Справа № 202/11052/14-а
Суддя: Зосименко С. Г.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/202/179/2014
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 листопада 2014 року суддя
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська Зосименко С.Г.
розглянувши в порядку скороченого
провадження адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення Індустріальної
районної у місті ради про визнання дій
протиправними та стягнення
недоплаченої суми щорічної допомоги на
оздоровлення,-

В С Т А Н О В И В:

05.11.2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська з адміністративним
позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Індустріальної районної у місті ради
про визнання дій протиправними та
стягнення недоплаченої суми щорічної
допомоги на оздоровлення. В
обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що є інвалідом 2-ї групи та
віднесений до 1 категорії осіб, які
стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи. За 2014 рік
відповідачем виплачена передбачена ст.
48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» допомога на оздоровлення в
розмірі 120,00 грн., утім, на переконання
позивача, її розмір є меншим ніж той, що
встановлений законом - 5 мінімальних
заробітних плат. Проте не зважаючи на
письмове звернення до відповідача з
цього приводу, відповідач відмовився
виконати його вимоги що й стало
приводом для цього звернення до суду та
заявленою у позові вимогою про
визнання дій УПСЗН Індустріальної
районної у місті ради неправомірними
щодо виплат не в повному обсязі
щорічної допомоги на оздоровлення за
2014 рік, стягнення з відповідача на
користь позивача недоплачену суму
щорічної допомоги на оздоровлення в
розмірі 5970,00 грн., зобов'язання
відповідача здійснити негайне
виконання постанови.

До Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська 17 листопада 2014 року
надійшли заперечення проти позову
ОСОБА_1 від Управління праці та
соціального захисту населення
Індустріальної районної у місті ради.

Управління праці та соціального
захисту населення Індустріальної
районної у місті ради у своїх
запереченнях просить суд відмовити в
задоволенні вимог позивача до
управління. Свої заперечення
обґрунтовує тим, що в межах наділених
повноважень, при здійсненні заходів з
виконання державних програм
соціального захисту населення за
рахунок субвенції з Державного
бюджету, управління не порушило права
та законні інтереси позивача та
виплата щорічної допомоги на
оздоровлення проведена позивачу
відповідно до вимог Постанови КМУ від
12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу
на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому
задоволенню.

Відповідно до ст. 46 Конституції України
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Судом встановлено, що позивач є
інвалідом 2-ї групи та віднесений до 1
категорії осіб, які стали інвалідами
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
тому на нього поширюється дія ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Підпунктом 11 пункту 28 розділу ІІ Закону
України №107-VI від 28.12.2007 «Про державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» текст статті 48 Закону
викладено в наступній редакції:
«Одноразова компенсація учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України». Вказаний закон
набрав чинності з 01 січня 2008 року.
Рішенням Конституційного суду України
№10-рп від 22.05.2008 визнано
неконституційним, зокрема, п. 28 розділу
ІІ Закону України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» від 28.12.2007 щодо
викладення положень ст. 48 Закону в
новій редакції, а отже поновила свою
дію первісна редакція ст. 48 Закону, яка
діяла до внесення цих змін. В
подальшому зміни у вказану норму не
вносились, її дія не зупинялась.

Однак, відповідно до Прикінцевих
положень Закону України «Про Державний
бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 №
719-VII, встановлено, що у 2014 році норми і
положення ст. 48 Закону застосовуються у
порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України, виходячи
з наявних фінансових ресурсів бюджетів
усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду
України та бюджетів інших фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на 2014 рік.

Проте, з 22 травня 2008 року по 2014 рік
включно нормативно-правові акти
Кабінету Міністрів України щодо
встановлення розмірів виплат щорічної
допомоги на оздоровлення особам,
визначеним Законом, не приймалися.

