Справа № 802/2637/14-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/2637/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Мультян М.Б.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

04 грудня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О.

за участю секретаря судового
засідання: Марцісь Ю.А.

за участю представників сторін:

апелянта - Терепа С.В., Пастух О.В.

позивача - Якимчук В.І., Мазурчак О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у Вінницькій області на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 11 вересня
2014 року у справі за адміністративним
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Гніванський
гранітний кар'єр" до Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів і зборів у
Вінницькій області (Тиврівське
відділення) про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Вінницького окружного
адміністративного суду знаходилась
адміністративна справа за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Гніванський
гранітний кар'єр" (далі - ТОВ
"Гніванський гранітний кар'єр") до
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у Вінницькій області
(Тиврівське відділення) (далі -
Вінницька ОДПІ) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень.

Вінницький окружний адміністративний
суд постановою від 11.09.2014 року вказаний
позов задовольнив повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду першої інстанції, відповідачем
подано апеляційну скаргу з підстав
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, у
зв'язку з чим, апелянт просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою відмовити позивачу в задоволенні
позову.

Обгрунтовуючи апеляційні вимоги
скаржник зауважив, що посадовими
особами підприємства не доведено факту
відгрузки гірничої маси, що не дає
можливості встановити факт отримання
даного товару в господарській
діяльності.

Крім того відповідач наголошував на
тому, що походження товару, умови його
транспортування, відповідність його
технічним умовам згідно з ГОСТом,
отриманого ПП «Асторг-М» та в
подальшому реалізованого покупцям,
документально товариством не
підтверджено, що свідчить про
перерахування коштів без мети
реального настання правових наслідків.

У судовому засіданні представники
відповідача вимоги апеляційної скарги
підтримали в повному обсязі та просили
суд їх задовольнити.

Представники відповідача проти
доводів скаржника заперечили та
посилаючись на письмові заперечення
від 20.11.2014 року, просили суд у
задоволенні апеляційної скарги
відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а рішення
суду першої інстанції без змін,
виходячи з наступного.

Відповідно до статті 198 Кодексу
адміністративного судочинства
(далі-КАС) України, за наслідками
розгляду апеляційної скарги на
постанову суду першої інстанції, суд
апеляційної інстанції має право
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Як досліджено з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, 06
червня 2014 року відповідачем проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку правомірності нарахування
товариством з обмеженою
відповідальністю "Гніванський
гранітний кар'єр" бюджетного податку
відшкодування на додану вартість на
поточний рахунок платника у банку в
сумі 529945 грн. відображене у податковій
декларації з ПДВ, поданій за
відповідний звітний (податковий)
період березень 2014 року з урахуванням
поданих уточнюючих розрахунків.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем складено акт № 1514/15/35558713
від 06 червня 2014 року, висновками якого
встановлено порушення п. 185.1 ст. 185, п. 188.1
ст. 188, п. 187.1 ст. 187, п. 198.1. 198.3, п. 198.6 ст. 198,
п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3, п. 200.4 Податкового
кодексу України ТОВ "Гніванський
гранітний кар'єр" завищено заявлену
суму бюджетного відшкодування ПДВ за
березень 2014 року на 529495 грн.; на
порушення п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 187.1
ст. 187, п. 198.1. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2,
п. 200.3, п. 200.4 Податкового кодексу
України ТОВ "Гніванський гранітний
кар'єр" завищено залишок від'ємного
значення, який після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду за березень 2014
року на 1016858 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки
26 червня 2014 року Вінницькою об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області (Тиврівське
відділення) винесено податкові
повідомлення-рішення форми "В1" №,
яким товариству зменшено суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість у розмірі 529495 грн. та
форми "В4" № , яким зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 1016858.

Не погоджуючись із зазначеним
податковим повідомлення-рішенням,
позивач оскаржив їх в судовому порядку.

Суд першої інстанції при ухваленні
оскаржуваної постанови виходив з
протиправності оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень, а
відтак наявності правових підстав для
їх скасування.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів апеляційної
інстанції погоджується, виходячи з
наступного.

