Справа № 826/17484/14
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 грудня 2014 року 08:15
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Кузьменка В.А., суддів Гарника К.Ю.,
Кобилянського К.М., за участю секретаря
Калужського Д.О., розглянувши у
письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовомТовариства з додатковою
відповідальністю "Узинський цукровий
комбінат"доДержавної фіскальної
служби Українипровизнання
протиправними та скасування рішень про
застосування фінансових
санкційОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з додатковою
відповідальністю "Узинський цукровий
комбінат" (далі по тексту - позивач, ТДВ
"Узинський цукровий комбінат")
звернулось до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Державної
фіскальної служби України (далі по
тексту - відповідач), в якому просить
визнати протиправними та скасувати
рішення відповідача про застосування
фінансових санкцій від 27 жовтня 2014 року
№000307 та №000308.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 14 листопада 2014
року відкрито провадження в
адміністративній справі №826/17484/14,
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового
розгляду.

В судовому засіданні 24 листопада 2014
року представник позивача позовні
вимоги підтримав, представник
відповідача проти задоволення
позовних вимог заперечив; сторонами
заявлено спільне клопотання про
розгляд справи у письмовому
провадженні.

Відповідно до частини четвертої статті
122 Кодексу адміністративного
судочинства України особа, яка бере
участь у справі, має право заявити
клопотання про розгляд справи за її
відсутності. Якщо таке клопотання
заявили всі особи, які беруть участь у
справі, судовий розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Враховуючи викладене, суд ухвалив
здійснити розгляд справи у порядку
письмового провадження.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до рішення Державної
фіскальної служби України про
застосування фінансових санкцій від 27
жовтня 2014 року №000307 за порушення вимог
статті 2 Закону України "Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів", а саме: виробництво спирту
етилового без наявності ліцензії, до
ТДВ "Узинський цукровий комбінат"
застосовано фінансові санкції у
вигляді штрафу в розмірі 58 850 957,86 грн.
згідно з абзацом третім частини другої
статті 17 Закону України "Про державне
регулювання виробництва і обігу сприту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів".

Відповідно до рішення Державної
фіскальної служби України про
застосування фінансових санкцій від 27
жовтня 2014 року №000308 за порушення вимог
статті 2 Закону України "Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів", а саме: зберігання спирту у
місці зберігання сприту, не внесеному
до Єдиного державного реєстру місць
зберігання, до ТДВ "Узинський цукровий
комбінат" застосовано фінансові
санкції у вигляді штрафу в розмірі 7 634
268,12 грн. згідно з абзацом одинадцятим
частини другої статті 17 Закону України
"Про державне регулювання виробництва
і обігу сприту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів".

Зазначені рішення про застосування
фінансових санкцій прийняте на
підставі акта №898/10-36-21/00372634 про
результати фактичної перевірки з
питань додержання суб'єктами
господарювання вимог, встановлених
законодавством України, які є
обов'язковими для виконання при
здійсненні оптової і роздрібної
торгівлі алкогольними напоями та/або
тютюновими виробами, складеного 02
вересня 2014 року співробітниками
Головного управління Міндоходів у
Київській області (далі по тексту - акт
перевірки).

В акті перевірки зазначено наступне: у
серпні 2014 року старшим слідчим з ОВС
ВКВ СУ ФР Головного управління
Міндоходів у Київській області Бойко
М.І. було відібрано зразки продукції -
виробленого ТДВ "Узинський цукровий
комбінат" компоненту палива моторного
альтернативного універсального;
відповідно до листа ТОВ
"Випробувальний центр
паливно-мастильних матеріалів" від 21
серпня 2014 року №419-14, зразки, що
проходили випробування, є
спиртовмісними рідинами, при цьому
об'ємна частка сприту етилового
(етанолу) складає 98,2-99,2%; у
відповідності до експертного висновку
від 08 вересня 2014 року №К-1695 Київської
торгово-промислової палати зразки
продукції, відібрані на ТДВ "Узинський
цукровий комбінат", відповідають коду
УКТ ЗЕД 2207 20 00 00 - спирт етиловий не
денатурований з концентрацією спирту
80% або більше, сприт етиловий та інші
спиртові дистиляти та спирті напої,
одержані шляхом перегонки,
денатуровані будь-якої концентрації.