Отже, відповідно до абз. 3 ч. 4, ч. 7 ст. 48
Закону в редакції, відновленій на
підставі рішення Конституційного суду
України від 22.05.2008 № 10-рп/2008, щорічна
допомога на оздоровлення особам, що є
інвалідами 2-ї групи внаслідок аварії
на Чорнобильській АЕС, повинна
виплачуватися у розмірі 5 мінімальних
заробітних плат. Щорічна допомога на
оздоровлення виплачується громадянам
за місцем їх проживання органами
соціального захисту населення. Розмір
мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

Застосування ж відповідачем положень
Постанови Кабінету Міністрів України
№562 від 12.07.2005 при нарахуванні щорічної
допомоги на оздоровлення є
неправомірним, оскільки, зазначена
постанова Кабінету Міністрів України,
з урахуванням рішення Конституційного
суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008,
суперечить положенням ст. 48 Закону, та
крім того, ця постанова не є
нормативно-правовим актом, направленим
на реалізацію вищезазначених положень
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2014 рік», оскільки її було
прийнято у 2005 році і не може бути
застосовано до спірних правовідносин.

Згідно ч. 4 ст. 9 КАС України, у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що у 2014 році при нарахуванні та виплаті
щорічної допомоги на оздоровлення
відповідач повинен був керуватися
приписами ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відсутність грошових коштів на виплату
допомоги на оздоровлення в даному
випадку не позбавляє позивача, як
особу, що має статус особи, що
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи, права на отримання цієї
допомоги і Закон не обмежує таке право
наявністю фінансування.

Враховуючи те, що держава взяла на себе
обов'язок щодо виплати позивачу
допомоги на оздоровлення у розмірі
п'яти мінімальних заробітних плат та
поклала виконання цього обов'язку на
органи соціального захисту населення
за місцем проживання позивача, але вони
не вчинили дій по виплаті цих коштів в
належному розмірі, суд вважає, що вони
не виконали своїх повноважень без
поважних причин, а тому такі дії
належить визнати протиправними.

Разом з тим, вимоги позивача про
стягнення з відповідача суми в розмірі
5970,00 грн. допомоги за виключенням
виплаченої суми підлягають частковому
задоволенню, оскільки відповідно до
статей 2, 17 КАС України
адміністративний суд не наділений
повноваженнями суб'єкта владних
повноважень щодо перерахунку та
визначення розміру сум допомоги, що
підлягають виплаті.

Так, відповідно до статей 21, 105, 162 КАС
України адміністративний позов може
містити вимоги щодо визнання
незаконними рішення, дії чи
бездіяльності відповідача,
зобов'язання його вчинити певні дії,
відшкодувати шкоду, заподіяну
незаконним рішенням, дією чи
бездіяльністю. Установивши, що
відповідач порушив норми права, які
регулюють спірні відносини,
адміністративний суд повинен визнати
такі дії протиправними і зобов'язати
відповідача здійснити нарахування та
виплату належних сум відповідно до
закону, а не ухвалювати рішення про
стягнення конкретних сум.

Так само, суд не вбачає підстав за ст. 256
КАС України для задоволення вимог про
допуск постанови до негайного
виконання.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 6 - 11, 71, 99, 183-2 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Індустріальної районної у місті ради
про визнання протиправними дії та
стягнення недоплаченої суми щорічної
допомоги на оздоровлення -
задовольнити частково.

Визнати дії Управління праці та
соціального захисту населення
Індустріальної районної у місті ради
щодо виплати ОСОБА_1 не в повному обсязі
щорічної допомоги на оздоровлення як
особі,що є інвалідом 2-ї групи та
віднесений до 1 категорії осіб, які
стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи,за 2014 рік -
неправомірними.

Зобов'язати управління праці та
соціального захисту населення
Індустріальної районної у місті ради
здійснити перерахунок та виплатити
ОСОБА_1 перераховану суму щорічної
допомоги на оздоровлення відповідно до
ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за 2014 рік в розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат, з
урахуванням фактично виплаченої суми.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського адміністративного
апеляційного суду через
Індустріальний районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Суддя
С.Г. Зосименко