Як встановлено під час апеляційного
розгляду, ТОВ "Гніванський гранітний
кар'єр" подано до Вінницької ОДПІ
(Тиврівське відділення) декларацію з
податку на додану вартість за березень
2014 року з додатками, а саме: сума
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість на поточний рахунок
платника податку відображена у рядку
23.1 декларації, яку сформовано з
урахуванням залишку від'ємного
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту, нарахованої за попередні
звітні (податкові) періоди, а саме: за
липень 2012 року в сумі 41080,0 грн., за
серпень 2012 року в сумі 55517 грн., за
грудень 2012 року в сумі 96638,00 грн., за
січень 2013 року в сумі 93448 грн., за лютий
2013 року в сумі 86352,0 грн., за березень 2013
року в сумі 64563 грн., за квітень 2012 року в
сумі 91897 грн., що в загальній сумі
складає 529495,00 грн.

В свою чергу податковий орган в
обґрунтування своєї правової позиції
посилається на те, що в період за який
перевірялось ТОВ "Гніванський
гранітний кар'єр", останнім завищено
заявлену суму до бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість за березень 2014 року на 529495,00
грн. та встановлено завищення залишку
від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до податкового кредиту наступного
податкового періоду (рядок 24
декларації) за березень 2014 року на
1016858,00 грн.

Надаючи правову оцінку доводам
податкового органу судова колегія
враховує слідуюче.

В силу положень пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України податковий кредит - це сума, на
яку платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та
складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України
сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

Датою виникнення права платника
податку на податковий кредит згідно із
п. 198.2 ст. 198 ПК України вважається дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів з банківського рахунку
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг), дата виписки
відповідного рахунку (товарного чека) -
в разі розрахунків з використанням
кредитних дебетових карток або
комерційних чеків; або дата отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не
дозволяється включення до податкового
кредиту будь-яких витрат по сплаті
податку, що не підтверджені
податковими накладними.

Згідно із п. 201.1 ст. 201 ПК України
податкова накладна повинна містити
зазначені окремими рядками: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної
особи-продавця або податкова адреса
фізичної особи-продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Пунктами 201.6, 201.8, 201.10 статті 201 ПК
України передбачено, що податкова
накладна є податковим документом і
підставою для нарахування сум податку,
що відноситься до податкового кредиту.
Право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку.

У розрізі наведених правових положень
судова колегія зазначає, в разі видачі
покупцю контрагентом, який
зареєстрований як платник ПДВ,
податкових накладних з усіма
необхідними реквізитами, визначеними
законом, такий покупець має право на
включення цього податку до складу
податкового кредиту за звітній
податковий період.

На спростування висновків Вінницької
ОДПІ, матеріали адміністративної
справи містять ряд первинних
бухгалтерських документів, які,
підтверджують правомірність
формування позивачем податкового
кредиту за березень 2014 року на суму
529495,00 грн., зокрема договори поставки,
специфікації товару, акти
здачі-прийняття робіт, податкові
накладні, тощо, а відтак посилання
податкового органу в цій частині є
безпідставними.

Також суд апеляційної інстанції не
бере до уваги посилання податкового
органу наведені в апеляційній скарзі
щодо завищення позивачем податкового
кредиту та заниження податкових
зобов'язань його контрагентами, з
підстав нижчевикладеного.

Щодо господарських операцій
товариства з обмеженою
відповідальністю ТОВ "Гарден Стар Груп"
апелянт зауважує, що ТОВ "Гніванський
гранітний кар'єр" в липні 2012 року не
відображено в додатку 5 до податкової
декларації та відповідно не включено
до складу декларації з податку на
додану вартість податкову накладну №
2301 від 16 липня 2012 року виписану ТОВ
"Гарден Стар Груп" внаслідок чого
занижено податкові зобов'язання з
податку на додану вартість на 7486,32 грн.

Проте, як встановлено в судовому
засіданні податкову накладну № 2301 від
16 липня 2012 року ТОВ "Гніванський
гранітний кар'єр" включив в липні 2012
року в додаток 5 та в декларацію з
податку на додану вартість.
Представник позивача зазначив, що в
додатку 5 до декларації з податку на
додану вартість помилково замість
індивідуального податкового номера
платника податку зазначив його код
ЄДРПОУ.

