Справа № 2а-1283/10/2670
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2014-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2014 року м.
Київ К/800/64323/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
суддіБорисенко І.В.суддів Кошіля
В.В. Моторного О.А.,розглянувши у
попередньому судовому
засіданнікасаційну скаргуДержавної
податкової інспекції у Подільському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києвіна постанову та
ухвалуОкружного адміністративного
суду м. Києва від 19.06.2013 Київського
апеляційного адміністративного суду
від 28.11.2013у справі № 2а-1283/10/2670за
позовомфізичної особи-підприємця
ОСОБА_4доДержавної податкової
інспекції у Подільському районі м.
Києва Державної податкової
службипровизнання нечинними
податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4
звернувся в Окружного
адміністративного суду м.Києва з
позовом до Державної податкової
інспекції у Подільському районі
м.Києва Державної податкової служби
про визнання нечинними податкових
повідомлень-рішень від 31.12.2008 за №
/0, № /0.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
19.06.2013, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 28.11.2013,
позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями
судів попередніх інстанцій, відповідач
подав касаційну скаргу, в якій просить
її задовольнити, а оскаржувані судові
рішення скасувати, оскільки вважає, що
постанову суду першої та ухвалу суду
апеляційної інстанцій було прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

У письмовому запереченні на касаційну
скаргу позивач, посилаючись на те, що
вимоги касаційної скарги є
необґрунтованими, просить у
задоволенні касаційної скарги
відмовити, а рішення судів попередніх
інстанцій залишити без змін.

Переглянувши судові рішення в межах
касаційної скарги, перевіривши повноту
встановлення судовими інстанціями
фактичних обставин справи та
правильність застосування ними норм
матеріального та процесуального права,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення касаційної
скарги, з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне:

- відповідачем проведено планову
виїзну перевірку
фінансово-господарської діяльності
позивача за період з 01.07.2006 по 30.09.2008, за
результатами якої складений акт від
30.12.2008 № 124-17-405-;

- перевіркою встановлено порушення
позивачем ст.1 Указу Президента України
«Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва» в результаті
перевищення позивачем граничного
обсягу виручки в 500 000 грн. від
реалізації товарів за рік; ст.13 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян», п.19.1
ст.19 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» в результаті
заниження позивачем обсягу виручки від
реалізації товарів (робіт, послуг) у
звітах суб'єкта малого підприємництва
на суму 474 371,31 грн., заниження валового
доходу за 9 місяців 2008 на суму 105 647,72
грн., що призвело до заниження чистого
оподатковуваного доходу за ІІІ квартал
2008 року на суму 79 235,34 грн. та до
донарахуванню податку з доходів
фізичних осіб за звітний період на суму
11 885,3 грн.; пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
внаслідок чого позивачу донараховано
податок на додану вартість на суму 612 920
грн.;

- на підставі акту перевірки
відповідачем прийнято:

1) податкове повідомлення-рішення №
/0 від 31.12.2008, яким позивачу
нараховано податкове зобов'язання з
податку на додану вартість у сумі 919 380
грн. (з яких: 612 920 грн. - основний платіж
та 306 460 грн. - штрафні (фінансові)
санкції);

2) податкове повідомлення-рішення №
/0 від 31.12.2008, яким позивачу
нараховано податкове зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб у
розмірі 11 885,3 грн. за основним платежем.

Задовольняючи позов, суди першої та
апеляційної інстанцій дійшли висновку,
що висновки відповідача щодо порушень,
встановлених актом перевірки від 30.12.2008
№ 124-17-405-, на підставі якого були
винесені оскаржувані податкові
повідомлення-рішення, є
необґрунтованими, оскільки не знайшли
свого підтвердження в ході судового
розгляду справи та факт вчинення
позивачем порушень вимог податкового
законодавства відповідачем не
доведений.

Суд касаційної інстанції погоджується
з висновками судів попередніх
інстанцій, з огляду на наступне.

Згідно п.22.10 ст.22 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб»
(чинного на момент виникнення спірних
правовідносин) Декрет Кабінету
Міністрів України від 26.12.1992 № 13-92 «Про
прибутковий податок з громадян»
визнано таким, що втратив чинність,
крім розділу IV у частині оподаткування
доходів фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю, який
застосовується з урахуванням положень
пункту 9.12 статті 9 цього Закону та діє
до набрання чинності спеціальним
законом з питань оподаткування
фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності.

Відповідно до ч.1, 2 ст.13 Декрет Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» від 26.12.1992 № 13-92
оподаткуванню підлягають доходи
громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Зокрема, оподатковуваним доходом
вважається сукупний чистий доход,
тобто різниця між валовим доходом
(виручки у грошовій та натуральній
формі) і документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з
одержанням доходу. Якщо ці витрати не
можуть бути підтверджені
документально, то вони враховуються
податковими органами при проведенні
остаточних розрахунків за нормами,
визначеними Головною державною
податковою інспекцією України за
погодженням з Міністерством економіки
України та Державним комітетом України
по сприянню малим підприємствам та
підприємництву.

