Справа № 813/5981/14
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2014-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/5981/14
адміністративний суд у складі:
головуючого судді Гулкевич І.З.
за участю секретаря Капустинської Н.М.
представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача Павлюк Б.З.
розглянувши у відкритому судовому з
асіданні в залі суду в місті Львові
справу за адміністративним позовом
Приватного нотаріуса Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
до Державної податкової інспекції у
личаківському районі м.Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області про скасування
податкового повідомлення-рішення,
рішення про застосування штрафних
санкцій та вимоги про сплату боргу
(недоїмки),-

Встановив:

Самозайнята особа, приватний
нотаріус Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 звернувся
28.08.2014 року до суду з позовною заявою до
Державної податкової інспекції у
Личаківському районі м.Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області (надалі по тексту -
ДПІ у Личаківському районі м.Львова ГУ
Міндоходів у Львівській області), у
якій просить:

- скасувати податкове
повідомлення-рішення № від 15.08.2014
року;

- скасувати рішення про
застосування штрафних санкцій за
донарахування своєчасно не
нарахованого єдиного внеску №/17-20
від 15.08.2014 року;

- скасувати вимогу про сплату
боргу (недоїмки) від 15.08.2014 року
№Ф-10927/1702.

В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначив, що оспорювані
рішення й вимога були прийняті
контролюючим органом із порушенням
норм матеріального права та є такими,
що суперечать чинному законодавству
України. Позивач вважає, що ним, як
самозайнятою особою - приватним
нотаріусом, у рамках та в межах чинного
законодавства України, правомірно було
віднесено до складу витрат, необхідних
для провадження незалежної
професійної діяльності, суми коштів,
сплачених упродовж 2011-2013 років на
закупівлю послуг з бухгалтерського
обслуговування, юридичних послуг та
послуг із прибирання приміщень.

Позивач зазначив, що згідно з
приписами п.п.178.2-178.3 ст.178 Податкового
кодексу України, оподатковуваним
доходом особи, яка провадить незалежну
професійну діяльність, вважається
сукупний чистий дохід, тобто різниця
між доходом і документально
підтвердженими витратами, необхідними
для провадження певного виду
незалежної професійної діяльності.
Такими витратами він вважає сплачені
ним як приватним нотаріусом кошти за
послуги з бухгалтерського
обслуговування, які надавалися ФОП
ОСОБА_4, юридичні послуги, які
надавалися ФОП ОСОБА_5 Позивач
наголосив, що такі витрати безумовно
пов'язані з провадженням діяльності
приватного нотаріуса, оскільки
випливають як із самої суті діяльності
нотаріуса, так і з приписів чинного
законодавства, які регламентують таку
діяльність. Окрім того, приватний
нотаріус як і інші фізичні особи, котрі
провадять незалежну професійну
діяльність, зобов'язаний вести облік
доходів і витрат від такої діяльності,
подавати податкові декларації, з чим
пов'язане бухгалтерське
обслуговування та необхідність
залучення відповідних фахівців у даній
сфері. А також позивач вказав на те, що
оскільки діяльність нотаріуса
здійснюється в галузі права, це
подекуди тягне за собою необхідність
отримання правових і юридичних послуг
від третіх осіб, з метою належного
здійснення власної діяльності.

Позивач акцентує увагу на тому, що
здійснення нотаріусом вказаних вище
витрат та віднесення їх до складу тих,
які є необхідними для провадження
незалежної професійної діяльності, не
суперечить нормам Податкового кодексу
України, а зокрема ст.178, оскільки вони
не містять ані орієнтовного, ані
вичерпного переліку витрат, які є
необхідними для провадження
незалежної професійної діяльності
приватного нотаріуса. Також й іншими
нормативно-правовими актами не
встановлено такого переліку чи
яких-небудь обмежень щодо їх
формування. При цьому, позивач вказав
на те, що відповідач, обґрунтовує свої
висновки про неможливість включення
витрат на закупівлю послуг з
бухгалтерського обслуговування,
юридичних послуг до складу витрат,
необхідних для провадження ним
незалежної професійної діяльності
приватного нотаріуса, відсутністю
таких послуг у листах Міністерства
юстиції України та консультаціях
Державної податкової служби. Однак, на
переконання позивача, такий підхід
штучно звужує множину необхідних
витрат, не має під собою жодних
законодавчих підстав та не відповідає
змісту п.п.178.2-178.3 ст.178 Податкового
кодексу України.