Наведена інформація, на думку осіб, що
провели фактичну перевірку, вказує, що
ТДВ "Узинський цукровий комбінат"
виробляє спирт без відповідної
ліцензії на право виробництва сприту
(біоетанолу) та не має внесених до
Єдиного державного реєстру місць
зберігання спирту.

При цьому в акті перевірки встановлено
факт реалізації у червні-серпні 2014 року
компоненту палива моторного
альтернативного універсального у
кількості 1 948 207 кг. на загальну суму 29 925
478,93 грн.; залишок готової продукції
станом на 02 вересня 2014 року становить 70
653 л. або 98,481 тонн по плановій
собівартості 14 000,00 грн. за 1 тонну.

Позивач вважає протиправними рішення
про застосування фінансових санкцій,
оскільки висновки акта перевірки щодо
виготовлення без наявної ліцензії та
зберігання у місцях зберігання, не
внесених до Єдиного реєстру, сприту
етилового не відповідають дійсності та
не підтверджуються жодним законним
експертним висновком; вироблений
компонент палива моторного
альтернативного універсального не
відповідає ознакам спирту етилового;
крім того, позивач зазначає про
невідповідність форми оскаржуваних
рішень вимогам Податкового кодексу
України.

Відповідач проти задоволення позову
заперечив, зазначивши про
правомірність оскаржуваного рішення
та обґрунтованість висновків акта
перевірки.

Окружний адміністративний суд міста
Києва, виходячи зі змісту пред'явлених
позовних вимог, звертає увагу на
наступне.

Згідно з преамбулою Закону України "Про
державне регулювання виробництва і
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів" цей Закон визначає
основні засади державної політики щодо
регулювання виробництва, експорту,
імпорту, оптової і роздрібної торгівлі
спиртом етиловим, коньячним і плодовим,
спиртом етиловим ректифікованим
виноградним, спиртом етиловим
ректифікованим плодовим,
спиртом-сирцем виноградним,
спиртом-сирцем плодовим, алкогольними
напоями та тютюновими виробами,
забезпечення їх високої якості та
захисту здоров'я громадян, а також
посилення боротьби з незаконним
виробництвом та обігом алкогольних
напоїв і тютюнових виробів на
території України.

Частина перша статті 17 Закону України
"Про державне регулювання виробництва
і обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів" передбачає, що за
порушення норм цього Закону щодо
виробництва і торгівлі спиртом
етиловим, коньячним і плодовим, спиртом
етиловим ректифікованим виноградним,
спиртом етиловим ректифікованим
плодовим, спиртом-сирцем виноградним,
спиртом-сирцем плодовим, алкогольними
напоями та тютюновими виробами
посадові особи і громадяни
притягаються до відповідальності
згідно з чинним законодавством.

Згідно з абзацом третім частини другої
статті 17 Закону України "Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів" встановлено, що за виробництва
спирту етилового, коньячного і
плодового, спирту етилового
ректифікованого виноградного, спирту
етилового ректифікованого плодового,
спирту-сирцю виноградного,
спирту-сирцю плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів без
наявності ліцензії, до суб'єктів
господарювання застосовуються
фінансові санкції у вигляді штрафів у
розмірі 200 відсотків вартості
виробленої продукції (за
оптово-відпускними цінами), але не менш
85000 гривень.

Частина перша статті 2 Закону України
"Про державне регулювання виробництва
і обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів" визначає, що
виробництво спирту етилового (у тому
числі як лікарського засобу), спирту
етилового ректифікованого
виноградного, спирту етилового
ректифікованого плодового може
здійснюватися лише на державних
підприємствах, а біоетанолу - на
підприємствах усіх форм власності за
наявності у них ліцензій.

