспекції від 29 липня 2013 року
№610 "Про скасування наказу"; 2) визнати
протиправними дії відповідача
стосовно видання наказу від 19 травня 2014
року №300 (перевізника ТОВ "Круїз-Авто"
було позбавлено дозволу); 3) визнати
протиправним та скасувати наказ від 02
квітня 2014 року №225, якими скасовані
накази Укртрансінспекції від 29 липня
2013 року №610 "Про скасування наказу"; 4)
визнати протиправним та скасувати
наказ від 19 травня 2014 року №300
(перевізника ТОВ "Круїз-Авто" було
позбавлено дозволу).
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 31 жовтня 2014 року
відкрито провадження в
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового
В судовому засіданні 24 жовтня 2014 року
представники позивача позовні вимоги
підтримали, представник відповідача до
суду не прибув, подавши клопотання про
відкладення розгляду справи.
При цьому суд враховує положення
частини другої статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, згідно якої у разі неприбуття
відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи може не відкладатися і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів, та залишає без
задоволення клопотання представника
відповідача про перенесення розгляду
справи, оскільки вказане клопотання є
повторним не містить обґрунтування
поважності причин для відкладення
розгляду справи.
Відповідно до частини шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
Враховуючи неприбуття представника
відповідача та положення частин
четвертої та шостої статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, беручи до уваги відсутність
потреби заслухати свідка чи експерта, в
судовому засіданні 24 листопада 2014 року
суд ухвалив перейти до розгляду справи
в письмовому провадженні.
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
Згідно листа Укртрансінспекції від 02
квітня 2014 року №1720/11/15-14 ПрАТ
(ТОВ "Круїз-Авто", ДП "Київпастранс", ВАТ
"Черкаси ОПАС") повідомлено, що
відповідно до наказу
Укртрансінспекції від 02 квітня 2014 року
№225 скасовані накази
Укртрансінспекції від 29 липня 2013 року
№610 "Про скасування наказу", від 18 липня
2013 року №141 "Про передачу на виконання
маршруту Монастирище-Київ, рейси 679/680"
та, що перевезення пасажирів по
маршруту Монастирище-Київ, рейси 679/680,
повинні здійснюватись ТОВ "Круїз-Авто"
в термін з 03 квітня 2014 року по 31 липня 2017
У листі від 19 травня 2014 року №2454/11/15-14,
адресованому позивачу,
Укртрансінспекція повідомила
наступне: відповідно до листа
Укртрансінспекції від 02 квітня 2014 року
№1720/11/15-14 маршрут Монастирище-Київ,
рейси 679/680, обслуговується
перевізником ТОВ "Круїз-Авто" з 03 квітня
2014 року по 31 липня 2017 року; разом з тим,
на підставі звернення ПрАТ
2014 року №47 відповідачем проведено
повторну перевірку щодо дотримання
перевізником ТОВ "Круїз-Авто" вимог,
визначеними дозвільними документами
при обслуговуванні маршруту
Монастирище-Київ, рейси 679/680; за
результатами проведеної перевірки
встановлено, що перевізник ТОВ
"Круїз-Авто" обслуговував зазначений
маршрут з порушенням вимог, визначених
дозволом на право обслуговування
маршруту Монастирище-Київ, рейси 679/680.
Враховуючи вищезазначене, відповідач
також повідомив, що відповідно до
наказу Укртрансінспекції від 19 травня
2014 року №300 перевізник ТОВ "Круїз-Авто"
позбавлений дозволу на перевезення
пасажирів на автобусному маршруті
Монастирище-Київ, рейси 679/680.
Позивач вважає протиправними накази
Укртрансінспекції, про які йде мова у
вказаний вище листах, оскільки
законодавством не надано не надано
права відповідачу змінювати чи
скасовувати власні рішення, на
підставі яких той чи інший перевізник
отримав відповідний дозвіл на
перевезення пасажирів на автобусному
Відповідач письмового заперечення
проти адміністративного позову до суду
Окружний адміністративний суд міста
Києва, виходячи зі змісту пред'явлених
позовних вимог, звертає увагу на