А тому, позивач наголосив на
правомірності віднесення нею до складу
витрат, необхідних для провадження
останньої незалежної професійної
діяльності, суми коштів, сплачених на
закупівлю послуг з бухгалтерського
обслуговування, юридичних послуг, а
висновки відповідача вважає хибними. У
зв'язку з чим позивач переконаний, що
заниження чистого оподатковуваного
доходу за 2011-2013 роки допущено не було,
відповідно, не було занижено й сум
податку з доходів фізичних осіб і сум
єдиного соціального внеску. А отже,
оспорювані ним рішення і вимога
відповідача не базуються на достовірно
встановлених обставинах та нормах
чинного законодавства України,
ґрунтуються на припущеннях
податкового органу, безпідставно й
необґрунтовано порушують права
позивача, а відповідно, підлягають
скасуванню.

Відповідачем було подано
заперечення на адміністративний позов,
в якому він обґрунтовує законність
оспорюваного податкового
повідомлення-рішення, рішення про
застосування штрафних санкцій та
вимоги про сплату боргу (недоїмки), а
його позиція полягає в наступному.

Як встановлено відповідачем за
результатами планової виїзної
перевірки позивачем було неправомірно
віднесено до складу витрат своєї
діяльності за період з 01.01.2011 року по
31.12.2013 року суми коштів, витрачених на
придбання послуг з бухгалтерського
обслуговування, юридичних послуг. На
переконання відповідача такі послуги
не є необхідними для провадження
діяльності приватного нотаріуса, а
тому, витрати на такі цілі (послуги) не
можуть включатися до складу витрат,
необхідних для провадження незалежної
професійної діяльності.

Відповідач вказує на те, що
витрати приватних нотаріусів, які
пов'язані з організацією нотаріальної
діяльності, обумовлюються вимогами
Закону України "Про нотаріат". Окрім
цього, відповідач посилається й на
Узагальнюючу податкову консультацію
щодо деяких питань оподаткування
фізичних осіб, які провадять незалежну
професійну діяльність (приватних
нотаріусів, адвокатів), затверджену
наказом ДПС України №1185 від 24.12.2012 року.
За висновком відповідача, ані вказані
акти, ані будь-які інші нормативні
документи не відносять до складу
витрат, необхідних для провадження
незалежної професійної діяльності
приватного нотаріуса, витрати із
придбання послуг з бухгалтерського
обслуговування, юридичних послуг.

З огляду на вказане, відповідач
переконаний, що позивач не мав права
відносити кошти, сплачені за послуги з
бухгалтерського обслуговування,
юридичні послуги, до складу витрат і
зменшувати на них свій чистий дохід.
Відповідно, вчинивши зворотне, він
допустив порушення чинного
законодавства України, що призвело до
заниження сум податку з доходів
фізичних осіб і сум єдиного
соціального внеску. У зв'язку з чим,
відповідач вважає спірні податкове
повідомлення-рішення, рішення про
застосування штрафних санкцій та
вимоги про сплату боргу (недоїмки)
такими, що прийняті у відповідності до
чинного законодавства України і
підстав для їх скасування не вбачає.

У судових засіданнях представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю, надав пояснення, аналогічні
викладеним у позовній заяві, просив суд
позов задовольнити повністю.

Представник відповідача проти
позову заперечила, наголосила на
правомірності своїх дій і рішень та
просила у позові відмовити повністю.

Заслухавши пояснення
представників сторін, розглянувши і
дослідивши подані документи та
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позов підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3
здійснює приватну нотаріальну
діяльність по Львівському міському
нотаріальному окрузі на підставі
свідоцтва про право на заняття
нотаріальною діяльністю №2942 від 26.02.1998
року, реєстраційного посвідчення про
реєстрацію приватної нотаріальної
діяльності №85 від 02.03.1998 року. На
податковий облік позивача взято в
органах податкової служби 02.03.1998 року.
На облік як платника єдиного внеску
позивача взято 23.03.1998 року.

У період із 18.07.2014 року по 31.07.2014
року ДПІ у Личаківському районі
м.Львова ГУ Міндоходів у Львівській
області було проведено документальну
планову виїзну перевірку самозайнятої
особи - приватного нотаріуса ОСОБА_3
щодо своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та сплати податків
і зборів за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013
року, дотримання законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
виконання вимог валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011 року по
31.12.2013 року.

