Справа № 361/6697/14-а
Суддя: Пухна О. М.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Срава № 361/6697/14-а
Провадження № 2-а/361/361/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року
м. Бровари

Броварський міськрайонний суд
Київської області в складі:

головуючого судді
– Пухної О.М.

при секретарі -
Якименко А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Управління
соціального захисту населення
Броварської районної державної
адміністрації Київської області про
визнання дій та бездіяльності
незаконними і неправомірними та
зобов’язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із вказаним позовом,
обґрунтовуючи його тим, що вона є
учасником ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, інвалідом ІІ
групи й на підставі ст. 14 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» віднесена
до категорії 1 осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» має право
на:

- отримання одноразової компенсації за
втрату здоров’я як інвалід ІІ групи з
числа учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС, яка стала
інвалідом внаслідок Чорнобильської
катастрофи в розмірі 45 мінімальних
заробітних плат.

- отримання щорічної допомоги на
оздоровлення як інвалід ІІ групи, з
числа учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС у розмірі
5 мінімальних заробітних плат;

Оскільки їй стало відомо про те, що
Управлінням соціального захисту
населення Броварської міської ради
Київської області порушуються її права
на отримання вищевказаної компенсації
та допомоги, вона 23 травня 2014 року
звернулася до відповідача із заявою
щодо надання розгорнутої довідки про
розміри нарахованих та виплачених
заявнику сум одноразової компенсації
та щорічної допомоги на оздоровлення
за період з 1996 року по 2013 рік включно та
у разі недоплати їх просила здійснити
перерахунок й виплатити різницю
вказаної доплати і компенсації.

04 червня 2014 року Управління
соціального захисту населення
Броварської міської ради Київської
області надало відповідь, зі змісту
якої видно, що з 24 вересня 2007 року
ОСОБА_1 перебуває на обліку в
управлінні, й згідно чинного
законодавства за період з 2007 по 2013 роки
позивачу було нараховано та виплачено
щорічну допомогу на оздоровлення по 120
грн. 00 коп. щороку. Крім того, в
листопаді 2007 року вона отримала
одноразову компенсація за шкоду,
заподіяну здоров’ю, яка була
нарахована в розмірах, визначених
постановою Кабінету Міністрів України
№ 836 від 26 липня 1996 року, а саме в
розмірі 284 грн. 40 коп.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1
звернулась до суду із вказаним позовом
та просила суд:

– визнати незаконними дії
Управління соціального захисту
населення Броварської міської ради
Київської області щодо застосування
ним під час нарахування/перерахунку
позивачу одноразової компенсації та
щорічної допомоги на оздоровлення за
період з 24 вересня 2007 року і до моменту
розгляду справи положень Бюджетних
законів, а також підзаконних
нормативно-правових актів, якими у
порушення та розріз встановлених
Конституцією і Законами України вимог
і норм, визначено значно менші розміри
вказаних компенсаційних виплат для
осіб, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, ніж
передбачені ст. 48 Закону України № 796
для відповідних категорій громадян;

– визнати протиправною
бездіяльність та зобов’язати
Управління соціального захисту
населення Броварської міської ради
Київської області здійснити
перерахунок, нарахувати та виплатити
їй одноразову компенсацію за втрату
здоров’я як інваліду ІІ групи з числа
учасників ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, яка стала
інвалідом внаслідок Чорнобильської
катастрофи в розмірі 45 мінімальних
заробітних плат, з урахуванням
виплаченої суми одноразової
компенсації;

– визнати протиправною бездіяльність
та зобов’язати Управління соціального
захисту населення Броварської міської
ради Київської області здійснити
перерахунок, нарахувати та виплатити
їй щорічну допомогу на оздоровлення як
інваліду ІІ групи, з числа учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС в розмірі 5
мінімальних заробітних плат в порядку
та на умовах, визначених положеннями
ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», за період з 24 вересня 2014
року і до моменту розгляду даної
справи, з урахуванням виплачених сум
щорічної допомоги на оздоровлення;

- зобов’язати Управління
соціального захисту населення
Броварської міської ради Київської
області в подальшому нараховувати та
виплачувати позивачу щорічну допомогу
на оздоровлення у розмірі не нижчому 5
мінімальних заробітних плат, в порядку
та на умовах, визначених Законом № 796 у
редакції діючих Законів № 230/96 від 06
червня 1996 року, № 563 від 25 березня 1999
року, № 2638 від 11 липня 2001 року та
пов’язаними із ним Законів;

- стягнути з Управління
соціального захисту населення
Броварської міської ради Київської
області на користь ОСОБА_1 суму боргу за
компенсаційними виплатами.

