Справа № 824/2201/14-а
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/2201/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Лелюк О.П.

Суддя-доповідач: Боровицький О. А.

03 грудня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Граб Л.С. Сторчака В. Ю.

секретар судового засідання:
Александрова К.В.,

за участю:

представника позивача Осокіна А.Л.

представника відповідача Фуштей М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Сторожинецького міжрайонного
управління водного господарства на
постанову Чернівецького окружного
адміністративного суду від 22 липня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Сторожинецького міжрайонного
управління водного господарства до
Державної податкової інспекції у
Сторожинецькому районі Головного
управління міндоходів у Чернівецькій
області про визнання незаконним та
скасування податкового повідомлення -
рішення ,

В С Т А Н О В И В :

В червні 2014 року Сторожинецьке
міжрайонне управління водного
господарства звернулось в суд з
позовом до Державної податкової
інспекції у Сторожинецькому районі
Головного управління Міндоходів у
Чернівецькій області про визнання
незаконним та скасування податкового
повідомлення-рішення № від 05
червня 2014 року, яким збільшено суму
грошового зобов'язання
Сторожинецького міжрайонного
управління водного господарства з
податку на додану вартість із
вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг) на 195726,00 грн., з яких за основним
платежем 156581,00 грн. та 39145,00 грн. за
штрафними санкціями.

Чернівецький окружний
адміністративний суд постановою від 22
липня 2014 року в задоволенні позову
відмовив повністю.

Не погодившись з ухваленим судом
першої інстанції рішенням
Сторожинецьке міжрайонне управління
водного господарства подало
апеляційну скаргу, в якій порушує
питання про скасування постанови
Чернівецького окружного
адміністративного суду від 22 липня 2014
року по справі №824/2201/14-а та прийняття
нової постанови про задоволення
позовних вимог. Аргументуючи доводи
апеляційної скарги апелянт вказує на
те, що оскаржена постанова ухвалена на
підставі не з'ясованих повно та
всебічно обставин, що призвело до
порушень норм матеріального і
процесуального права.

Відповідач не скористався правом
регламентованим положеннями статті 191
КАС України та не надав письмових
заперечень на апеляційну скаргу
позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які прибули до суду апеляційної
інстанції, а саме представника
позивача - на підтримання доводів
апеляційної скарги, представника
відповідача - на підтримання рішення
суду першої інстанції, перевіривши
доводи апеляційної скарги, вивчивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість
постанови суду в межах апеляційної
скарги колегія суддів Вінницького
апеляційного адміністративного суду
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та
знайшло своє підтвердження в ході
апеляційного розгляду справи, на
підставі наказу Державної податкової
інспекції у Сторожинецькому районі
Головного управління Міндоходів у
Чернівецькій області від 28 квітня 2014
року №211 та направлень на перевірку
від 28 квітня 2014 року №332, №333,
посадовими особами Державної
податкової інспекції у
Сторожинецькому районі Головного
управління Міндоходів у Чернівецькій
області в період з 28 квітня 2014 року по 14
травня 2014 року проведена документальна
позапланова перевірка Сторожинецького
міжрайонного управління водного
господарства з питань своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податку на додану вартість за
період з 01 грудня 2013 року по 31 грудня 2013
року.

За результатами перевірки 21 травня 2014
року складено Акт №191/24-10-22/01033711, який
містить висновок про порушення
позивачем підпункту "а" пункту 198.1,
пунктів 198.3 та 198.6. статті 198, підпункту
"и" пункту 201.1, пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України, пунктів 5,
6 Порядку ведення Єдиного реєстру
податкових накладних, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 29 грудня 2010 року №1246, в результаті
чого встановлено заниження податку на
додану вартість за грудень 2013 року в
сумі 156581,00 грн.