За результатами проведеної
перевірки відповідачем було складено
акт №290/17-20/НОМЕР_1 від 01.08.2014 року, у
якому зафіксовано наступні порушення
законодавства, допущені самозайнятою
особою - приватним нотаріусом ОСОБА_3 у
своїй діяльності:

1) п.п. 16.1.2, ст.16.1, п.п.164.1, 167.1,
176.1, 178.3 Податкового кодексу України, що
полягало в заниженні податку на доходи
фізичних осіб на загальну суму 49131,51
грн., а саме: за 2011 рік на суму 30 880,75 грн.,
за 2012 рік - на 18 250,76 грн.;

2) п.5, п.п.4.1 ст.4, п.п.7.1.2, п.п.7.1,
ст.7, р.р.8.11 ст.8 Закону України "Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", що полягало в
заниженні єдиного внеску на загальну
суму 66 509,04 грн., а саме: за 2011 рік на суму
40 168,90 грн., за 2012 рік - на 21 084,80 грн., за 2013
рік - на 5 255,34 грн.

Як випливає зі змісту акту
№1290/17-20/НОМЕР_1 від 01.08.2014 року та
пояснень відповідача, зазначені вище
порушення позивачем приписів чинного
законодавства України були допущені у
зв'язку з неправомірним включенням до
складу витрат своєї діяльності за 2011-2013
роки суми коштів, які насправді не
відносяться до необхідних для
провадження незалежної професійної
діяльності приватного нотаріуса.
Такими витратами відповідач визначив
витрати на закупівлю послуг з
бухгалтерського обслуговування,
юридичних послуг.

Суд відзначає, що відповідач,
обґрунтовуючи свої висновки про
безпідставне віднесення коштів до
складу витрат позивача, хоч і не
ставить під сумнів факту реальності
надання й отримання послуг та сплати
позивачем їх вартості, однак, вважає, що
понесення таких витрат приватним
нотаріусом не пов'язане безпосередньо
зі здійсненням його професійної
діяльності. При цьому, відповідач
посилається на лист Міністерства
юстиції України №31-35/20 від 02.02.2006 року, а
також на Узагальнюючу податкову
консультацію щодо деяких питань
оподаткування фізичних осіб, які
провадять незалежну професійну
діяльність (приватних нотаріусів,
адвокатів), затверджену наказом ДПС
України №1185 від 24.12.2012 року, які прямо
не передбачають, що витрати на
закупівлю послуг з бухгалтерського
обслуговування, юридичних послуг
відносяться до витрат приватного
нотаріуса.

А тому, відповідач дійшов
висновку, що у зв'язку з безпідставним
включенням таких коштів до складу
витрат приватним нотаріусом ОСОБА_3
було занижено сукупний чистий дохід,
який є різницею між доходом і
документально підтвердженими
витратами, необхідними для провадження
незалежної професійної діяльності, й
таким чином було занижено базу
оподаткування доходів, отриманих
фізичною особою, яка провадить
незалежну професійну діяльність, та
базу нарахування єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, що в свою чергу
призвело до заниження розміру податку
з доходів, отриманих фізичною особою,
яка провадить незалежну професійну
діяльність, та єдиного внеску.

У зв'язку з чим, на підставі акту
№290/17-20/НОМЕР_1 від 01.08.2014 року,
відповідачем було прийнято
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення № від 15.08.2014
року щодо збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування (+ 49 131,51 грн.) та
штрафними санкціями (12 282,88 грн.),
рішення №/17-20 від 15.08.2014 року про
застосування штрафних санкцій за
донарахованими територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску (8396,59 грн.), вимогу №Ф-10927/1702 від
15.08.2014 року про сплату боргу (недоїмки) з
єдиного внеску, штрафів та пені на
загальнообов'язкове соціальне
страхування (з подальшими змінами, на
суму 66 509,04 грн.).

Розглянувши доводи сторін і
дослідивши підстави прийняття
суб'єктом владних повноважень
оспорюваних рішень, суд відзначає
наступне.

У відповідності до ст.3 Закону
України "Про нотаріат", нотаріус - це
уповноважена державою фізична особа,
яка здійснює нотаріальну діяльність у
державній нотаріальній конторі,
державному нотаріальному архіві або
незалежну професійну нотаріальну
діяльність, зокрема посвідчує права, а
також факти, що мають юридичне
значення, та вчиняє інші нотаріальні
дії, передбачені законом, з метою
надання їм юридичної вірогідності.