Згідно ст.1 Указу Президента України
«Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва» (чинного на час
виникнення спірних правовідносин),
виручкою від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) вважається
сума, фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок або (та) в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

За змістом п.1.3 Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
щодо дотримання податкового та
валютного законодавства суб'єктами
підприємницької діяльності - фізичними
особами, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 11.06.2004 № 326 (чинного на час
виникнення спірних правовідносин)
перед початком проведення
документальної перевірки
фінансово-господарської діяльності
платника податків за
місцезнаходженням податкового органу
посадова особа, відповідальна за
проведення перевірки, зобов'язана
прийняти надані суб'єктом
підприємницької діяльності документи,
пов'язані із здійсненням
підприємницької діяльності за період,
що перевіряється. Зазначені документи
приймаються за описом, складеним
платником податків за власним
бажанням.

Опис наданих для перевірки документів
складається у двох примірниках
особисто суб'єктом підприємницької
діяльності в присутності посадової
особи, відповідальної за проведення
перевірки. В описі в обов'язковому
порядку зазначається кожний переданий
документ із указанням його
найменування, номера та дати видачі. У
разі наявності значної кількості
однотипних документів, наприклад,
накладних на придбання товару, в описі
допускається запис із зазначенням
назви однотипних документів (накладна),
їх кількість, за який період діяльності
вони надані та кількість аркушів.

У кінці опису суб'єктом
підприємницької діяльності повинно
бути зазначено, що для проведення
перевірки документи надані в повному
обсязі, інші документи, пов'язані із
здійсненням підприємницької
діяльності, відсутні.

Один примірник опису додається до
матеріалів перевірки, а інший -
залишається у платника податків.

Після закінчення перевірки посадова
особа, відповідальна за проведення
перевірки, повертає платнику податків
документи за описом. Платник податків
на першому примірнику опису, що
додається до акта перевірки, вчиняє
запис: «Документи після завершення
проведення перевірки отримав у повному
обсязі», зазначає дату їх отримання та
ставить особистий підпис.

У разі відсутності у платника податків
документів, пов'язаних із здійсненням
підприємницької діяльності, така особа
повинна надати письмове пояснення щодо
причин їх відсутності.

З огляду на зміст наведених положень
податкового законодавства, колегія
суддів касаційної інстанції
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій про те, що при
проведенні планової виїзної
документальної перевірки
фінансово-господарської діяльності
платника податків, в тому числі, при
здійсненні перевірки достовірності і
правильності визначення платником сум
валових витрат і валових доходів,
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість, податковим
органом мають досліджуватися первинні
та розрахункові документи, які,
відповідно, стали підставою для
формування показників податкової
звітності, що підлягають перевірці.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем було
проведено документальну планова
виїзну перевірку позивача без
дотримання встановленого порядку її
проведення, зокрема, без дослідження
первинних і розрахункових документів
позивача, а висновки відповідача щодо
виявлених порушень фактично
сформовані на відомостях з Центральної
бази даних Державного реєстру фізичних
осіб ДПА України про суми виплачених
доходів за формою № 1-ДФ відносно
позивача за період з 01.04.2007 по 31.12.2008.

Так, відповідач дійшов висновку, що
позивач отримував від різних юридичних
осіб суми доходів по ознаці доходу 42 -
дохід, виплачений самозайнятій особі
(згідно Довідника ознак доходів до
Порядку заповнення та подання
податковими агентами податкового
розрахунку сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, і сум утриманого з них податку,
затвердженого наказом ДПА України від
29.09.2003 № 451), які були ідентифіковані
податковим органом як виручка від
реалізації товарів (робіт, послуг).

Проте, аналізуючи докази, подані
позивачем на спростування доводів
відповідача (а саме листи підприємств і
сертифікат іменних акцій щодо
наявності у позивача права власності
на акції ВАТ «Запорізький
металургійний комбінат
«Запоріжсталь»), судами попередніх
інстанцій встановлено, що нарахування
та виплата сум коштів на користь
позивача переважно не була пов'язана з
підприємницькою діяльністю
останнього.

З огляду на наведенні положення
податкового законодавства та
встановлені судами першої та
апеляційної інстанцій обставини
справи, колегія суддів погоджується з
висновком судів, що використані
відповідачем під час проведення
документальної перевірки матеріали не
є єдиним та беззаперечним доказом того,
що визначені платнику податку суми
доходів, нарахованих (виплачених)
фізичній особі іншими особами по
ознаці доходу - 42, є такими, що отриманні
лише за результатами ведення
підприємницької діяльності.

Таким чином, колегія суддів касаційної
інстанції погоджується з висновком
судів попередніх інстанцій, що доводи
відповідача, якими обґрунтовано факти
вчинення позивачем порушень вимог
податкового законодавства, та якими
обумовлено прийняття оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень, не
знайшли свого підтвердження належними
та допустимими доказами в ході
судового розгляду справи.

Суд касаційної інстанції не вбачає
порушень судами попередніх інстанцій
норм матеріального та процесуального
права при вирішенні даної справи та
вважає, що суди повно встановили
обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи, та
надали їм правову оцінку на підставі
норм закону, що підлягали застосуванню
до даних правовідносин.

Відповідно до ст.224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
знаходить підстав, які могли б
призвести до скасування оскаржуваних
судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Подільському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві залишити без
задоволення.

2. Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
19.06.2013 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 28.11.2013 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, передбачених статтею 237
Кодексу адміністративного судочинства
України, у порядку та в строки,
встановлені статтями 236 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
І.В. Борисенко

Судді
В.В. Кошіль

О.А. Моторний