Враховуючи висновки Акту перевірки
№191/24-10-22/01033711 від 21 травня 2014 року
Державною податковою інспекцією у
Сторожинецькому районі Головного
управління Міндоходів у Чернівецькій
області прийнято податкове
повідомлення-рішення від 05 червня 2014
року № за формою "Р", яким
збільшено суму грошового зобов'язання
Сторожинецького міжрайонного
управління водного господарства з
податку на додану вартість із
вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг) на 195726,00 грн., з яких за основним
платежем 156581,00 грн. та 39145,00 грн. за
штрафними санкціями.

Не погоджуючись із зазначеним
податковим повідомленням-рішенням,
Сторожинецьке міжрайонне управління
водного господарства звернулось до
суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову в
повному обсязі суд першої інстанції
погодився з висновком відповідача про
заниження позивачем податку на додану
вартість в сумі 156581,00 грн., що пов'язано
із порушенням останнім встановленого
порядку формування податкового
кредиту з податку на додану вартість за
операціями з товариством з обмеженою
відповідальністю "Автотранс Маркет" у
грудні 2013 року.

Сад апеляційної інстанції
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції та зважає на таке.

Фактичною підставою для донарахування
суми податкових зобов`язань з податку
на додану вартість згідно податкового
повідомлення-рішення стали висновки
контролюючого органу про порушення
позивачем встановленого порядку
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість за
операціями з товариством з обмеженою
відповідальністю "Автотранс Маркет" у
грудні 2013 року.

Згідно з вимогами підпункту 14.1.181
пункту 14.1 статті 14 ПК України
податковий кредит - це сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Порядок формування податкового
кредиту встановлений статтею 198
Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України
визначено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: - дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; - дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з приписами пункту 198.3 статті 198
ПК України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: - придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; - придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України
унормовано, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до пункту 2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88, первинні документи -
це письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення. Господарські операції - це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів.

Водночас статтею 1 Закону України від
16.07.1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
визначено, що первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Згідно з приписами частини 2 статті 3
зазначеного вище Закону, на даних
бухгалтерського обліку базується
фінансова, податкова, статистична та
інша звітність. Таким чином первинні
документи по відображенню
господарських операцій є основою для
податкового обліку.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

За змістом наведених норм право
платника податків на включення сум ПДВ
до податкового кредиту обумовлено
юридичним складом, до якого входять
такі юридичні факти, як придбання цим
платником податків товарів (послуг) або
основних фондів, призначених для
використання в оподатковуваних
операціях, що відповідають цілям його
господарської діяльності;
підтвердження обліковими,
розрахунковими документами, зокрема
податковою накладною, виписаною
постачальником - платником ПДВ, митною
декларацією (іншими подібними
документами, згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу) суми витрат на
придбання товару (послуг) та ПДВ,
нарахованого (сплаченого) податку в
ціні придбання товару (послуг).

Ці обставини, відповідно до частини 1
статті 138 КАС України, входять до
предмета доказування при розгляді
судом адміністративного позову
стосовно правомірності рішення
контролюючого органу про
донарахування сум податкових
зобов'язань з ПДВ.

Недоведеність наявності цих чинників,
з якими наведені вище норми
законодавства пов'язують можливість
формування платником податків
податкового кредиту, зокрема,
недоведеність факту придбання
товарів/робіт/послуг (нездійснення
операцій), позбавляє первинні
документи та податкові накладні
юридичної значимості (сили) для цілей
формування податкового кредиту, а
покупця - права на формування цих
податкових вигод, навіть за наявності
правильно оформлених за зовнішніми
ознаками та формою, але недостовірних
первинних документів (у т.ч. податкових
накладних) та незважаючи на наявність у
платника податку доказів сплати
продавцеві вартості товару з ПДВ, якщо
рух коштів не забезпечений зв'язком з
господарською діяльністю позивача.