Позивач ОСОБА_1 та її представник
ОСОБА_2 у судове засідання не
з’явилися, у п. 9 прохальної частини
позовної заяви зазначили прохання
слухати справу за їх відсутності.

Представник відповідача – ОСОБА_3 до
початку слухання справи подала до суду
заяву, в якій вказувала, що позовні
вимоги ОСОБА_1 не визнає, заперечує
проти задоволення позову та просить
слухати справу за її відсутності.
Заперечення мотивувала тим, що
нарахування та виплата коштів окремим
категоріям громадян здійснюється за
рахунок державного бюджету України,
відповідно до обсягів визначених
Законом України «Про державний бюджет»
на відповідний бюджетний рік. У
відповідності до діючих
нормативно-правовими актів, зокрема:
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», постанови Кабінету
Міністрів України «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
№ 562 від 12 липня 2005 року, Закону України
«Про державний бюджет України» (на 2007,
2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014 роки),
управлінням соціального захисту
населення Броварської
райдержадміністрації здійснювалося
нарахування ОСОБА_4 допомоги на
оздоровлення за 2007-2013 роки. Так, в
листопаді 2007 року, в березні 2008 року, в
квітні 2009 року, в квітні 2010 року, в
червні 2011 року, в липні 2012 року та в
листопаді 2013 року позивачу виплачено
по 120 грн. 00 коп. щорічної допомоги на
оздоровлення, а в листопаді 2007 року
вона отримала одноразову компенсація
за шкоду, заподіяну здоров’ю, яка була
нарахована в розмірах, визначених
постановою Кабінету Міністрів України
№ 836 від 26 липня 1996 року та виплачена в
розмірі 284 грн. 40 коп.

Також, у поданих письмових
запереченнях представник відповідача
наголошувала на тому, що Законом
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень», який набрав
чинності 01 січня 2013 року, встановлені
гарантії держави щодо виконання
судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 вказаного Закону
виконання рішення суду про стягнення
коштів, боржником яких є державний
орган, здійснюється Державною
казначейською службою України в межах
відповідних бюджетних призначень за
рахунок коштів, передбачених за
бюджетною програмою для забезпечення
виконання судових рішень.

Проте, Законом України «Про державний
бюджет України на 2014 рік» Міністерству
соціальної політики України видатки на
виконання судових рішень не
передбачено.

У зв’язку з наведеним, та враховуючи,
що ОСОБА_4 просила зобов’язати
відповідача здійснити перерахунок та
виплату одноразової компенсації та
щорічної допомоги на оздоровлення за
період з 24 вересня 2007 року, тобто з
порушенням вимог ст. 99 КАС України щодо
строків звернення до суду за захистом
прав, свобод та законних інтересів,
представник Управління соціального
захисту населення Броварської
районної державної адміністрації
Київської області ОСОБА_3 просила суд
відмовити в задоволенні позову у
повному обсязі.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, судом встановлено такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 є
інвалідом ІІ групи з числа учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, захворювання якої
пов’язане з роботами по ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, що підтверджується посвідченням
серії ААБ № 620090, виданим 14 березня 2007
року Пенсійний фондом України (а.с. 10).

Статус ОСОБА_4 як учасника ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
підтверджується посвідченням
(категорії 1) серії А № 103188, виданим 21
вересня 2007 року Київською
облдержадміністрацією та довідкою
Обласної спеціалізованої МСЕК серії
КИО-І № 285813, виданої 13 вересня 2007 року,
про те, що вона була безпосередньо
зайнята на роботах по ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
(а.с. 11).

Частиною 3 ст. 2 КАС України встановлено,
що у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб’єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють чи прийняті (вчинені)
вони зокрема: на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано: обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несправедливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» одноразова
компенсація учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, щорічна
допомога на оздоровлення виплачується
в порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України.

У ст. 62 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено, що порядок
застосування цього Закону
визначається Кабінетом Міністрів
України, рішення якого, відповідно до
статті 117 Конституції України, є
обов’язкові для виконання.

За правилами ст. 63 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
фінансування витрат, пов’язаних з його
реалізацією, здійснюється за рахунок
коштів державного бюджету.

