Справа № 641/9599/14-а
Суддя: Онупко М. Ю.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Комінтернівський районний суд
Провадження № 2-а/641/160/2014 Справа
№641/9599/14-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2014 року
м. Харків

Комінтернівський районний суд м.
Харкова в складі:

головуючого судді - Онупко
М.Ю.,

за участю секретаря - Вовк
К.О.

розглянувши в порядку письмового
провадженні у приміщенні
Комінтернівського районного суду м.
Харкова адміністративний позов ОСОБА_1
до Управління Пенсійного фонду України
в Комінтернівському районі м. Харкова
про визнання дій протиправними,
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Комінтернівському районі м. Харкова
(далі - УПФУ в Комінтернівському районі
м. Харкова) про визнання протиправними
дій УПФУ в Комінтернівському районі м.
Харкова щодо невиплати пенсії за віком
ОСОБА_2, стягнути з УПФУ в
Комінтернівському районі м. Харкова
моральну шкоду в розмірі 5000 грн.,
зобов'язати УПФУ в Комінтернівському
районі м. Харкова виплачувати пенсію за
віком ОСОБА_2 з 30.04.2013 року у розмірах
відповідно діючому законодавству.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначила, що постановою
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 09.12.2013 року по справі №
641/12067/13-а позов ОСОБА_2 до УПФУ в
Комінтернівському районі м. Харкова
задоволено та зобов'язано УПФУ в
Комінтернівському районі м. Харкова
поновити виплату пенсії за віком
ОСОБА_2 з 30.04.2013 року. Ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 06.02.2014 року
постанову Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 09.12.2013 року залишено
без змін.

Управлінням Пенсійного фонду
повідомлено, що виплата пенсії
здійснюється в розмірі 45 грн. на місяць,
день виплати 05 число та перераховано
пенсії у вересні 2014 року на суму 765,03
грн. за 17 місяців (з 30.04.2014 року по
вересень 2014 року включно). Відповідно
до ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" (далі - Закон) розмір
пенсії за віком за наявності у жінок 20
років страхового стажу встановлюється
в розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом. Враховуючи, шо
позивач має страховий стаж більше ніж 20
років, що підтверджується матеріалами
пенсійної справи, пенсія повинна бути
нарахована в розмірі більшому
прожитого мінімуму.

У зв'язку з вищевикладеним, позивач
виплату пенсії в розмірі 45 грн. на
місяць вважає незаконним та зазначає,
що діями відповідача їй було
завдано моральну шкоду, тому вона була
вимушена звернутися до суду.

Позивач в судове не з'явилася про день,
час та місце розгляду справи
повідомлена належним чином.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився надав до суду
заяву про розгляд справи за його
відсутності, позовні вимоги підтримав
та просив їх задовольнити.

Представник відповідача Чечуйко Р.В. в
судове засідання не з'явилась, надала
до суду заяву про розгляд справи за її
відсутності. В наданих до суду
запереченнях представник відповідача
Котенко С.В. проти позову заперечувала,
при цьому посилалась на те, що з 25.04.1994
року ОСОБА_2 отримувала пенсію, як
громадянка України. Станом на 01.05.1997
року пенсія позивача становила 4500000
карбованців. З 01.05.1997 року виплата
пенсії була припинена у зв'язку з
переїздом на постійне місце проживання
ОСОБА_2 за кордон. Постановою
Комінтернівського районного суду м.
Харкова по справі № 641/12067/13-а УПФУ в
Комінтернівському районі м. Харкова
було зобов'язано поновити виплату
пенсії позивачці з 30.04.2013 року. Ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 06.02.2014 року
постанову Комінтернівського районного
суду м. Харкова було залишено без змін.
Враховуючи, що в тексті постанови
Комінтернівського районного суду м.
Харкова міститься вказівка поновити
виплату пенсії позивачу, управління, з
урахуванням указу Президента України
про грошову реформу в Україні від 25.08.1996
року №761/96 та відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 26.08.1996
року № 1002 здійснено поновлення виплати
пенсії з 30.04.2013 року в розмірі 45 грн.
(4500000 крб.:100000).