Виходячи з обставин справи та
наведених норм Закону України "Про
державне регулювання виробництва і
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів" суду належить
встановити обставини виробництва ТДВ
"Узинський цукровий комбінат" спирту
етилового та необхідність одержання
відповідної ліцензії.

За визначенням підпункту 14.1.237 пункту
14.1 статті 14 Податкового кодексу
України спирт етиловий - це всі види
спирту етилового, біоетанол, які
зазначені у товарних позиціях 2207 та 2208
згідно з УКТ ЗЕД.

Згідно положень Основних правил
інтерпретації УКТЗЕД Митного тарифу
України, встановленого Законом України
"Про Митний тариф України" від 19 вересня
2013 року №584-VII, класифікація товарів в
УКТЗЕД здійснюється за такими
правилами:

1. Назви розділів, груп і підгруп
наводяться лише для зручності
користування УКТЗЕД; для юридичних
цілей класифікація товарів в УКТЗЕД
здійснюється виходячи з назв товарних
позицій і відповідних приміток до
розділів чи груп і, якщо цими назвами не
передбачено іншого, відповідно до
таких правил:

2. (a) будь-яке посилання в назві товарної
позиції на будь-який виріб стосується
також некомплектного чи незавершеного
виробу за умови, що він має основну
властивість комплектного чи
завершеного виробу. Це правило
стосується також комплектного чи
завершеного виробу (або такого, що
класифікується як комплектний чи
завершений згідно з цим правилом),
незібраного чи розібраного;

(b) будь-яке посилання в назві товарної
позиції на будь-який матеріал чи
речовину стосується також сумішей або
сполук цього матеріалу чи речовини з
іншими матеріалами чи речовинами.
Будь-яке посилання на товар з певного
матеріалу чи речовини розглядається як
посилання на товар, що повністю або
частково складається з цього матеріалу
чи речовини. Класифікація товару, що
складається більше ніж з одного
матеріалу чи речовини, здійснюється
відповідно до вимог правила 3.

3. У разі коли згідно з правилом 2 (b) або з
будь-яких інших причин товар на перший
погляд (prima facie) можна віднести до двох
чи більше товарних позицій, його
класифікація здійснюється таким чином:

(a) перевага надається тій товарній
позиції, в якій товар описується
конкретніше порівняно з товарними
позиціями, де дається більш загальний
його опис. Проте в разі коли кожна з
двох або більше товарних позицій
стосується лише частини матеріалів чи
речовин, що входять до складу суміші чи
багатокомпонентного товару, або лише
частини товарів, що надходять у продаж
у наборі для роздрібної торгівлі, такі
товарні позиції вважаються
рівнозначними щодо цього товару,
навіть якщо в одній з них подається
повніший або точніший опис цього
товару;

(b) суміші, багатокомпонентні товари,
які складаються з різних матеріалів
або вироблені з різних компонентів,
товари, що надходять у продаж у наборах
для роздрібної торгівлі, класифікація
яких не може здійснюватися згідно з
правилом 3 (a), повинні класифікуватися
за тим матеріалом чи компонентом, який
визначає основні властивості цих
товарів, за умови, що цей критерій можна
застосувати;

(c) товар, класифікацію якого не можна
здійснити відповідно до правила 3 (a) або
3 (b), повинен класифікуватися в товарній
позиції з найбільшим порядковим
номером серед номерів товарних
позицій, що розглядаються.

4. Товар, який не може бути
класифікований згідно з
вищезазначеними правилами,
класифікується в товарній позиції, яка
відповідає товарам, що найбільше
подібні до тих, що розглядаються.