В судовому засіданні оглянуто
декларацію з податку на додану
вартість за липень 2012 року (том 1 а.с.
61-63), додаток 5 до декларації (том 1 а.с.
137), податкову накладну № 2301 від 16 липня
2012 року (том 1 а.с. 134), розрахунок № 12 від
05 жовтня 2012 року коригування
кількісних і вартісних показників до
податкової накладної № 2301 від 24 травня
2012 року (том 1 а.с. 135) та витяг з реєстру
виданих податкових накладних (том 1 а.с.
136).

Так, зазначена неточність не може бути
підставою для повторного нарахування
податку на додану вартість по
зазначеному контрагенту, оскільки
призводить до подвійного нарахування
податку. Отже, збільшення податкових
зобов'язань на 7486,32 грн. є
безпідставним.

Як зазначено в судовому засіданні та
представником відповідача, що
позивачем по операціях з ПП "Асторг-М"
завищено податковий кредит на 79166,67 грн.
за липень 2012 року та серпень 2012 року на
83333,33 грн. При цьому, податковий орган не
посилається на порушення Податкового
кодексу України, а зазначає, що
податковий кредит зменшено на підставі
акту перевірки контрагента №
5583/15-222/38052647 від 18 грудня 2012 року, яка
проведена Кременчуцькою ОДПІ.

На підтвердження господарських
операцій між ТОВ "Гніванський
гранітний кар'єр" та ПП "Асторг-М"
оглянуто податкову накладну №1 від 31
липня 2012 року; видаткову накладну №
ЛК-0000678 від 31 липня 2012 року; договір
купівлі-продажу автомобіля №182 від 01
липня 2012 року (том 1 а.с. 186-188); дозвіл на
рух транспортних засобів з
надгабаритними та великогабаритними
вантажами №165-нг від 29 серпня 2012 року
(том 1 а.с. 189); дозвіл на рух транспортних
засобів з надгабаритними та
великогабаритними вантажами №166-нг від
29 серпня 2012 року (том 1 а.с. 190); податкову
накладну № 72 від 30 серпня 2012 року (том 1
а.с. 191); видаткову накладну № ЛК-0000687 від
30 серпня 2012 року (том 1 а.с. 192); квитанцію
№1 (том 1 а.с. 193); договір
купівлі-продажу автомобіля № 35 від 01
липня 2012 року ( том 1 а.с. 194-196).

По операціях ТОВ "Гніванський
гранітний кар'єр" з ТОВ "СТВ" завищено
податковий кредит на 256588,03 грн., за
липень 2012 року, серпень 2012 року на 170609,34
грн., лютий 2013 року на 37930,69 грн., за
березень 2013 року на 31481,7 грн. Також
податковим органом зазначено, що ДПІ у
Голосіївському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві складено акти № 505/3-22-01 від 12
листопада 2013 року та № 658/3-22-01 від 24
грудня 2013 року "Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ "СТВ",
якою не підтверджено наявність
поставок товарів (послуг) від ТОВ
"Спілка Товаровиробників" та
підприємствами-покупцями здійснені
без мети настання реальних наслідків.

В судовому засіданні на підтвердження
господарських операцій між ТОВ
"Гніванський гранітний кар'єр" та ТОВ
"СТВ" оглянуто договір транспортної
експедиції № 21/05-12-01/1 від 21 травня 2012
року, додаткові угоди до договору
транспортної експедиції, податкові
накладні, акти виконаних робіт та
додатки до них.

Надаючи правову оцінку даним доказам,
судова колегія виходить з того з того,
що у відповідності до постанови
Верховного суду України у справі № 21-
42а-10 від 31 січня 2011 року, не виконання
контрагентом свого зобов'язання зі
сплати ПДВ до бюджету тягне
відповідальність та негативні
наслідки сам для цієї особи.

Варто відмітити, що податковим
законодавством не ставиться в
залежність отримання результатів
перевірок контрагентів суб'єкта
оподаткування від підтвердження
правомірності нарахування сум податку
на додану вартість, якщо останній
виконав усі передбачені законом умови
та має всі документальні підтвердження
розміру такого податкового кредиту.

Щодо господарських операцій ТОВ
"Гніванський гранітний кар'єр" з ТОВ
"Авангард", суд зазначає наступне.