Також, посилаючись на постанову
Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" та зазначаючи, що з боку УПФУ в
Комінтернівському районі м. Харкова
стосовно поновлення пенсії ОСОБА_2 не
було, управління завжди діяло
відповідно до законодавства України, в
рамках наданих повноважень, у зв'язку з
чим представник відповідача повністю
заперечувала проти можливості
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди позивачу.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
відповідача, дослідивши матеріали
справи, докази в їх сукупності,
приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню частково
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що постановою
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 09.12.2013 року по справі №
641/12067/13-а позовні вимоги ОСОБА_2 до
УПФУ в Комінтернівському районі м.
Харкова були задоволені, та визнано
неправомірними дії УПФУ в
Комінтернівському районі м. Харкова
щодо відмови ОСОБА_2 у поновленні
виплати пенсії за віком, та зобов'язано
УПФУ в Комінтернівському районі м.
Харкова поновити виплату пенсії за
віком ОСОБА_2 з 30.04.2013 року (а.с. 2).

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 06.02.2014 року
постанову Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 09.12.2013 року залишено
без змін (а.с.3-5).

Згідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбаченіКонституцією
та законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Як вбачається з наданої до суду
довідки про розмір призначеної та
фактично отриманої пенсії ОСОБА_2
було нараховано пенсію у травні 2013
року у розмірі 1,50 грн., та за період з
травня 2013 року по вересень 2014 року у
розмірі 45 грн. щомісячно, а разом -
766,50 коп. (а.с. 18).

Згідно із ч. 1 ст.11 КАС України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

У відповідності до ч.1 ст.71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ст. 8 Конституції
України в Україні діє принци
верховенства права. Конституція
України має найвищу юридичну силу.
Закони та інші нормативно-правові акти
приймаються на основі Конституції
України і повинні відповідати їй.
Органи державної влади та місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язанні діяти лише на підставі, в
межах повноважень, та у спосіб, що
передбачені Конституції України
(стаття 19 ч.1 Конституції України).

Відповідно до ст.46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом. Тобто
право на отримання пенсії в Україні є
конституційним правом громадянина
України.

Статтею 24 Конституції України
передбачено, що громадяни мають рівні
конституційні права і свободи та є
рівними перед законом. Не може бути
привілеїв чи обмежень за ознаками раси,
політичних, релігійних та інших
переконань, статі, етнічного та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними
або іншими ознаками.

Статтею 64 Конституції України
встановлено вичерпний перелік
випадків, при яких допускається
обмеження прав і свобод людини а саме: в
умовах воєнного або надзвичайного
стану можуть встановлюватись окремі
обмеження прав і свобод людини із
зазначеннями строку дії цих обмежень
та визначено ряд прав і свобод, які не
можуть бути обмежені за жодних
обставин.

Виходячи зі змісту ст. 22 та ст.
64 Конституції України право
громадян на соціальний захист,
інші соціально-економічні права можуть
бути обмежені у тому числі зупиненням
дії законів (їх окремих положень) лише в
умовах воєнного або надзвичайного
стану на певний строк.

Стаття 1 Протоколу №12 до Конвенції про
захист прав людини та основоположних
свобод передбачає аналогічні
положення недопущення дискримінації
гарантованих законом прав, а саме
здійснення будь-якого передбаченого
законом права забезпечується без
дискримінації за будь-якою ознакою,
наприклад за ознакою статті, раси,
кольору шкіри, мови, релігії,
політичних чи інших переконань,
національного чи соціального
походження, належності до національної
меншини, майнового стану, народження
або іншою ознакою.

У ч.3 ст.22 Конституції України
проголошено, що при прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Згідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» № 1058-IV від
09.07.2003 року (далі - Закон)
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування здійснюється за
принципами: рівноправності
застрахованих осіб щодо отримання
пенсійних виплат та виконання
обов'язків стосовно сплати страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування.

Відповідно до ч.1 ст. 28 Закону
мінімальний розмір пенсії за віком за
наявності у чоловіків 35 років, а у жінок
30 років страхового стажу
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

Згідно до ч.3 статті 42 Закону, у
разі збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір пенсії,
обчислений відповідно до статті 28
цього Закону (крім пенсіонерів, які
працюють (провадять діяльність,
пов'язану з отриманням доходу, що є
базою нарахування єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування). Перерахунок
пенсії проводиться з дня встановленого
прожиткового мінімуму.