Відповідно до Митного тарифу України,
встановленого Законом України "Про
Митний тариф України" до товарної
позиції 2207 відноситься спирт етиловий,
неденатурований, з концентрацією
спирту 80 об. % або більше; спирт етиловий
та інші спиртові дистиляти та спиртні
напої, одержані шляхом перегонки,
денатуровані, будь-якої концентрації;
до товарної позиції 2208 відноситься
спирт етиловий неденатурований з
концентрацією спирту менш як 80 об. %;
спиртові дистиляти та спиртні напої,
одержані шляхом перегонки, лікери та
інші напої, що містять спирт.

При цьому суд звертає увагу, що товарні
позиції 2207 та 2208 відносяться до групи 22
алкогольні і безалкогольні напої та
оцет.

Разом з тим, як свідчать обставини
справи, за технологією, передбаченою
Технічними умовами "Компонент палива
моторного альтернативного
універсальний (КМПУ). ТУ У 20.5-1:2013",
ТДВ "Узинський цукровий комбінат"
здійснює виробництво компоненту
палива моторного альтернативного
універсального, який використовується
як антидетонаційна домішка до
автомобільних бензинів на нафтовій
основі та як окремий компонент у
сумішевих бензинах.

Таким чином, виходячи з призначення
компоненту палива моторного
альтернативного універсального,
останній неможна вважати алкогольним і
безалкогольним напоєм або оцтом, та
класифікувати за товарними позиціями
УКТ ЗЕД 2207 чи 2208, навіть за наявності у
його складі частки спирту.

Згідно з частиною першою статті 69
Кодексу адміністративного судочинства
України доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Частина четверта статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлює, що обставини, які за
законом повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування, крім
випадків, коли щодо таких обставин не
виникає спору.

Доказів, які б підтверджували, що
компонент палива моторного
альтернативного універсальний є
спритом етиловим та відносить до
товарних позицій 2207 та 2208 згідно з УКТ
ЗЕД, матеріали справи не містять.

Суд не приймає до уваги посилання
відповідача, лист Департаменту митної
справи від 09 вересня 2014 року
№99-24/1-02-03/4241, в якому зазначено, що
компонент палива моторного
альтернативного універсальний
належить класифікувати у товарній під
категорії 2207 10 00 90 згідно з УКТ ЗЕД; на
лист ТОВ "Випробувальний центр
паливно-мастильних матеріалів" від 21
серпня 2014 року №419-14, згідно з яким
зразки продукції, відібраної з
ємностей ТДВ "Узинський цукровий
комбінат", є спиртовмісними рідинами,
оскільки: 1) листи будь-яких підприємств
чи установ не є належними доказами в
розумінні Кодексу адміністративного
судочинства України, а лише
викладенням суб'єктивної думки; 2) із
вказаних листів неможливо встановити,
які саме зразки продукції досліджено;
чи були ці зразки компонентом палива
моторного альтернативного
універсальним, що вироблений
позивачем; 3) в пункті 13 акта перевірки
зазначено, що під час перевірки зразки
продукції не відбирались.

З аналогічних підстав суд не враховує
експертний висновок Київської
торгово-промислової палати від 08
вересня 2014 року №К-1695 та додатково
зазначає, що при здійснені експертного
дослідження не досліджувався
компонент палива моторного
альтернативного універсальний,
вироблений ТДВ "Узинський цукровий
комбінат", а оцінювався лист ТОВ
"Випробувальний центр
паливно-мастильних матеріалів" від 21
серпня 2014 року №419-14.

Враховуючи викладене, відповідачем не
доведено факт виробництва ТДВ
"Узинський цукровий комбінат" спирту
етилового, спирту етилового
ректифікованого виноградного, спирту
етилового ректифікованого плодового
та, відповідно, необхідність отримання
відповідної ліцензії, що спростовує
висновки акта перевірки про порушення
вимог статті 2 Закону України "Про
державне регулювання виробництва і
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів" та вказує на
протиправність застосування
фінансових санкцій на підставі абзацу
третього частини другої статті 17
Закону України "Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів" згідно з рішенням про
застосування фінансових санкцій від 27
жовтня 2014 року №000307.