Так, податковим органом не визнано в
складі податкового кредиту податок на
додану вартість в сумі 50177,20 грн. по
операціях з ТОВ "Авантрейд". На підставі
податкової накладної ТОВ "Авантрейд"
№121210-01 від 10 жовтня 2012 року податковим
органом вилучено зі складу податкового
кредиту податок на додану вартість в
сумі 18788,44 оскільки відповідачем
зазначено, що дану податкову накладну
в бухгалтерському обліку не проведено.
Окрім того, перевіркою виявлено, що
підписи на податкових накладних не
збігаються, що вказує на різних
отримувачів товару.

Проте, матеріали адміністративної
справи містять податкову накладну
№121001 від 10 жовтня 2012 року (том 2 а.с. 143)
та видаткову накладну №РН-121210-01 від 10
грудня 2012 року (том 2 а.с. 144), що
спростовує доводи податкового органу
наведені в скарзі.

Щодо господарських операцій ТОВ
"Гніванський гранітний кар'єр" з ТОВ
"Транс-Гнівань, апелянт зауважує про те,
що ТОВ "Гніванський гранітний кар'єр" по
операції з ТОВ "Транс-Гнівань" невірно
визначило період розрахунків при
заповнені додатку 5 до декларації з ПДВ,
а саме відобразило податковий кредит в
сумі 720,00 грн. в серпні 2012 року тоді як
постачальник задекларував
зобов'язання в липні 2012 року. Це на
думку контролюючого органу позбавило
позивача включити зазначену суму до
податкового кредиту.

Проте, таке твердження контролюючого
органу суперечить вимогам Податкового
кодексу України. Пунктом 198.6 ст.198
Податкового кодексу України
передбачено, у разі якщо платник
податку не включив у відповідному
звітному періоді до податкового
кредиту суму податку на додану
вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної. Отже, зменшення
податкового кредиту за серпень 2012 року
на 720,00 грн. є безпідставним.

На підтвердження операцій ТОВ
"Гніванський гранітний кар'єр" по
операції з ТОВ "Транс-Гнівань" в
судовому засіданні оглянуто податкову
накладну №19 від 27 липня 2012 року (том 2
а.с. 147) та видаткову накладну №ТГ-000125
від 07 серпня 2012 року (том 2 а.с. 148).

Щодо господарських операцій ТОВ
"Гніванський гранітний кар'єр" з ТОВ
"Експерт-промислова торгівельна група",
скаржник зазначає, що відсутні первині
документи бухгалтерського здійснення
господарської операції в грудні 2012
року з ТОВ "Експерт-промислова
торгівельна група" по придбаною тросу
сталевого загальною вартістю 27 476,40
грн., в тому числі ПДВ 4579,40 грн., однак
матеріали адміністративної справи
містять видаткову накладну №550/12 від 17
грудня 2012 року (том 2 а.с. 146), податкову
накладну №8 від 17 грудня 2012 року (том 2
а.с. 145), а відтак колегія суддів не бере
вказані доводи апелянта до уваги.

Щодо господарських операцій ТОВ
"Гніванський гранітний кар'єр" з ТОВ
"Компанія ТОРА", відповідач в
апеляційній скарзі наголошує, що ТОВ
"Гніванський гранітний кар'єр" невірно
визначило період взаєморозрахунків з
постачальником при заповненні додатка
5 до декларації з ПДВ за лютий 2013 року, а
саме податковий кредит отримано в
березні 2012 року, при цьому
постачальником зобов'язання
задекларовані в лютому 2012 року.

Проте до вказаної позиції скаржника
судова колегія ставиться критично,
оскільки на підтвердження операцій
позивача з ТОВ "Компанія ТОРА" в
судовому засіданні оглянуто податкову
накладну №16 від 20 лютого 2013 року (том 2
а.с. 149), видаткову накладної № 35 від 27
лютого 2013 року (том 2 а.с. 150),
товарно-транспортну накладну
№6671 від 27 лютого 2013 року (том 2 а.с.
151) та квитанцію №1 (том 2 а.с. 152).