Нотаріусом може бути громадянин
України, який має повну вищу юридичну
освіту, володіє державною мовою, має
стаж роботи у сфері права не менш як
шість років, з них помічником нотаріуса
або консультантом державної
нотаріальної контори - не менш як три
роки, склав кваліфікаційний іспит і
отримав свідоцтво про право на
зайняття нотаріальною діяльністю. Не
може бути нотаріусом особа, яка має
судимість, обмежена у дієздатності або
визнана недієздатною за рішенням суду.

Нотаріусу забороняється
використовувати свої повноваження з
метою одержання неправомірної вигоди
або прийняття обіцянки чи пропозиції
такої вигоди для себе чи інших осіб.

Нотаріус не може займатися
підприємницькою, адвокатською
діяльністю, бути засновником
адвокатських об'єднань, перебувати на
державній службі або службі в органах
місцевого самоврядування, у штаті
інших юридичних осіб, а також
виконувати іншу оплачувану роботу,
крім викладацької, наукової і творчої
діяльності.

Згідно з приписами ст.32 Закону
України "Про нотаріат", приватний
нотаріус сплачує податки, встановлені
Податковим кодексом України.

Відповідно до п.п.14.1.226 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України,
самозайнята особа - платник податку,
який є фізичною особою-підприємцем або
провадить незалежну професійну
діяльність за умови, що така особа не є
працівником в межах такої
підприємницької чи незалежної
професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність -
участь фізичної особи у науковій,
літературній, артистичній, художній,
освітній або викладацькій діяльності,
діяльність лікарів, приватних
нотаріусів, адвокатів, арбітражних
керуючих (розпорядників майна,
керуючих санацією, ліквідаторів),
аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків,
інженерів чи архітекторів, особи,
зайнятої релігійною (місіонерською)
діяльністю, іншою подібною діяльністю
за умови, що така особа не є працівником
або фізичною особою-підприємцем та
використовує найману працю не більш як
чотирьох фізичних осіб.

Отже, приватний нотаріус (позивач)
є самозайнятою особою, яка здійснює
незалежну професійну нотаріальну
діяльність, а тому питання справляння
податків з доходів позивача та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування слід
досліджувати з врахуванням даних
особливостей.

Так, оподаткування доходів,
отриманих фізичною особою, яка
провадить незалежну професійну
діяльність, регламентується нормами
ст.178 Податкового кодексу України.

Згідно з п.178.1 ст.178 Податкового
кодексу України, особи, які мають намір
здійснювати незалежну професійну
діяльність, зобов'язані стати на облік
у контролюючих органах за місцем свого
постійного проживання як самозайняті
особи та отримати довідку про взяття на
облік згідно із ст.65 цього Кодексу.

У відповідності до п.178.2 ст.178
Податкового кодексу України, доходи
громадян, отримані протягом
календарного року від провадження
незалежної професійної діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними в п.167.1 ст.167 цього Кодексу.

Пунктом 178.3 статті 178 Податкового
кодексу України визначено базу
оподаткування при здійсненні
незалежної професійної діяльності, а
саме, оподатковуваним доходом
вважається сукупний чистий дохід,
тобто різниця між доходом і
документально підтвердженими
витратами, необхідними для провадження
певного виду незалежної професійної
діяльності.

У разі неотримання довідки про
взяття на облік особою, яка провадить
незалежну професійну діяльність,
об'єктом оподаткування є доходи,
отримані від такої діяльності без
урахування витрат.

Отже, у даному випадку, діяльність
позивача як приватного нотаріуса
відноситься до незалежної професійної
діяльності, оподатковується за
ставками податку, визначеними для
оподаткування доходів фізичних осіб, а
база оподаткування визначається як
різниця між доходом і документально
підтвердженими витратами, необхідними
для провадження незалежної
професійної діяльності приватного
нотаріуса.

Окрім того, п.5 ч.1 ст.4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" передбачено, що
особи, які забезпечують себе роботою
самостійно - займаються незалежною
професійною діяльністю, а саме
науковою, літературною, артистичною,
художньою, освітньою або викладацькою,
а також медичною, юридичною практикою,
в тому числі адвокатською,
нотаріальною діяльністю, або особи, які
провадять релігійну (місіонерську)
діяльність, іншу подібну діяльність та
отримують дохід безпосередньо від цієї
діяльності, за умови, що такі особи не є
найманими працівниками чи
підприємцями, є платниками єдиного
внеску.