Крім того, колегія суддів зауважує, що
відповідач не довів та не обґрунтував
правомірність розміру застосованого
штрафу саме у сумі 58 850 957,86 грн., так як
матеріали справи не містять доказів
того, що вказана сума складає 200
відсотків вартості виробленої
позивачем продукції, а розмір штрафу
обчислено виходячи із собівартості
компоненту палива альтернативного
універсального, а не за
оптово-відпускними цінами, як вказує
абзац третій частини другої статті 17
Закону України "Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів".

В частині позовних вимог про
скасування рішення про застосування
фінансових санкцій від 27 жовтня 2014 року
№000308 суд керується наступним.

Згідно з абзацом одинадцятим частини
другої статті 17 Закону України "Про
державне регулювання виробництва і
обігу сприту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів" встановлено, що за
зберігання спирту, або алкогольних
напоїв, або тютюнових виробів у місцях
зберігання, не внесених до Єдиного
реєстру, до суб'єктів господарювання
застосовуються фінансові санкції у
вигляді штрафів у розмірі 100 відсотків
вартості товару, який знаходиться в
такому місці зберігання, але не менше
17000 гривень.

Таким чином, в межах даного спору
належить встановити факт зберігання
позивачем зберігання спирту у місцях
зберігання, не внесених до Єдиного
реєстру.

Відповідно до частини п'ятої статті 2
Закону України "Про державне
регулювання виробництва і обігу сприту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів" визначено, що виробництво
спирту етилового, коньячного і
плодового, спирту етилового
ректифікованого виноградного, спирту
етилового ректифікованого плодового,
спирту-сирцю виноградного,
спирту-сирцю плодового та алкогольних
напоїв здійснюється за наявності
внесених до Єдиного реєстру місць
зберігання спирту.

Як передбачають частини шоста-восьма
статті 2 Закону України "Про державне
регулювання виробництва і обігу сприту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів", внесення даних до Єдиного
реєстру проводиться на підставі заяви
суб'єкта господарювання з обов'язковим
зазначенням місцезнаходження місця
зберігання спирту, а також: для
юридичних осіб - найменування,
місцезнаходження, коду Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України (ЄДРПОУ), для
фізичних осіб-суб'єктів господарювання
- прізвища, імені, по батькові, місця
проживання, реєстраційного номера
облікової картки платника податків.

До заяви додаються документ, що
підтверджує право користування цим
приміщенням, та довідка про
відповідність місця зберігання спирту
вимогам, встановленим центральним
органом виконавчої влади,
уповноваженим Кабінетом Міністрів
України.

Довідка про внесення місця зберігання
спирту до Єдиного реєстру видається
суб'єкту господарювання протягом п'яти
календарних днів від дати подання
заяви. Ведення Єдиного реєстру та
видача довідок про внесення місць
зберігання спирту до Єдиного реєстру
здійснюються за рахунок коштів
Державного бюджету України. Органи
влади забезпечують вільний доступ до
відомостей, які містяться в Єдиному
реєстрі.

Згідно із пунктом 17 Порядку визначення
виробників і покупців спирту та
здійснення контролю за його обігом,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 29 серпня 2002 року
№1266 (далі по тексту - Порядок), місця
зберігання спирту вносяться до Єдиного
реєстру місць зберігання спирту (далі -
Єдиний реєстр) у порядку, визначеному
ДПС.

До Єдиного реєстру вносяться: місця
зберігання спирту суб'єктів
підприємницької діяльності -
виробників спирту та алкогольних
напоїв; місця зберігання спирту
суб'єктів господарювання, які
отримують спирт для забезпечення
виробничих та інших потреб, якщо його
кількість перевищує 100 декалітрів на
квартал.

Спирт зберігається його власником
виключно в місцях зберігання спирту,
внесених до Єдиного реєстру за його
заявою.