Матеріали справи підтверджують, що
Укртрансінспекцією на підставі наказу
від 29 липня 2013 року №610 видано ПрАТ
перевезення пасажирів на міжобласному
автобусному маршруті загального
якого позивачу надано право
здійснювати перевезення пасажирів на
маршруті Монастирище-Київ, самостійно,
рейси 679/680, з 30 липня 2013 року по 31 січня
Відповідно до положень статті 7 Закону
України "Про автомобільний транспорт"
забезпечення організації пасажирських
перевезень покладається на міжміських
і приміських автобусних маршрутах
загального користування, що виходять
за межі території області (міжобласні
маршрути), - на центральний орган
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
політику у сфері транспорту.
Згідно з положеннями частини другої
статті 31 Закону України "Про
автомобільний транспорт" визначено, що
відносини автомобільного перевізника,
що здійснює перевезення пасажирів на
автобусних маршрутах загального
користування приміських та міжміських,
які виходять за межі території області
(міжобласні маршрути), із органами
виконавчої влади та органами місцевого
самоврядування визначаються дозволом
органів виконавчої влади та органів
місцевого самоврядування на
обслуговування автобусних маршрутів, у
якому встановлюються: перелік
маршрутів загального користування
(рейсів), які буде обслуговувати
автомобільний перевізник, умови
організації перевезень, показники
якості транспортного обслуговування
населення, термін роботи
автомобільного перевізника.
Форму дозволу, порядок його видачі та
анулювання визначає центральний орган
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
політику у сфері транспорту.
Як встановлено у пункті 1 Положення про
Державну інспекцію України з безпеки
на наземному транспорті, затвердженого
Указом Президента України від 06 квітня
2011 року №387/2011, Укртрансінспекція
входить до системи органів виконавчої
влади і забезпечує реалізацію
державної політики з питань безпеки на
автомобільному транспорті загального
користування, на перевезення яким
видано ліцензію, міському
електричному, залізничному транспорті,
експлуатації автомобільних доріг
загального користування.
Процедуру видачі та анулювання дозволу
на перевезення пасажирів на приміських
та міжміських автобусних маршрутах
загального користування, які виходять
за межі території області (міжобласні
маршрути) (далі - міжміські та приміські
маршрути), крім автобусного маршруту
загального користування прямого
сполучення місто Київ - міжнародний
аеропорт "Бориспіль", організатором
пасажирських перевезень на якому є
Київська міська державна
адміністрація, визначає Порядок видачі
та анулювання дозволу на перевезення
пасажирів на міжобласних маршрутах
загального користування, затверджений
наказом Міністерства транспорту та
зв'язку України від 07 травня 2010 року №279
(далі по тексту - Порядок).
Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 Порядку
Державна інспекція України з безпеки
на наземному транспорті приймає
рішення про анулювання дозволу на
перевезення протягом 30 днів з дати
отримання інформації, яка підтверджує
такі обставини: надходження заяви
перевізника щодо анулювання дозволу на
перевезення; надходження інформації
про державну реєстрацію припинення
підприємницької діяльності фізичною
особою - підприємцем у зв'язку з її
смертю, або оголошенням її померлою,
або визнанням її безвісно відсутньою;
ліквідація або реорганізація
юридичної особи без визначення
правонаступника; анулювання ліцензії
перевізника на право надання послуг з
перевезення пасажирів автомобільним
транспортом; закінчення терміну дії
ліцензії та неотримання нової
відповідно до вимог Закону України "Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності"; порушення
умов організації перевезень,
визначених дозволом на перевезення;
використання дозволу на перевезення,
витягу з нього для інших перевезень,
ніж обумовлено їх умовами.