Судом першої інстанції встановлено, що
21 грудня 2013 року між Сторожинецьким
міжрайонним управлінням водного
господарства (Підрядник) та ТОВ
"Автотранс Маркет" (Субпідрядник)
укладено договір субпідряду №142,
згідно умов якого Підрядник залучає, а
Субпідрядник забезпечує відповідно до
Робочого проекту, Кошторисної
документації та умов даного Договору
виконання робіт по берегоукріпленню на
р.Сірет в с.Йорданешти Глибоцького
району Чернівецької області. Вартість
робіт, що доручається Субпідряднику до
виконання за цим Договором складає
939485,06 грн.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що
субпідрядник готує договірну ціну
згідно з правилами визначення вартості
будівництва ДБН Д.1.1-1-2000 з урахуванням
діючих змін та доповнень та поточних
цін на матеріально-технічні ресурси.

Строки виконання робіт при будівництві
об'єкту складають: початок - червень
(місяць) 2013 року, завершення - вересень
(місяць) 2013 року.

Пунктом 6.1. договору визначено, що
підрядник здійснює оплату предмету
Договору протягом п'яти банківських
днів після дати підписання Акту
приймання виконаних будівельних робіт
(форма КБ-2в). Акт виконаних робіт (форма
КБ-2в) готує Субпідрядник і передає для
підписання уповноваженому
представнику Підрядника. Підрядник
протягом трьох днів перевіряє
достовірність Акту та підписує його в
частині фактично виконаних обсягів
робіт або обґрунтовує причину відмови
від їх підписання.

На підтвердження взаємозв'язків з ТОВ
"Автотранс Маркет" позивачем надано,
крім указаного договору, податкову
накладну від 31 грудня 2013 року №1,
довідку форми №КБ-3 про вартість
виконаних будівельних робіт за грудень
2013 року, акт №1 форми №КБ-2в приймання
виконаних будівельних робіт за грудень
2013 року, лист управління Державної
казначейської служби України в
Сторожинецькому районі Чернівецької
області від 01 липня 2014 року№1469, яким
підтверджено факт реєстрації
фінансових зобов'язань 27 грудня 2013 року
по ТОВ "Автотранс Маркет" на суму 939485,06
грн.

Як встановлено контролюючим органом
при перевірці та випливає з матеріалів
справи, у податковій накладній від 31
грудня 2013 року №1 зазначено договір від
21 грудня 2013 року не №142, а № 31, який
також значиться і в акті приймання
виконаних будівельних робіт за грудень
2013 року та довідці про вартість
виконаних будівельних робіт за грудень
2013 року.

В акті приймання виконаних будівельних
робіт за грудень 2013 року та довідці про
вартість виконаних будівельних робіт
за грудень 2013 року відсутні дати
підписання цих документів та прізвища
й ініціали посадових осіб, що не дає
змогу ідентифікувати особу, яка брала
участь у здійсненні господарської
операції.

Колегія суддів Вінницького
апеляційного адміністративного суду
погоджується з доводами суду першої
інстанції, що наявність у справі таких
документів недостатньо для
спростування доводів Державної
податкової інспекції у
Сторожинецькому районі Головного
управління Міндоходів у Чернівецькій
області, викладених в акті перевірки.

Ознаками господарської діяльності у
розумінні приписів статті 3 ГК України
є здійснення її суб'єктами
господарювання у сфері суспільного
виробництва; вона спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг;
результати зазначеної діяльності -
продукція, роботи чи послуги - мають
вартісний характер і цінове вираження.

Господарська діяльність здійснюється
у загальній економічній сфері, а тому
має суто економічні властивості, що
неможливе без вартісної оцінки і
взаємооцінки, еквівалентності обміну,
відповідних обчислень і розрахунків.
Тому така ознака результатів
господарської діяльності, як цінова
визначеність, наявна в абсолютній
більшості випадків.

Таким чином, відповідно про
відсутність реального характеру
господарських операцій в залежності
від їх предметності можуть свідчити
доводи податкового органу, зокрема, про
наявність таких обставин:

- неможливість здійснення платником
податку зазначених операцій з
урахуванням часу, місця знаходження
майна або обсягу матеріальних
ресурсів, економічно необхідних для
виробництва товарів, виконання робіт
або послуг, нездійснення особою, яка
значиться виробником товару,
підприємницької діяльності;

- відсутність у платника податку
необхідних умов для досягнення
результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності в силу відсутності
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки
тих господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
права на податковий кредит або
бюджетне відшкодування, якщо для
даного виду діяльності також потрібне
здійснення і облік інших господарських
операцій;

- здійснення операцій з
товарно-матеріальними цінностями, які
не вироблялися або не могли бути
вироблені в обсязі, зазначеному
платником податку в документах обліку.

