Справа № 810/4788/14
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 810/4788/14
інстанції: Головенко О.Д.
Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А

Іменем України

13 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Гром Л.М., Троян Н.М.;

за участю секретаря: Кінзерської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду апеляційну
скаргу Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Обрій» на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 01 вересня
2014 року у справі за адміністративним
позовом Управління Пенсійного фонду
України у Рокитнянському районі
Київської області до
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Обрій»
про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року, позивач звернувся до
Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Обрій»
про стягнення заборгованості. Свої
позовні вимоги мотивував тим, що
відповідач перебуває на загальній
системі оподаткування та не є
платником фіксованого
сільськогосподарського податку, тому
кошти на виплату та доставку пенсії,
призначеної відповідно до п. «ж» статті
13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» підлягають
відшкодуванню товариством.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 01 вересня
2014 року позов задоволено.

Стягнуто з Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Обрій» (09600, Київська
область, с.Луб'янка, Рокитнянський
район, вул.Перемоги, 1, )
на користь Управління Пенсійного фонду
у Рокитнянському районі (09600, Київська
область, м.Рокитне, вул.Першотравнева, 6,
, рр 1018, МФО 821018 в ГУ
ДКСУ у Київській області)
заборгованість в розмірі 7 542 (сім тисяч
п'ятсот сорок дві) грн. 41 коп.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та прийняти нову, якою у задоволенні
позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду - без змін
з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
задоволення позовних вимог, з огляду на
наступне.

Як встановлено судом першої інстанції,
за відповідачем рахується
заборгованість перед позивачем за
період з 25.04.2014 року по 25.07.2014 року у
розмірі 7 542,41 грн., в тому числі по збору
на відшкодування фактичних витрат і
доставку пільгових пенсій, призначених
відповідно до ч.2 Прикінцевих положень
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», в частині пенсій
призначених відповідно до п. «б» - «з»
ст. 13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення».

Станом на день подачі позову до суду
першої інстанції, витрати на виплату та
доставку пенсій за вказаний період не
відшкодовані, внаслідок чого
утворилась дана заборгованість в сумі 7
542,41грн.

Підтвердженням суми боргу є розрахунок
заборгованості, акт звірки, картка
особового рахунку по відшкодування
фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій,
розрахунками фактичних витрат та
доставку пільгових пенсій, призначених
відповідно до ч.2 Прикінцевих положень
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», в частині пенсій,
призначених відповідно до п. «б» - «з»
ст.13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення», за квітень - липень 2014
року.

Надаючи правову оцінку позовним
вимогам необхідно зазначити наступне.

Відповідно до абз. 1 ст. 1 Закону України
«Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування», платниками
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування є суб'єкти підприємницької
діяльності незалежно від форм
власності, їх об'єднання, бюджетні,
громадські та інші установи та
організації, об'єднання громадян та
інші юридичні особи, а також фізичні
особи - суб'єкти підприємницької
діяльності, які використовують працю
найманих працівників.

Абзацом 1 статті 14 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV
встановлено, що страхувальниками
відповідно до цього Закону є
роботодавці: підприємства, установи і
організації, створені відповідно до
законодавства України, незалежно від
форми власності, виду діяльності та
господарювання, об'єднання громадян,
профспілки, політичні партії (у тому
числі філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств,
установ, організацій, об'єднань
громадян, профспілок, політичних
партій, які мають окремий баланс і
самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами), фізичні особи
- суб'єкти підприємницької діяльності
та інші особи (включаючи юридичних та
фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський
податок, придбали спеціальний торговий
патент), які використовують працю
фізичних осіб на умовах трудового
договору (контракту) або на інших
умовах, передбачених законодавством,
або за договорами цивільно-правового
характеру, - для осіб, зазначених у
пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

Статтею 1 Закону «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що
страхувальники - це роботодавці та інші
особи, які відповідно до цього Закону
сплачують страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Відповідно до вказаної статті,
страхові внески - це кошти відрахувань
на соціальне страхування та збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, сплачені згідно із
законодавством, що діяло раніше; кошти,
сплачені на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування
відповідно до цього Закону.

