Справа № 826/17831/14
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2014-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 листопада 2014 року 11:53
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Літвінової А.В.,
суддів Добрянської Я.І., Кротюка О.В.,
при секретарі судового засідання
Давиденко Л.В., розглянув у порядку
письмового провадження
адміністративну справу
за позовомОСОБА_1до Державної
виконавчої служби України провизнання
протиправною бездіяльності та
зобов'язання вчинити дії, скасування
постанови від 30.12.2013 ВП№38914295, ОБСТАВИНИ
СПРАВИ:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Державної виконавчої служби
України яким просив:
визнати бездіяльність відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби
Департаменту державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України
щодо виконання рішення Європейського
інші проти України». Заява від 18.06.2012
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 22.12.2010 у справі № 2а-588/10;
скасувати постанову відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби
Департаменту державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України
від 30.12.2013 у виконавчому провадженні
ВП№38914295 про закінчення виконавчого
зобов'язати відділ примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції Дніпропетровської
області поновити виконавче
провадження ВП№38914295 та вчинити дії
щодо примусового виконання рішення
Синельниківскього міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 22.10.2010 у
справі №2а-588/10;
стягнути з відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції Дніпропетровської
області на користь позивача моральну
шкоду в розмірі 3000 грн.
Позовні вимоги мотивовано
безпідставним закінченням виконавчого
провадження ВП№38914295, оскільки, на
думку позивача, відповідачем не
виконано в повному обсязі рішення
Європейського суду з прав людини
Представник відповідача в судовому
засіданні 27.11.2014 проти позову заперечив
з підстав його необґрунтованості.
Розгляд справи здійснено в письмовому
провадженні відповідно до приписів
частини шостої статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
Розглянувши подані сторонами
документи, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд,
Рішенням Європейського суду з прав
людини у справі «Цибулько та інші проти
України» від 20.06.2013 одноголосно
постановлено:

а) протягом трьох місяців
держава-відповідач має виконати
рішення національних судів, ухвалені
на користь заявників, які залишаються
невиконаними, та сплатити 2000 (дві
тисячі) євро кожному заявнику або
його/її спадкоємцю за заявами,
наведеними у Додатку; ці суми є
відшкодуванням матеріальної та
моральної шкоди, а також компенсацією
судових витрат, і мають бути сплачені
разом з будь-якими податками, що можуть
нараховуватись, та конвертовані в
національну валюту за курсом на день
здійснення платежу;

(б) зі спливом зазначеного тримісячного
строку і до остаточного розрахунку на
ці суми нараховуватиметься простий
відсоток (simple interest) у розмірі граничної
позичкової ставки Європейського
центрального банку, яка діятиме в
період несплати, до якої має бути
додано три відсоткові пункти.

У додатку 2 до рішення Європейського
суду з прав людини у справі «Цибулько
та інші проти України» наведено заяву
ОСОБА_1 від 18.06.2012 №39624/12.

Так, 16.07.2013 державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
відкрито виконавче провадження з
примусового виконання рішення
Європейського суду з прав людини у
справі від 18.06.2012 №39624/12.

Внаслідок проведення виконавчих дій
позивачеві перераховано грошові кошти
у розмірі 21253,39 грн., що еквівалентно 2000
євро, і підтверджується копією
платіжного доручення від 15.10.2013 №1408.

У зв'язку із наведеним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України 30.12.2013 винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження.

Позивач посилаючись на бездіяльність
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби
Департаменту державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України
щодо невиконання рішення
Європейського суду з прав людини
№65656/11, та на протиправність постанови
про закінчення виконавчого
провадження, оскільки рішення
Європейського суду не виконано у
повному обсязі, звернувся до суду з
даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази,
аналізуючи наведені міркування та
заперечення, оцінюючи їх в сукупності,
суд бере до уваги наступне.

Пунктом дев'ятим частини другої статті
17 Закону України «Про виконавче
провадження», передбачено, що
відповідно до цього Закону підлягають
виконанню державною виконавчою
службою рішення Європейського суду з
прав людини з урахуванням
особливостей, передбачених Законом
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини».

Відповідно до статті 2 Закону України
«Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» рішення є обов'язковим для
виконання Україною відповідно до
статті 46 Конвенції. Порядок виконання
Рішення визначається цим Законом,
Законом України «Про виконавче
провадження», іншими
нормативно-правовими актами з
урахуванням особливостей, що
передбачені цим Законом.

Статтею 3 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини»
передбачено, що виконання Рішення
здійснюється за рахунок Державного
бюджету України.

У відповідності до пункту «б» частини
першої статті 7 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» протягом десяти днів від дня
отримання повідомлення Суду про
набуття Рішенням статусу остаточного
Орган представництва: надсилає до
державної виконавчої служби
оригінальний текст і переклад
резолютивної частини остаточного
рішення Суду у справі проти України,
яким визнано порушення Конвенції,
оригінальний текст і переклад
резолютивної частини остаточного
рішення Суду щодо справедливої
сатисфакції у справі проти України,
оригінальний текст і переклад рішення
Суду щодо дружнього врегулювання у
справі проти України, оригінальний
текст і переклад рішення Суду про
схвалення умов односторонньої
декларації у справі проти України.
Автентичність перекладу засвідчується
Органом представництва.

Частиною першою статті 8 Закону України
«Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» виплата стягувачеві
відшкодування має бути здійснена у
тримісячний строк з моменту набуття
Рішенням статусу остаточного або у
строк, передбачений у Рішенні.