Згідно з п.2 ч.1 ст.7 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", для осіб, які
займаються незалежною професійною
діяльністю (у т.ч. нотаріальною
діяльністю) єдиний внесок
нараховується на суму доходу
(прибутку), отриманого від їх
діяльності, що підлягає обкладенню
податком на доходи фізичних осіб, та на
суму доходу, що розподіляється між
членами сім'ї фізичних осіб -
підприємців, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності. При цьому, сума єдиного
внеску не може бути меншою за розмір
мінімального страхового внеску за
кожну особу за місяць, у якому отримано
дохід (прибуток).

Частиною 11 п.8 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" встановлено
розмір єдиного внеску для осіб, які
займаються незалежною професійною
діяльністю (у т.ч. нотаріальною
діяльністю).

Отже, у даному випадку розмір
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
залежить від доходу (прибутку),
отриманого від діяльності позивача, що
підлягає обкладенню податком на доходи
фізичних осіб, який є базою нарахування
єдиного внеску. Тобто, базою
нарахування єдиного внеску також є
різниця між доходом і документально
підтвердженими витратами, необхідними
для провадження незалежної
професійної діяльності приватного
нотаріуса.

При цьому, суд відзначає, що в
даному спорі між сторонами відсутні
розбіжності щодо порядку та способу
оподаткування доходів приватного
нотаріуса - позивача та порядку й
способу визначення його сум єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, які описані
судом вище, однак, наявні суперечності
щодо можливості віднесення окремих
витрат позивача до складу необхідних
для провадження незалежної
професійної діяльності приватного
нотаріуса. Так, на відміну від позивача,
відповідач не вважає необхідними для
провадження незалежної професійної
діяльності приватного нотаріуса
витрати на закупівлю послуг з
бухгалтерського та юридичного
обслуговування діяльності
самозайнятої особи - позивача.. А тому,
завданням суду є вирішення чи можна
вважати необхідними для здійснення
провадження нотаріальної діяльності
витрати, на суму яких позивач зменшив
свій дохід, чи навпаки, орган доходів і
зборів достатньо обґрунтовано
встановив зворотне.

Так, чинне у період 2011-2013 років
законодавство України, встановлюючи
можливість зменшення оподаткованого
доходу особи, що провадить незалежну
професійну діяльність, на витрати, які
є необхідними для її провадження,
водночас не передбачає ані вичерпного,
ані орієнтовного переліку таких
витрат, а також ним не встановлено
яких-будь критеріїв чи детальних умов
для визначення витрат як таких, що
необхідні для провадження незалежної
професійної діяльності.

Загалом, суд критично оцінює
посилання відповідача на лист
Міністерства юстиції України №31-35/20
від 02.02.2006 року, а також на Узагальнюючу
податкову консультацію щодо деяких
питань оподаткування фізичних осіб,
які провадять незалежну професійну
діяльність (приватних нотаріусів,
адвокатів), затверджену наказом ДПС
України №1185 від 24.12.2012 року, як на
достатню підставу для висновку про
непов'язаність здійснених позивачем
витрат із його професійною діяльністю.

Так, в Узагальнюючій податковій
консультації щодо деяких питань
оподаткування фізичних осіб, які
провадять незалежну професійну
діяльність (приватних нотаріусів,
адвокатів), затвердженій наказом ДПС
України №1185 від 24.12.2012 року, дійсно дано
перелік витрат, які пов'язані з
організацією нотаріальної діяльності
та обумовлені вимогами Закону України
"Про нотаріат", та який не містить
витрат на послуги з бухгалтерського
обслуговування, послуги з прибирання
приміщень та юридичні послуги. Однак,
як зазначено у консультації, такий
перелік лише доцільно (а не обов'язково)
враховувати при визначенні сукупного
чистого доходу приватних нотаріусів.
Також перелік витрат, які пов'язані з
організацією нотаріальної діяльності,
наведено й Міністерством юстиції
України та викладено, зокрема, в листі
№31-35/20 від 02.02.2006 року (на який
посилається відповідач), який при цьому
відрізняється від переліку, згідно
наказу ДПС України №1185, і також не
містить витрат на послуги з
бухгалтерського обслуговування,
послуги з прибирання приміщень та
юридичні послуги. У той же час, листом
№13.1-17/74 від 23.02.2012 року Міністерство
юстиції України надало до ДПС України
інший перелік витрат, які пов'язані з
діяльністю приватного нотаріуса, який
хоч і не містить витрат на послуги з
бухгалтерського обслуговування, та
юридичні послуги, однак при цьому не є
вичерпним та допускає включення інших
необхідних витрат приватних
нотаріусів, пов'язаних з організацією
їх роботи (п.13 переліку). Зважаючи на що,
суд констатує відсутність єдиного
підходу в державних органів щодо
визначення складу витрат фізичних
осіб, які провадять незалежну
професійну діяльність, пов'язаних із
такою діяльністю.