Судом встановлено, що позивачу була
нарахована та виплачена щорічна
допомога на оздоровлення як інваліду
ІІ групи, з числа учасників ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
з 2007 по 2013 роки в розмірах, передбачених
постановою Кабінету Міністрів України
від 26 липня 1996 року № 836 «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а саме по 120 грн. 00 коп.
щороку.

З листа № 1279, виданого 04 червня 2014 року
Управлінням соціального захисту
населення Броварської
райдержадміністрації Київської
області, видно, що одноразова
компенсація за втрату здоров’я як
інваліду ІІ групи з числа учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС була нарахована та
виплачена ОСОБА_4 в листопаді 2007 року у
розмірі 284 грн. 40 коп. (а.с. 7-8).

Статтею 67 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», визначено, що конкретні
розміри всіх доплат, пенсій і
компенсації підвищуються Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до ч. 7 ст. 9 КАС України у
разі відсутності закону, що регулює
відповідні правовідносини, суд
застосовує закон, що регулює подібні
правовідносини (аналогія закону), а за
відсутності такого закону суд виходить
із конституційних принципів і
загальних засад права (аналогія права).

Враховуючи викладене, виходячи із
зазначених приписів Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд приходить до висновку, що
дані правовідносини в частині
призначення та виплати позивачу
одноразової компенсації, повинні
вирішуватися з урахуванням Рішенням
Конституційного Суду України від 26
грудня 2011 року № 20-рп/2011.

Згідно із пунктом 4 розділу VII
«Прикінцеві положення» Закону у 2011
році норми і положення статей 39, 50, 51, 52,
54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», статті 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»,
статей 14, 22, 37 та частини третьої статті
43 Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

У ст. 63 вищевказаного Закону
передбачено, що фінансування витрат,
пов’язаних з реалізацією цього Закону,
здійснюється за рахунок державного
бюджету. Виконання цього Закону
повністю залежить від фінансових
ресурсів доходної частини державного
бюджету України.

Розміри соціальних виплат залежать від
соціально-економічних можливостей
держави, проте мають забезпечувати
конституційне право кожного на
достатній життєвий рівень для себе і
своєї сім'ї, гарантоване статтею 48
Конституції України.

Відповідно до статті 87 Бюджетного
кодексу України видатки на державні
програми з ліквідації наслідків
Чорнобильської катастрофи та
соціального захисту громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, здійснюються у
встановленому порядку за рахунок
наявних надходжень до загального Фонду
державного бюджету в межах обсягів
призначень, передбачених у державному
бюджеті України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) пункту 4 розділу VII
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про державний бюджет України на 2011
рік» підтверджено право Кабінету
Міністрів України, як державного
органу, що має забезпечувати
реалізацію встановлених законами
України соціальних прав громадян, на
визначення механізму реалізації
законів України, в тому числі
встановлення порядку та розміру
соціальних виплат виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету.

Рішенням Конституційного Суду України
від 25 січня 2012 року № З-рп/2012
підтверджується, що державні соціальні
стандарти та державні соціальні
гарантії можуть бути визначені як
законами України, так і іншими
нормативно-правовими актами, зокрема
актами Кабінету Міністрів України.

Отже, зміна механізму нарахування
певних видів соціальних виплат та
допомоги є конституційно допустимою до
тих меж, за якими ставиться під сумнів
сама сутність змісту права на
соціальний захист.

Конституцією України органи
законодавчої, виконавчої та судової
влади здійснюють свої повноваження у
встановлених Конституцією України
межах і відповідно до законів України
та зобов’язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України (частина друга статті 6, частина
друга статті 19); Кабінет Міністрів
України у своїй діяльності керується
Конституцією та законами України,
здійснює визначені Конституцією та
законами України повноваження, видає
постанови і розпорядження в межах
своєї компетенції (частина третя
статті 113, пункт 10 статті 116, частина
перша статті 117).

Оцінивши досліджені у судовому
засіданні докази в їх сукупності, суд
приходить до висновку про
правомірність дій суб’єкта владних
повноважень та необґрунтованість
заявлених позивачем вимог, а тому суд
вважає за необхідне в задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовити.

На підставі викладеного вище,
керуючись ч. 2 ст. 11, ст. ст. 71, 87, 94, 160– 163
КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Управління соціального захисту
населення Броварської районної
державної адміністрації Київської
області про визнання дій та
бездіяльності незаконними і
неправомірними та зобов’язання
вчинити певні дії відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на постанову може
бути подана до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Броварський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

Суддя
Пухна О. М.