Згідно з ч. 1 статті 15 Закону «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», платниками страхових
внесків до солідарної системи є
страхувальники, зазначені в статті 14
цього Закону, і застраховані особи,
зазначені в частині першій статті 12
цього Закону.

Частинами 3 та 4 цієї статті
встановлено, що страхувальники
набувають статусу платників страхових
внесків із дня їх реєстрації у
територіальному органі Пенсійного
фонду, а особи, визначені частиною
першою статті 12 цього Закону, - з дня
набрання чинності договором про їх
добровільну участь; платникам
страхових внесків у десятиденний
термін після їх реєстрації видається
повідомлення про реєстрацію платника
страхових внесків за формою,
встановленою правлінням Пенсійного
фонду.

Згідно із п. 6 ст. 17 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», страхувальник
зобов'язаний нараховувати, обчислювати
та сплачувати в установлені строки та в
повному обсязі страхові внески.

Стаття 2 Розділу XV Прикінцевих положень
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачає, пенсійне
забезпечення застрахованих осіб, які
працювали на роботах із шкідливими та
тяжкими умовами праці (відповідно до
пп.. «а», «б» - «з» ст. 13 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991
р. №1788-ХІІ) здійснюється згідно
окремого законодавчого акту через
професійні та корпоративні фонди.

До введення пенсійного забезпечення
через професійні та корпоративні фонди
цим особам пенсії призначаються згідно
норм Закону України «Про пенсійне
забезпечення».

При цьому зберігається порядок
відшкодування сум фактичних витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій,
який діяв до набрання чинності (з 01.01.2004
р.) цього Закону. Підприємства та
організації також відповідно до
Постанови правління Пенсійного фонду
України від 19.12.2003 р. №21-1 «Про
затвердження Інструкції про порядок
обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України» із грошових коштів,
передбачених на оплату праці, вносять у
Пенсійний фонд плату, яка покриває
фактичні витрати на виплату та
доставку пільгових пенсій. Починаючи
із дня набрання чинності цього Закону,
у розмірі 20% із наступним збільшенням
її на 10% до 100% розміру покриття
фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій.

Розмір сум до відшкодування на
поточний рік визначається відділами
доходів органів Пенсійного фонду
України щорічно в повідомленнях про
розрахунок сум фактичних витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій,
призначених відповідно до частини 2
Прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», які
надсилаються підприємствам до 20-го
січня поточного року та протягом 10 днів
з новопризначених пенсій.

Повідомлення складаються на підставі
відомостей відділів з призначення
пенсій органів Пенсійного фонду
України, які подаються до 1 січня
поточного року та протягом 10 днів з дня
прийняття рішення про призначення
нової пенсії.

Підприємства щомісяця до 25-го числа
вносять до Пенсійного фонду зазначену
у повідомленні місячну суму фактичних
витрат на виплату та доставку пенсій
призначених на пільгових умовах.

При цьому частиною 4 ст. 13 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
передбачено, що порядок пенсійного
забезпечення осіб, які працювали до
введення в дію цього Закону на роботах
із шкідливими і важкими умовами праці,
передбачених законодавством, що діяло
раніше, визначається статтею 100 даного
Закону.

Згідно п. 1 постанови Верховної Ради
України від 06.12.1991 року №1931-ХІІ Закон
України «Про пенсійне забезпечення»
введено в дію з 1 січня 1992 року - в
частині норм, що стосуються
призначення і виплати пенсій та
коригування рівнів пенсій, призначених
до введення цього Закону.

Відповідно до статті 100 Закону України
«Про пенсійне забезпечення», особам,
які працювали до введення в дію цього
Закону на роботах із шкідливими і
важкими умовами праці, передбачених
раніше діючим законодавством, пенсії
за віком призначаються на таких умовах:
а) особам, які мають на день введення в
дію цього Закону повний стаж на
зазначених роботах, що давав право на
пенсію на пільгових умовах, пенсії в
розмірах, передбачених цим Законом,
призначаються відповідно до вимог за
віком і стажем, встановлених раніше
діючим законодавством; б) особам, які не
мають повного стажу роботи із
шкідливими і важкими умовами праці,
вік, необхідний для призначення пенсії
відповідно до статті 12, знижується
пропорційно наявному стажу в порядку,
передбаченому статтями 13-14 цього
Закону, виходячи з вимог цього стажу,
встановлених раніше діючим
законодавством.