Спирт повинен зберігатися та
обліковуватися орендарем
спиртосховища (спиртобази) окремо від
продукції орендодавця. У спиртосховищі
(на спиртобазі) повинні бути належні
умови для проведення інвентаризації та
обліку спирту окремо орендарем і
орендодавцем, що є обов'язковою умовою
договору оренди.

Пункт 20 Порядку визначає, що на
підставі довідки про відповідність
місця зберігання спирту встановленим
вимогам та заяви суб'єкта
підприємницької діяльності
департамент вносить місце зберігання
спирту до Єдиного реєстру і видає
довідку за формою, затвердженою ДПС.

Наведені правові норми вказують, що
виробник спирту зобов'язаний зберігати
спирт виключно в місцях зберігання
спирту, внесених до Єдиного реєстру за
його заявою.

Між тим, судом вище встановлено, що ТДВ
"Узинський цукровий комбінат" не є
виробником спирту, що виключає його
обов'язок мати внесені до Єдиного
реєстру місця зберігання спирту та,
відповідно, здійснювати зберігання
спирту в таких місцях.

Колегія суддів також звертає увагу, що
буквальний зміст абзацу одинадцятого
частини другої статті 17 Закону України
"Про державне регулювання виробництва
і обігу сприту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів" вказує, що розмір
фінансових санкцій у вигляді штрафу
дорівнює 100 відсоткам вартості товару,
який знаходиться в місці зберігання, не
винесеному до Єдиного державного
реєстру.

Однак, відповідач не надав суду
доказів, які б підтвердили, що на момент
перевірки позивача (02 вересня 2014 року)
останній зберігав спирт в місці
зберігання, не винесеному до Єдиного
державного реєстру, та не надав
обґрунтованого розрахунку суми
застосованого штрафу у розмірі 7 634 268,12
грн., а також доказів кількості та
вартості спирту, з яких обчислена сума
штрафу.

Суд також зазначає, що форма
оскаржуваних рішень не узгоджується із
нормами Податкового кодексу України,
виходячи з наступного.

Форма рішення про застосування
фінансових санкцій встановлена
Порядком застосування фінансових
санкцій, передбачених статтею 17 Закону
України "Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів",
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 02 червня 2003 року
№790.

Разом із тим, відповідно до пункту 10
підрозділу 10 розділу ХХ Податкового
кодексу України (Перехідні положення)
нормативно-правові акти Кабінету
Міністрів України, Державної
податкової адміністрації України та
інших центральних органів виконавчої
влади, прийняті до набрання чинності
цим Кодексом на виконання законів з
питань оподаткування, та
нормативно-правові акти, які
використовуються при застосуванні
норм законів про оподаткування (в тому
числі акти законодавства СРСР),
застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Кодексу, до прийняття
відповідних актів згідно з вимогами
цього Кодексу.

Зважаючи на викладене, будь-які норми,
що прийняті до набрання чинності
Податковим кодексом України або
одночасно з ним, можуть
застосовуватися лише в частині, що не
суперечить нормам цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3
статті 54 Податкового кодексу України
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань, зменшення (збільшення)
суми бюджетного відшкодування та/або
зменшення (збільшення) від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, зокрема якщо згідно з
податковим та іншим законодавством
особою, відповідальною за нарахування
сум податкових зобов'язань з окремого
податку або збору, застосування
штрафних (фінансових) санкцій та пені, у
тому числі за порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності, є
контролюючий орган.

Наведена норма в імперативному порядку
зобов'язує контролюючий орган
визначити суму грошових зобов'язань за
штрафними санкціями платникові
податку в тому разі, якщо таким
платником порушено норми
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на відповідний орган.

Статтею 113 Податкового кодексу України
передбачено, що штрафні (фінансові)
санкції застосовуються також і за
порушення вимог іншого, крім
податкового, законодавства, якщо
контроль за дотриманням відповідних
норм покладено на контролюючі органи.