Рішення щодо анулювання дозволу на
перевезення оформлюється наказом
Державної інспекції України з безпеки
на наземному транспорті.

Зі змісту наведених правових норм
слідує, що відносини автомобільного
перевізника на міжобласних маршрутах
із органами виконавчої влади та
органами місцевого самоврядування
визначаються дозволом на перевезення,
який може бути анульований у разі
отримання конкретно визначеної
інформації на підставі відповідного
наказу Укртрансінспекції.

Частина перша статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначає, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини першої статті 6
Кодексу адміністративного судочинства
України визначено, що кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до
адміністративного суду, якщо вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Пункт 1 частини другої статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачає, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Відповідно до частини другої статті 162
Кодексу адміністративного судочинства
України у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про: 1) визнання
протиправними рішення суб'єкта владних
повноважень чи окремих його положень,
дій чи бездіяльності і про скасування
або визнання нечинним рішення чи
окремих його положень, про поворот
виконання цього рішення чи окремих
його положень із зазначенням способу
його здійснення; 2) зобов'язання
відповідача вчинити певні дії; 3)
зобов'язання відповідача утриматися
від вчинення певних дій; 4) стягнення з
відповідача коштів; 5) тимчасову
заборону (зупинення) окремих видів або
всієї діяльності об'єднання громадян; 6)
примусовий розпуск (ліквідацію)
об'єднання громадян; 7) примусове
видворення іноземця чи особи без
громадянства за межі України; 8)
визнання наявності чи відсутності
компетенції (повноважень) суб'єкта
владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б
гарантувала дотримання і захист прав,
свобод, інтересів людини і громадянина,
інших суб'єктів у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку суб'єктів владних
повноважень.

Системний аналіз наведених норм
Кодексу адміністративного судочинства
України свідчить, що судовий захист
прав, свобод або інтересів шляхом
повного чи часткового задоволення
адміністративного позову, можливий
виключно відносно тієї особи, права,
свободи або інтереси якої порушено з
боку конкретного суб'єкта владних
повноважень та за умови порушення її
прав.

Між тим, у межах спірних правовідносин
позивачем не наведено, а судом не
встановлено, що у межах спірних
правовідносин оскаржуваними наказами
Укртрансінспекції порушено права чи
свободи ПрАТ "Монастирищенське АТП 17140"
у сфері організації пасажирських
перевезень, а саме: в матеріалах справи
відсутні докази, які б підтверджували
анулювання на підставі наказу
Укртрансінспекції від 02 квітня 2014 року
№225 виданого позивачу дозволу на
перевезення пасажирів на міжобласному
автобусному маршруті загального
користування серії УП №00367 або
настання інших негативних наслідків
для ПрАТ "Монастирищенське АТП 17140" на
підставі наказу Укртрансінспекції від
02 квітня 2014 року №225; інший
оскаржуваний наказ Укртрансінспекції
від 19 травня 2014 року №300, згідно якого
перевізник ТОВ "Круїз-Авто" позбавлений
дозволу на перевезення пасажирів на
автобусному маршруті Монастирище-Київ,
рейси 679/680, взагалі не стосується
позивача та створює правові наслідки
саме для ТОВ "Круїз-Авто".

Враховуючи викладене, суд не знаходить
підстав для скасування наказів
Укртрансінспекції від 02 квітня 2014 року
№225 та від 19 травня 2014 року №300 та
визнавати протиправними дії щодо їх
прийняття, що, у свою чергу,
унеможливлює задоволення позовних
вимог.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного
суду міста Києва, судом не встановлено,
що оскаржувані накази
Укртрансінспекції суперечать вимогам,
встановленим частиною другою статті 19
Конституції України та частиною
третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а тому, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, адміністративний
позов ПрАТ "Монастирищенське АТП 17140"
задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову Приватному акціонерному
товариству "Монастирищенське АТП 17140"
відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
В.А. Кузьменко

Судді
Н.А. Добрівська

К.М. Кобилянський