До набрання чинності Законом України
«Про пенсійне забезпечення» пенсійне
забезпечення осіб здійснювалось
відповідно до Положення про порядок
призначення та виплати державних
пенсій, затвердженим постановою Ради
Міністрів СРСР від 03.08,1972 року. Пунктом
16 наведеного вище Положення, зокрема,
було визначено, за наявності якого
стажу роботи та віку особи мають право
на пенсію на пільгових умовах. При
цьому вимоги щодо атестації робочих
місць за умовами праці згідно раніше
діючого законодавства були відсутні.

Виходячи з аналізу наведених вище норм,
необхідно звернути увагу на те, що
особі, яка до 01 січня 1992 року (тобто до
набрання чинності Закону України «Про
пенсійне забезпечення») набула
необхідний стаж роботи із шкідливими і
важкими умовами праці, що дає право на
призначення пенсії за віком на
пільгових умовах згідно із Списками №1,
№2 виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджених постановою
Кабінету Міністрів СРСР від 22.08.1956 року
№ 1173 і після цієї дати не працювала на
роботах із важкими і шкідливими
умовами праці, пенсія призначається
відповідно до Прикінцевих положень
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» згідно із статтею 100
Закону України «Про пенсійне
забезпечення». Особі, яка до і після 01
січня 1992 року працювала на роботах,
передбачених Списками № 1 та № 2, пенсія
призначається відповідно до статті 13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», з урахуванням
результатів атестації робочих місць.

Розрахунки фактичних витрат на виплату
та доставку пенсій, призначених
відповідно до частини другої
Прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» направлялись
відповідачу по пошті.

Також, наведенні розрахунки
відповідають положенням
законодавства, фактичним обставинам
справи та відповідачем не спростовані.

Абзацом 6 частини 2 статті 17 Закону «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлено, що
страхувальник зобов'язаний
нараховувати, обчислювати і сплачувати
в установлені строки та в повному
обсязі страхові внески.

Відповідно до ч. 10 ст. 20 Закону «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», якщо страхувальники
несвоєчасно або не в повному обсязі
сплачують страхові внески, до них
застосовуються фінансові санкції,
передбачені цим Законом, а посадові
особи, винні в порушенні законодавства
про сплату страхових внесків, несуть
дисциплінарну, адміністративну,
цивільно-правову або кримінальну
відповідальність згідно із законом.

Згідно зі статтею 23 Закону «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», спори, що виникають із
правовідносин за цим Законом,
вирішуються органами Пенсійного фонду
та в судовому порядку.

Беручи до уваги те, що сума
заборгованості по відшкодуванню
фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах до Управління
Пенсійного фонду України у
Рокитнянському районі Київської
області в розмірі 7 542, 41 грн.
Сільськогосподарське товариство з
обмеженою відповідальністю «Обрій» не
сплатило, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про обґрунтованість
та законність позовних вимог.

Відповідно до статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, поряд з тим, що на суб'єкта владних
повноважень, у випадку, якщо він є
відповідачем в адміністративній
справі, покладено обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності, Кодексом
адміністративного судочинства України
на кожну сторону, в не залежності від
того чи є вона суб'єктом владних
повноважень, покладено обов'язок щодо
доведення обставин на яких ґрунтуються
її вимоги та заперечення.

Таким чином, підстав для задоволення
апеляційної скарги немає, а її доводи
спростовуються вище наведеним.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Обрій» -
залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 01 вересня
2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте на неї може бути
подана касаційна скарга до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
цієї ухвали у повному обсязі, тобто з 18
листопада 2014 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено - 13
листопада 2014 року.

Головуючий суддя
Костюк Л.О.

Судді:
Гром Л.М.

Троян Н.М.