Таким чином, обов'язком контролюючих
органів у розумінні Податкового
кодексу України є визначення суми
грошових зобов'язань у вигляді
штрафних санкцій за порушення норм
іншого, крім податкового,
законодавства, якщо контроль за
дотриманням відповідних норм
покладений на контролюючі органи.

Зазначене поширюється також і на
санкції за порушення норм
законодавства, що регулює обіг спирту,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів, оскільки контроль за
дотриманням відповідних норм
покладено на органи доходів і зборів
України.

При цьому відповідно до підпункту 14.1.39
пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу
України грошове зобов'язання платника
податків - сума коштів, яку платник
податків повинен сплатити до
відповідного бюджету як податкове
зобов'язання та/або штрафну (фінансову)
санкцію, що справляється з платника
податків у зв'язку з порушенням ним
вимог податкового законодавства та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, а також санкції за
порушення законодавства у сфері
зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до пункту 58.1 статті 58
Податкового кодексу України у разі,
коли сума грошового зобов'язання
платника податків, передбаченого
податковим або іншим законодавством,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи,
розраховується контролюючим органом
відповідно до статті 54 цього Кодексу
(крім декларування товарів,
передбаченого для громадян), або у разі,
коли за результатами перевірки
контролюючий орган встановлює факт
невідповідності суми бюджетного
відшкодування сумі, заявленій у
податковій декларації, або зменшує
розмір задекларованого від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість, розрахованого платником
податків відповідно до розділу V цього
Кодексу, такий контролюючий орган
надсилає (вручає) платнику податків
податкове повідомлення-рішення.

Таким чином, контролюючий орган, у разі
виявлення порушення вимог
законодавства, яке регулює обіг спирту,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів, якщо таке порушення тягне за
собою визначення грошових зобов'язань
у вигляді
адміністративно-господарських
санкцій, зобов'язаний прийняти
податкове повідомлення-рішення, а
прийняття будь-яких інших рішень, у
тому числі про застосування фінансових
санкцій, суперечитиме Податковому
кодексу України.

Аналогічна позиція доведена Вищим
адміністративним судом України в
інформаційному листі від 28 березня 2014
року №375/11/14-14.

Враховуючи викладене, рішення
Державної фіскальної служби України
про застосування фінансових санкцій
від 27 жовтня 2014 року №000307 та №000308 є
протиправними та підлягають
скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного
суду міста Києва, Державною фіскальною
службою України не доведено
правомірність та обґрунтованість
прийняття спірних рішень про
застосування фінансових санкцій з
урахуванням вимог встановлених
частиною другою статті 19 Конституції
України та частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, а тому, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, адміністративний
позов ТДВ "Узинський цукровий комбінат"
підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Частина третя статті 4 Закону України
"Про судовий збір" встановлює, що під
час подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

Матеріали справи підтверджують, що
позивач сплатив судовий збір у розмірі
4 872,00 грн., тобто, у розмірі, більшому ніж
передбачено Законом.

Таким чином, на користь позивача з
Державного бюджету України належить
присудити лише 10 відсотків розміру
ставки судового збору за подання
адміністративного позову майнового
характеру - 487,20 грн.; решта судового
збору сплачена позивачем за подання
адміністративного позову майнового
характеру 4 384,80 грн. (4 872,00 грн.-487,20 грн.),
може бути повернена в порядку,
визначеному статтею 7 Закону України
"Про судовий збір" як така, що внесена в
більшому розмірі, ніж встановлено
законом.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з
додатковою відповідальністю
"Узинський цукровий комбінат"
задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати
рішення Державної фіскальної служби
України про застосування фінансових
санкцій від 27 жовтня 2014 року №000307 та
№000308.

3. Присудити з Державного бюджету
України на користь Товариства з
додатковою відповідальністю
"Узинський цукровий комбінат" понесені
ним витрати по сплаті судового збору у
розмірі 487,20 (чотириста вісімдесят сім
гривень двадцять копійок).

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
В.А. Кузьменко

Судді
К.Ю. Гарник

К.М. Кобилянський