У цьому контексті суд звертає
увагу на те, що за приписами ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, згідно з яким,
суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України. Отже, суд повинен вирішувати
справу ґрунтуючись саме на нормах
закону, а не листів чи консультацій
державних органів, які за своїм змістом
є трактуванням окремих норм чинного
законодавства та не є джерелом права.

У зв'язку з чим, згадані вище листи
і роз'яснення можна брати до уваги як
точку зору державних органів, а
наведені у таких листах і роз'ясненнях
переліки витрат нотаріуса, на
переконання суду, слід вважати
орієнтовними, а не вичерпними, та
такими, що носять рекомендаційних
характер, тобто, не виключеним є
віднесення до необхідних витрат
незалежної професійної діяльності й
інших витрат, якщо вони відповідають
вимогам п.178.3 ст.178 Податкового кодексу
України. При цьому, зважаючи на
загальне описове визначення таких
витрат, яке наведене в п.178.3 Податкового
кодексу України, суд вважає необхідним
у кожному окремому випадку аналізувати
здійснені витрати за критеріями
можливості використання придбаних
товарів/робіт/послуг у незалежній
професійній діяльності, наявності
об'єктивної необхідності у їх
придбанні та наміру особи, яка
провадить незалежну професійну
діяльність використати їх саме у такій
діяльності, й за умови відповідності
таким критеріям придбані
товари/роботи/послуги й здійснені
витрати слід вважати такими, що
необхідні для провадження незалежної
професійної діяльності.

Ураховуючи наведене, суд вважає
доцільним дослідити чи пов'язані
придбані приватним нотаріусом ОСОБА_3 у
2011-2013 роках послуги з бухгалтерського
обслуговування, та юридичні послуги з
об'єктивною потребою в належній
організації приватної нотаріальної
діяльності, чи випливають вони з її
суті, чи були спрямовані наміри
позивача на використання таких послуг
в межах своєї професійної діяльності
та чи вони дійсно споживалися з такою
метою.

Так, згідно з абз.1 п.178.4 ст.178
Податкового кодексу України, фізичні
особи, які провадять незалежну
професійну діяльність, подають
податкову декларацію за результатами
звітного року відповідно до цього
розділу у строки, передбачені для
платників податку на доходи фізичних
осіб. Пунктом 178.6 кодексу передбачено,
що фізичні особи, які провадять
незалежну професійну діяльність,
зобов'язані вести облік доходів і
витрат від такої діяльності.

Отже, ведення обліку доходів і
витрат, подання податкової звітності
слід вважати діяльністю пов'язаною з
незалежною професійною діяльністю
фізичної особи (у т.ч. й приватного
нотаріуса) і такою, яка випливає з факту
її здійснення, позаяк це передбачено
нормою закону.

Окрім того, виходячи з вимог
ст.ст.24, 25 Закону України "Про нотаріат",
для здійснення нотаріальної
діяльності є необхідною наявність
робочого місця (контори) нотаріуса,
тобто приміщень у який безпосередньо
провадиться нотаріальна діяльність.

А тому, очевидним є й те, що
утримання такого робочого місця
(контори) нотаріуса (у т.ч. підтримка
його належного санітарного,
естетичного стану) випливає зі суті
здійснення нотаріальної діяльності та
встановлених законом вимог до такої
діяльності.