Стаття 43 Закону передбачає, що
перерахунок пенсій за віком, по
інвалідності, в разі втрати
годувальника, за вислугу років,
призначених до набрання чинності цим
Законом, здійснюється за нормами
цього Закону на підставі
документів про вік, страховий стаж,
заробітну плату (дохід) та інших
документів, що знаходяться на час
перерахунку у пенсійній справі та
відповідають вимогам законодавства, що
діяло раніше, а також додаткових
документів, одержаних органами
Пенсійного фонду.

Також, згідно з розділом II Прикінцевих
положень Закону України " Про
внесення змін до Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" - частиною
2 передбачено, що дія статті
28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування"
поширюється на пенсіонерів, яким
пенсію призначено до
набрання чинності цим Законом.

Відповідно до системного аналізу
положень викладених у ст.ст. 28 та 42
Закону встановлено, що перерахунок
(підвищення розміру) пенсії
здійснюється органом Пенсійного фонду
автоматично, не залежно від наявності
заяви пенсіонера про перерахунок
(підвищення) пенсії.

Разом з тим, відповідно до ст.46
Конституції України пенсії, інші
види соціальних виплат та допомоги, що
є основним джерелом існування, мають
забезпечувати рівень життя, не нижчий
від прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Відповідач в даному випадку,
поновлюючи позивачу виплату пенсії мав
здійснити її перерахунок відповідно до
норм Конституції України, які мають
пряму дію.

Таким чином, враховуючи, що
Комінтернівським районним судом м.
Харкова було ухвалене рішення про
поновлення виплату пенсії позивачу на
підставах, визначених пенсійним
законодавством, а саме з 30.04.2013 року, яке
не виконувалося в повному обсязі з вини
відповідача, то суд приходить до
висновку, що позовні вимоги позивача
щодо визнання дій відповідача
протиправними та зобов'язання
здійснювати виплату пенсії за віком, з
врахуванням страхового стажу,
відповідно до вищевказаних вимог
законодавства, починаючи з 30.04.2013 року,
враховуючи виплачені суми,
обґрунтовані та підлягають
задоволенню.

Відносно відшкодування моральної
шкоди суд зазначає наступне.

Під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Положеннями ч. 1 ст. 1167 ЦК України
передбачено обов'язок відшкодування
моральної шкоди, завданої фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, передбачених ч.2
цієї статті.

Моральна шкода, заподіяна фізичній чи
юридичній особі, може відшкодовуватись
у випадках, коли можливість такого
відшкодування передбачена нормами
Конституції чи випливає з її
положень та в інших випадках,
передбачених чинним законодавством
або угодою сторін.

Частиною другою статті 21 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що вимоги про
відшкодування шкоди, заподіяної
протиправними рішеннями, діями чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень або іншим порушенням прав,
свобод та інтересів суб'єктів
публічно-правових відносин,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір. Інакше вимоги
про відшкодування шкоди вирішуються
судами в порядку цивільного або
господарського судочинства.

Відповідно до частин першої, другої,
третьої статті 23 ЦК України - особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

В постанові Пленуму Верховного Суду
України № 4 "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" розкривається
поняття моральної шкоди, під якою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Крім того, відповідно до постанови
Пленуму Верховного Суду України в п. 9
постанови від 31.03.95 р. № 4 "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди"
обов`язковому з`ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди; протиправність діяння її
заподіювача; наявність причинного
зв`язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні.

Позивачем не доведено суду наявність
моральної шкоди, її розміру та
причинного зв'язку між діями
відповідача та моральною шкодою.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку щодо відмови в задоволенні
позовних вимог в частині стягнення
моральної шкоди з відповідача.

Керуючись ст.ст. 6, 8-11, 70, 71, 72, 86,
87, 98, 158-163, 167 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління
Пенсійного фонду України в
Комінтернівському районі м. Харкова
щодо визначення розміру пенсії за
віком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
починаючи з 30.04.2013 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Комінтернівському
районі м. Харкова здійснити
перерахунок і виплату пенсії за віком
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, у розмірі, передбаченому
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" №1058 - IV від 09.07.2003 року,
починаючи з 30.04.2013 року, з урахуванням
виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Постанова суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
суд шляхом подачі апеляційної скарги в
10-ти денний строк з дня отримання копії
постанови.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної
сили після закінчення розгляду справи
апеляційним судом.

Суддя - М. Ю. Онупко