Справа № 159/274/14а, 2а/159/92/14
Суддя: Запотічний І.І.
Дата ухвалення: 2014-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 року
Справа №
876/4609/14

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Запотічного І.І.,

суддів
Довгої О.І., Ліщинського А.М.,

розглянувши у відкритому в порядку
письмового провадження в м. Львові
апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Ковелі та
Ковельському районі на постанову
Ковельського міськрайонного суду
Волинської області від 14.04.2014 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в м. Ковелі та
Ковельському районі про зобов'язання
провести перерахунок пенсії,-

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до управління
Пенсійного фонду України в м. Ковелі та
Ковельському районі про визнання
протиправними дії відповідача та
зобов'язання провести перерахунок
пенсії.

Позивач позовні вимоги мотивував тим,
що в березні 2014 року він звернувся із
заявою до управління Пенсійного фонду
України в м. Ковелі та Ковельському
районі про перерахунок пенсії
державного службовця з врахуванням сум
виплат на матеріальну допомогу на
вирішення соціально побутових проблем,
матеріальну допомогу на оздоровлення,
а також виплату щомісячних індексацій,
які не були враховані при нарахуванні
пенсії позивача, з яких фактично були
нараховані та сплачені страхові внески
або збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування, однак листом від
20.03.2014 року їй було відмовлено у
перерахунку пенсії. Вважає таку
відмову неправомірною, тому позивач
був змушений звернутись із позовом до
суду. Просив позов задоволити.

Постановою Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 14.04.2014 року позов
задоволено частково. Зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України в
місті Ковелі та Ковельському районі
Волинської області провести
перерахунок та виплату позивачу
пенсії, як державному службовцю, з
урахуванням фактично отриманих ним сум
матеріальної допомоги на оздоровлення,
матеріальної допомоги на вирішення
соціально-побутових питань та
індексації заробітної плати, починаючи
з 07 жовтня 2013 року з урахуванням
проведених виплат. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Постанову суду першої інстанції
оскаржило управління Пенсійного фонду
України в м. Ковелі та Ковельському
районі. Вважає, що оскаржувана
постанова прийнята з помилковим
застосуванням норм матеріального та
процесуального права та підлягає
скасуванню з підстав викладених у
апеляційній скарзі. Просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову, якою у задоволені позову
відмовити.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.197 КАС України
дану справу розглянуто в порядку
письмового провадження, за наявними у
справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу апелянта слід
залишити без задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України до
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім, випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Відповідно до ст.159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухваленим відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасовано правильне по суті рішення
суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач ОСОБА_1 знаходиться на обліку в
управління Пенсійного фонду України в
м. Ковелі та Ковельському районі та з
27.09.2009р. отримує пенсію за віком
відповідно до Закону України "Про
державну службу".

В березні 2014р. позивач звернувся із
заявою до відповідача про перерахунок
призначеної йому пенсії відповідно до
ст. 37 Закону України "Про державну
службу" з врахуванням всіх складових
заробітної плати в тому числі
матеріальної допомоги на оздоровлення
та вирішення соціально-побутових
питань, індексації, премій, надбавки за
вислугу років у фактично виплачуваному
розмірі, згідно довідки про заробітну
плату.

Однак, відповідачем своїм листом від
20.03.2014 року за №72/Д-01 відмовив у
задоволені вимог які містились у заяві
(а.с.20-22).

Відповідно до ст. 37 Закону України "Про
державну службу України" на одержання
пенсії державних службовців мають
право особи, які досягай встановленого
законодавством пенсійного віку, за
наявності страхового стажу для
чоловіків - не менше 25 років, для жінок -
не менше 20 років, у тому числі стажу
державної служби - не менше 10 років, та
які на час досягнення пенсійного віку
працювали на посадах державних
службовців, а також особи, які мають не
менше 20 років стажу роботи на посадах,
віднесених до категорій посад
державних службовців, - незалежно від
місця роботи на час досягнення
пенсійного віку. Пенсія державним
службовцям призначається в
розмірі 80 відсотків від сум
заробітної плати, на які
нараховуються страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, без обмеження граничного
розміру пенсії, а особам, які на час
звернення за призначенням пенсії не є
державними службовцями, - у розмірі 80
відсотків заробітної плати працюючого
державного службовця відповідної
посади та рангу за останнім місцем
роботи на державній службі..

Згідно ч. 2 ст. 33 Закону України "Про
державну службу" заробітна плата
державних службовців складається з
посадових окладів, премій, доплати за
ранги, надбавки за вислугу років на
державній службі та інших надбавок.

Частиною 6 ст. 33 Закону України "Про
державну службу" передбачено, що,
державним службовцям можуть
установлюватися надбавки за високі
досягнення у праці і виконання
особливо важливої роботи, доплати за
виконання обов'язків тимчасово
відсутніх працівників та інші надбавки
і доплати, а також надаватися
матеріальна допомога для вирішення
соціально-побутових питань.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України
"Про державну службу" передбачено
виплату державним службовцям допомоги
на оздоровлення в розмірі посадового
окладу при наданні щорічної відпустки.

Системний аналіз наведеного дає змогу
колегії суддув вважати, що матеріальна
допомога на оздоровлення, індексація
та компенсація за невикористані дні
відпустки входила до системи оплати
праці державного службовця.

Стаття 41 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" визначає виплати (доходи),
що враховуються в заробітну плату
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії.

За змістом наведених норм отримувані
застрахованою особою суми виплат, з
яких були фактично нараховані та
сплачені страхові внески або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, враховуються в заробіток
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії, незалежно від того
чи входять вони до структури
заробітної плати.

Аналогічна позиція відображена у
постанові Верховного Суду України від
20 лютого 2012 року у який зазначено, що є
неправильними висновки суду про те, що
оскільки матеріальна допомога, на яку
нараховувався збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування, не
включається до складу заробітної плати
державного службовця, то вона не
враховується при обчисленні розміру
його пенсії.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної
інстанції переконаний, що судом першої
інстанції надано належну оцінку
наявним у справі доказам, а їх достатня
кількість та взаємний зв'язок у
сукупності дали змогу суду першої
інстанції зробити вірний висновок про
наявність підстав для задоволення
позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів
не вбачає підстав для скасування
постанови суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи
апеляційної скарги являються
безпідставними та необґрунтованими та
не спростовують висновків суду першої
інстанції, правова оцінка доказів дана
вірно, а відтак у задоволенні
апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 160 , 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Ковелі та
Ковельському районі залишити без
задоволення, а постанову Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 14.04.2014 року у справі
№159/2274/14-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі. На
ухвалу може бути подано касаційну
скаргу безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили.

Головуючий
І.І. Запотічний

Судді
О.І. Довга

А.М. Ліщинський