Суд також відзначає, що
діяльність приватного нотаріуса
здійснюється у сфері права та з цим
пов'язане надання приватним нотаріусом
консультацій правового характеру,
роз'яснень з питань вчинення
нотаріальних дій, складання проектів
угод і заяв. Окрім того, на переконання
суду, для належного здійснення своїх
обов'язків у даній сфері нотаріус
повинен володіти достатніми знаннями й
відомостями у різних галузях права, що
в свою чергу вказує на можливість
здійснення нотаріусом витрат як на
підвищення власного освітнього рівня,
закупівлю фахової літератури так і не
виключає можливості закупівлі послуг з
юридичного консультування.

Із врахуванням наведеного, суд
вважає, що здійснені нотаріусом
витрати на правові послуги третіх осіб
також можуть бути пов'язаними із
провадженням нотаріальної діяльності
та спрямовані на належне здійснення
функцій нотаріуса і надання
відповідних послуг.

Отже, на переконання суду, чинним
законодавством України не встановлено
яких-будь прямих заборон чи обмежень
для приватного нотаріуса щодо
можливості отримання від третіх осіб
бухгалтерських, юридичних послуг та
послуг з прибирання робочого місця, а
зважаючи на те, що такі послуги
сприяють здійсненню нотаріальної
діяльності, випливають з її змісту та
вимог закону, які ставляться до такої
діяльності, їх можна відносити до
таких, що пов'язані з провадженням
незалежної професійної діяльності
приватного нотаріуса.

Окрім того, суд відзначає, що ч.9
ст.24 Закону України "Про нотаріат"
передбачено, що приватний нотаріус
вправі укладати цивільно-правові,
відповідно, зазначене також вказує на
можливість залучення нотаріусом при
здійсненні своєї діяльності (на
договірних засадах) необхідних
ресурсів, придбання товарів, робіт чи
послуг.

Як засвідчується матеріалами
справи, позивачем було укладено з
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4
договір №0111/01 від 03.01.2011 року на
бухгалтерське обслуговування
приватної нотаріальної діяльності.
Предметом такого договору є надання
консультаційних та бухгалтерських
послуг щодо організації та
постановлення бухгалтерського,
податкового та статистичного обліку
нотаріальної діяльності позивача (що
охоплює відкриття рахунків бухобліку,
документів первинного обліку,
оформлення документів податкового
обліку, книги обліку доходів та витрат,
документів кадрового діловодства,
документів податкової звітності, їх
заповнення тощо), практичного ведення
бухгалтерського та податкового обліку
діяльності приватного нотаріуса.
Наявні у справі документи (копії актів
про надання послуг, квитанцій до
прибуткового касового ордера, товарних
чеків) документально підтверджують
виконання цього договору впродовж
2011-2013 років, надання відповідного
обсягу послуг та їх оплату зі сторони
позивача.

Окрім того, позивачем було
укладено з фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_5 договір про надання юридичних
послуг від 01.07.2011 року. У відповідності
до ст.ст.1, 2 договору, до складу послуг
входить широкий спектр правових і
юридичних послуг, а зокрема, усне та
письмове консультування з питань, що
виникають з приводу діяльності
позивача тощо. Наявні у справі
документи (копії актів
приймання-передачі наданих послуг,
товарних чеків, квитанцій до
прибуткового касового ордера)
документально підтверджують виконання
цього договору впродовж 2011-2012 років,
надання відповідного обсягу послуг
(розробка проектів договорів,
обговорення та юридичні консультації,
представництво у переговорах) та їх
оплату зі сторони позивача.

У зв'язку з чим, суд вважає
достатньо переконливими доводи
позивача, які підтверджуються
матеріалами справи, про те, що послуги з
бухгалтерського та податкового
обслуговування, й юридичні послуги
придбавалися ним дійсно для
використання при здійсненні
незалежної професійної діяльності
приватного нотаріуса ОСОБА_3, їх
придбання обумовлювалося об'єктивною
потребою в належній організації
приватної нотаріальної діяльності та
випливало з суті такої діяльності та
законодавчих вимог щодо умов її
здійснення, придбані послуги були
спрямовані на вирішення конкретних
питань нотаріальної діяльності
позивача та споживалися з цією метою, і
такі дії відповідали реальним намірам
учасників даних правовідносин. А отже,
й понесені позивачем витрати на оплату
таких послуг, які як уже було
встановлено мали безпосередній зв'язок
з діяльністю приватного нотаріуса,
слід також вважати такими, що пов'язані
та необхідні для провадження
відповідної незалежної професійної
діяльності.