З матеріалів справи судом встановлено,
що позивачем не спростовані доводи
податкового органу про те, що
реального здійснення господарської
операції за договором субпідряду №142
від 21 грудня 2013 року між позивачем та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Автотранс Маркет»
не відбулось, натомість позивачем у
грудні 2012 року фактично проведено лише
документування отримання послуг від
зазначеного контрагента.

Відповідно до статті 1 Закону України
від 16.07.99 року № 996-XIV "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції, позивачем не було надано
суду документів на підтвердження
реальності здійснення господарської
операції саме за договором субпідряду
№142 від 21 грудня 2013 року, оскільки не
надано документів на підтвердження
того, що в грудні 2013 року саме
товариством з обмеженою
відповідальністю "Автотранс Маркет"
було виконано роботи по
Берегоукріпленню на р.Сірет в
с.Йорданешти Глибоцького району
Чернівецької області, які значаться в
акті приймання виконаних будівельних
робіт за грудень 2013 року. Позивачем не
надано доказів наявності у контрагента
матеріальних та трудових ресурсів для
виконання робіт, які зазначено в акті
приймання виконаних робіт.

Суд апеляційної інстанції вважає, що
суд першої інстанції взяв до уваги
відомості, які містяться в Акті
№715/24-12-22-02/36820094 від 17 квітня 2014 року,
складеним Державною податковою
інспекцією у м. Чернівцях Головного
управління Міндоходів у Чернівецькій
області за результатами проведеної
документальної позапланової перевірки
ТОВ "Автотранс Маркет" з питань
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податку на
додану вартість при здійсненні
операцій з придбання товарів (робіт,
послуг) у постачальників та їх
подальшої реалізації (виконання робіт,
надання послуг) на Сторожинецьке
міжрайонне управління водного
господарства за грудень 2013 року, а саме
те, що у ТОВ "Автотранс Маркет" відсутні
можливості для здійснення вказаної
господарської операції й за
результатами проведеної перевірки
неможливо підтвердити реальність
здійснення операцій ТОВ "Автотранс
Маркет" по ланцюгу продажу товарів
(робіт, послуг) з Строжинецьким
міжрайонним управлінням водного
господарства за грудень 2013 року на
суму ПДВ 15681,00 грн.

Колегія суддів суду апеляційної
інстанції вважає, що суд першої
інстанції обґрунтовано не взяв до
уваги посилання позивача, в
обґрунтування позову на довідки ДПІ у
Вижницькому районі від 28 квітня 2014 року
№1/10/24-0117-0111 та ДПІ у Сторожинецькому
районі від 23 квітня 2014 року
№7/24-10-17/, в яких зазначено, що
перевірками ПП ОСОБА_4 та ОСОБА_5
документально підтверджено реальність
здійснення господарських відносин з
товариством з обмеженою
відповідальністю "Автотранс Маркет" у
грудні 2013 року.

Власне, з Акту перевірки №715/24-12-22-02/36820094
від 17 квітня 2014 року випливає, що для
виконання берегоукріплюючих робіт на
р.Сірет в с.Йорданешти Глибоцького
району Чернівецької області ТОВ
"Автотранс Маркет" залучав
субпідрядника: фізичну
особу-підприємця ОСОБА_4, який
здійснював роботи у період з липня по
грудень 2013 року та залучав до виконання
цих робіт фізичну особу-підприємця
ОСОБА_5, який у період з жовтня по
грудень 2013 року надав послуги з
перевезення хмизу та каміння власним
вантажним автомобілем, надав в оренду
екскаватор та бульдозер.