Відповідно до частини третьої статті 8
Закону України «Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав людини»
протягом одного місяця від дня
відкриття виконавчого провадження за
Рішенням Орган представництва
надсилає до центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів,
постанову про відкриття виконавчого
провадження та документи, передбачені
у пункті «б» частини 1 статті 7 цього
Закону.

Також, згідно частини четвертої статті
8 Закону України «Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав людини»
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, протягом 10 днів від
дня надходження зазначених у частині 3
цієї статті документів, здійснює
списання на вказаний Стягувачем
банківський рахунок, а в разі його
відсутності - на депозитний рахунок
державної виконавчої служби коштів з
відповідної бюджетної програми
Державного бюджету України. Порядок
збереження коштів на депозитному
рахунку державної виконавчої служби
визначається Законом України «Про
виконавче провадження».

Частинами першою та другою статті 11
Законом України «Про виконавче
провадження» передбачено, що державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Як встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи,
рішенням Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 22.10.2010 №2а-588/10 зобов'язано
управління Пенсійного фонду України в
місті Синельникове Дніпропетровської
області провести ОСОБА_1 відповідні
виплати основної та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, як
постраждалому внаслідок
Чорнобильської катастрофи з
урахуванням проведених виплат,
відповідно до статей 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
за період з 08.05.2010.

Вказане рішення виконане управлінням
Пенсійного фонду України в місті
Синельниковому та Синельниківському
районі Дніпропетровської області в
повному обсязі, зокрема, боржником
проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 за
період 08.05.2010 по 31.07.2011, відповідно
нараховано та виплачено суму, що
складає 54262,90 грн.

Так, ухвалою Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 08.01.2013 №437/3865/12 за заявою
управління Пенсійного фонду України в
місті Синельникове та
Синельниківському районі
Дніпропетровської області роз'яснено
рішення, що підлягає примусовому
виконанню. За роз'ясненням суду
визначений постановою суду порядок
обчислення розмірів, належних ОСОБА_1
основної та додаткової пенсій, як
учаснику ліквідації наслідків на
Чорнобильській АЕС першої категорії,
інваліду III групи, підлягає
застосуванню період з 08 травня 2010 року
по 22 липня 2011 року включно.

З огляду на виконання рішення
національного суду, а саме рішення
Синельниківського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 22.10.2010
№2а-588/10 та виплату грошових коштів у
розмірі 21253,39 грн., що еквівалентно 2000
євро, та з урахуванням виконаних вимог
рішення Європейського суду з прав
людини №65656/11, відповідачем 30.12.2013
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження.

Враховуючи, що рішення
Європейського суду з прав людини по
справі №65656/11 виконане в повному
обсязі, суд приходить до висновку, що
оскаржувана постанова про закінчення
виконавчого провадження від 31.12.2013
ВП№38914295 прийняте відповідачем на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
чинним законодавством України, з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надане,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття такої постанови.

Стосовно позовних вимог щодо стягнення
з відділу примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Дніпропетровської області на користь
позивача моральну шкоду в розмірі 3000
грн., суд назначає наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції
України кожен має право на
відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 1167
Цивільного кодексу України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що
моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або юридичної
особи, яка її завдала: якщо шкоди
завдано каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю фізичної особи
внаслідок дії джерела підвищеної
небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній
особі внаслідок її незаконного
засудження, незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування як
запобіжного заходу тримання під вартою
або підписки про невиїзд, незаконного
затримання, незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту або виправних робіт; в інших
випадках, встановлених законом.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України
визначено, що шкода, завдана фізичній
або юридичній особі незаконними
рішеннями, дією чи бездіяльністю
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування при
здійсненні ними своїх повноважень,
відшкодовується державою, Автономною
Республікою Крим або органом місцевого
самоврядування незалежно від вини цих
органів.

Згідно зі статтею 23 Цивільного кодексу
України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 2 даної статті визначено, що
моральна шкода полягає: у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості. Моральна
шкода відшкодовується незалежно від
майнової шкоди, яка підлягає
відшкодуванню, та не пов'язана з
розміром цього відшкодування. Моральна
шкода відшкодовується одноразово, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

У постанові Пленуму Верховного суду
України "Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" від 31.03.1995 №4 із
змінами, внесеними згідно з Постановою
Пленуму Верховного суду №5 від 25.05.2001 та
від 27.02.2009 під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації. Під немайновою шкодою,
заподіяною юридичній особі, слід
розуміти втрати немайнового характеру,
що настали у зв'язку з приниженням її
ділової репутації, посяганням на
фірмове найменування, товарний знак,
виробничу марку, розголошенням
комерційної таємниці, а також
вчиненням дій, спрямованих на зниження
престижу чи підрив довіри до її
діяльності.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Оскільки суд дійшов висновку про
відсутність ознак протиправності в
діях відповідачів то відповідно не
підлягає задоволенню позовна вимога
про стягнення матеріальної шкоди.

Оцінивши докази на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, суд прийшов до висновку,
що позовні вимоги є необґрунтованими,
недоведеними та такими, що задоволенню
не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 11, 69, 70, 71, 128 та 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А
Н О В И В:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному статтею 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції за
правилами, встановленими статтями 185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
Літвінова А.В.

Судді
Добрянська Я.І.

Кротюк О.В.