Ураховуючи викладене, суд вважає
обґрунтованим включення позивачем до
складу витрат, пов'язаних із веденням
нотаріальної діяльності, у 2011-2013 роках
витрат, понесених у зв'язку з
придбанням послуг з бухгалтерського
обслуговування, юридичних послуг.

При цьому, суд відзначає, що
заперечуючи таке рішення платника
податків відповідач безпідставно
звузив зміст норм чинного
законодавства України, які дозволяють
тлумачити їх на користь платника
податків (позивача), та чим фактично
порушив принцип правомірності рішень
платника податку, закріплений у п.4.1.4
Податкового кодексу України. А також,
на переконання суду, оспорювані
висновки й рішення відповідача не
ґрунтувалися на безумовних та
однозначних нормах закону, а тому
втручання до майнових прав позивача не
можна визнати правомірним і
обґрунтованим, що відповідає також
позиції Європейського суду з прав
людини, викладеній, зокрема, у п.49
рішення у справі "Щокін проти України",
згідно з якою за Конвенцією про захист
прав і основоположних свобод людини
таке втручання у майнові права особи (у
т.ч. шляхом збільшення податковим
органом зобов'язання з податку) може
бути визнано правомірним тільки, якщо
здійснене на умовах, передбачених
законом.

У відповідності до ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується також з
практикою Європейського суду з прав
людини. Так, у п.110 рішення у справі
"Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ"
та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що
адміністративні суди, які розглядають
скарги заявників стосовно рішень
податкового управління, мають повну
юрисдикцію у цих справах та
повноваження скасувати оскаржені
рішення. Справи мають бути розглянуті
на підставі поданих доказів, а довести
наявність підстав, передбачених
відповідними законами, для призначення
податкових штрафів має саме податкове
управління.

При цьому, суд вважає за потрібне
наголосити на необхідності
дотримуватися позиції, висловленої у
рішенні Європейського суду з прав
людини у п.53 рішення у справі
"Федорченко та Лозенко проти України",
відповідно до якої суд при оцінці
доказів керується критерієм доведення
"поза розумними сумнівом".

Наведені ж ДПІ у Личаківському
районі м.Львова ГУ Міндоходів у
Львівській області аргументи не є
достатньо вагомими, чіткими та
узгодженими доказами, що спростовують
можливість використання позивачем у
власній незалежній професійній
діяльності як приватного нотаріуса
придбаних послуг з бухгалтерського
обслуговування, юридичних послуг та
послуг із прибирання приміщень та не
спростовують наявності об'єктивної
потреби при провадженні нотаріальної
діяльності в придбанні таких послуг. А
отже, відповідач, як суб'єкт владних
повноважень не надав до суду достатніх
беззаперечних доказів в обґрунтування
обставин, на яких ґрунтуються його
висновки та заперечення, та ним не було
спростовано доводів позивача.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 67 Конституції України
регламентовано, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

Аналізуючи чинне законодавство
та обставини справи, суд приходить до
висновку, що суб'єкт владних
повноважень прийнявши оскаржувані
рішення та вимогу не дотримався
принципу верховенства права з
урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини, вимог
чинного податкового законодавства
України та передбачених ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства України
принципів.

У зв'язку з чим, враховуючи наявні
матеріали справи, всі встановлені
обставини в їх сукупності, суд
приходить до висновку про
правомірність віднесення приватним
нотаріусом Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 до складу
витрат, необхідних для провадження
незалежної професійної діяльності,
коштів сплачених на придбання послуг з
бухгалтерського обслуговування,
юридичних послуг та послуг із
прибирання приміщень, а тому позовні
вимоги позивача підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 128,
159-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

П о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задоволити
повністю.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Личаківському
районі м.Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області
№ від 15.08.2014 року.

Скасувати рішення Державної
податкової інспекції у Личаківському
районі м.Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області про
застосування штрафних санкцій за
донарахування своєчасно не
нарахованого єдиного внеску №/17-20
від 15.08.2014 року.

Скасувати вимогу Державної податкової
інспекції у Личаківському районі м.
Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області про
сплату боргу (недоїмки) від 15.08.2014 року
№Ф-10927/1702.

Стягнути з Державного бюджету
України на користь приватного
нотаріуса Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 сплачений
судовий збір у сумі 482 (чотириста
вісімдесят два) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили в
строк та в порядку, передбаченому ст.254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена в строк
та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови виготовлено 10
грудня 2014 року.

Суддя

Гулкевич І.З.