Проте, як правильно зазначено судом
першої інстанції договір субпідряду
№142 між позивачем та ТОВ "Автотранс
Маркет" з приводу виконання
берегоукріплюючих робіт на р.Сірет в
с.Йорданешти Глибоцького району
Чернівецької області укладений у
другій половині грудня 2013 року.

Також, перевіркою встановлено, що
фізична особа-підприємець ОСОБА_4 не
виконував більшу половину робіт з акту
№1 приймання будівельних робіт за
грудень 2013 року, відсутність найманих
працівників для здійснення
берегоукріплюючих робіт на р.Сірет в
с.Йорданешти Глибоцького району
Чернівецької області.

Крім того, перевіркою встановлено, що
ОСОБА_4 не готувалися, а лише
підписувалися підготовлені та наданні
документи, що підтверджують виконання
робіт по берегоукріпленню, також,
перевіркою встановлено відсутність у
фізичної особи-підприємця ОСОБА_5
найманих осіб та неспроможність ним
одночасно здійснювати перевезення
хмизу, каміння та надавати послуги
екскаватора та бульдозера.

Обґрунтованим суд апеляційної
інстанції вважає також висновок суду
першої інстанції про безпідставність
посилань позивача на вилучення
документів, які підтверджують
перевірку податкової
правосуб'єктності товариства з
обмеженою відповідальністю "Автотранс
Маркет" перед укладенням з ним 21 грудня
2013 року договору субпідряду №142, 28
квітня 2014 року УДСБЕЗ УМВС України в
Чернівецькій області на підставі
ухвали Шевченківського районного суду
м. Чернівців від 23 квітня 2014 року про
тимчасовий доступ до речей і
документів, оскільки, як правильно
встановлено судом першої інстанції, в
описі речей і документів, які були
вилучені на підставі ухвали слідчого
судді, такі не значаться.

Судом першої інстанції правильно
звернуто увагу на те, що позивачем не
надано на підтвердження реальності
здійснення господарської операції за
договором субпідряду №142 від 21 грудня
2013 року і Робочого проекту і
Кошторисної документації, на підставі
чого згідно пункту 2.1 договору
Субпідрядник забезпечує виконання
умов даного договору.

Колегія суддів Вінницького
апеляційного адміністративного суду
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що надані
позивачем документи підтверджують
лише документування операції з
отримання послуг товариства з
обмеженою відповідальністю "Автотранс
Маркет" у грудні 2013 року, а сам по собі
факт оформлення документів не є
безумовним свідченням того, що надання
послуг мали місце, тому наявні у
позивача первинні документи, не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку.

Відповідно до статті 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Частиною 1 статті 69 КАС України
встановлено, що доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Згідно з приписами частини 1 статті 71
КАС України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. Частиною 2 цієї ж статті
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З матеріалів справи випливає, що
відповідачем доведено правомірність
оскарженого податкового
повідомлення-рішення, у зв'язку із чим
позовні вимоги Сторожинецького
міжрайонного управління водного
господарства є необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.

Наслідки порушення податкового
законодавства повинні застосовуватися
незалежно від того, чи визнані
відповідні цивільні чи господарські
зобов'язання недійсними, оскільки
відповідальність за порушення норм
податкового законодавства є
самостійним видом юридичної
відповідальності і застосовується
незалежно від відповідальності за
порушення правил здійснення
господарської діяльності.

З огляду на вищевказане колегія суддів
Вінницького апеляційного
адміністративного суду вважає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив оскаржену
постанову з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Підстав для скасування або зміни
вказаної постанови колегія суддів суду
апеляційної інстанції не вбачає, а
доводи апеляційної скарги не є
суттєвими та висновків суду першої
інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Сторожинецького
міжрайонного управління водного
господарства залишити без
задоволення, а постанову Чернівецького
окружного адміністративного суду від 22
липня 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
08 грудня 2014 року .

Головуючий суддя
Боровицький О. А.

Судді
Граб Л.С.

Сторчак В. Ю.