З приводу господарських операцій ТОВ
"Гніванський гранітний кар'єр" з ТОВ
"Бар-Ком", податковий орган стверджує,
що в додатку 5 до податкової декларації
з ПДВ за лютий 2013 року ТОВ "Гніванський
гранітний кар'єр" невірно відображено
індивідуальний податковий номер
контрагента, проте відповідачем в
даному випадку не зазначено, який саме
індивідуальний податковий номер був
внесений до додатку 5, при цьому
безпосередньо самим апелянтом не
заперечується наявність податкової
накладної на здійснення господарської
операції.

Судом апеляційної інстанції оглянуто
податкову накладну № 635/1 від 22 січня
2013 року (том 2 а.с. 153) та
товарно-транспортну накладну №
БАВ-000626 від 22 січня 2013 року (том 2 а.с. 154).

Щодо господарських операцій ТОВ
"Гніванський гранітний кар'єр" з ФОП
ОСОБА_7, суд зазначає наступне.

Так, податковий орган зазначає, що при
документальній перевірці встановлено,
що підтвердження господарських
взаємовідносин між ТОВ "Гніванський
гранітний кар'єр" та ФОП ОСОБА_7 за лютий
2013 року є податкова накладна № 2 від 19
лютого 2013 року та видаткова накладна №
2 від 20 лютого 2013 року. Відповідачем
стверджується, що по отриманих
податкових накладних від ФОП ОСОБА_7 №
32 від 02 серпня 2012 року вартістю 65 000,0
грн. в тому числі ПДВ 10833,33 грн. та № 10
від 25 квітня 2013 року вартістю 63400,0 грн. в
тому числі ПДВ 10566,67 грн. не
підтверджено наявність поставок
товарів (послуг), а саме: пневмоударник,
бурова коронка і нижня гайка
пневмоударника ТОВ "Гніванський
гранітний кар'єр", що свідчить про те, що
правочини між ФОП ОСОБА_7 та ТОВ
"Гніванський гранітний кар'єр"
здійснені без мети настання реальних
наслідків.

На підтвердження операцій позивача з
ФОП ОСОБА_7 в судовому засіданні
оглянуто первинні документи: податкову
накладну № 2 від 19 лютого 2013 року (том 2
а.с. 155); податкову накладну № 10 від 25
квітня 2013 року (том 2 а.с. 159); податкову
накладну № 32 від 02 серпня 2012 року (том 2
а.с. 163); накладна № 2 від 20 лютого 2013 року
(том 2 а.с. 156); накладна № 10 від 29 квітня
2013 року (том 2 а.с. 160); накладна № 32 від 03
серпня 2012 року (том 2 а.с. 165);
товарно-транспортну накладну № 200213 від
20 лютого 2013 року (том 2 а.с. 157);
товарно-транспортну накладну № 290413 від
29 квітня 2013 року (том 2 а.с. 161);
товарно-транспортну накладну № 030812
від 03 серпня 2012 року (том 2 а.с. 166);
квитанцію №1 (том 2 а.с. 158); квитанція №1
(том 2 а.с. 162);копія квитанції №1 (том 2
а.с. 164);

Також, в акті перевірки зазначено, що на
порушення п. 198.6 ст.198 Податкового
кодексу України, платником віднесено
до податкового кредиту за лютий 2013 року
податкову накладну № 59673/002 від 20 лютого
2013 року отриману від ПрАТ "Датагруп" НСП
Київ, яка відображена в реєстрі виданих
та отриманих податкових накладних за
лютий 2013 року №59673/002 від 28 лютого 2013
року на загальну суму 691,20 грн. в тому
числі ПДВ 115,20 грн. Однак, податковий
орган не зазначає в чому полягає
порушення адже операція відбулась в
одному звітному періоді. В судовому
засіданні судом оглянуто податкову
накладну №59673/002 від 20 лютого 2013 року
(том 2 а.с. 167).

Враховуючи вищевикладене, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що податковим органом не наведено
обставин та доказів, які б свідчили про
невідповідність господарських
операцій цілям та завданням статутної
діяльності позивача, збитковості
здійснених операцій або інших
обставин, які б окремо або в сукупності
могли свідчити про їх фіктивність чи
про те, що дії позивача і його
контрагентів були спрямовані на
отримання незаконної податкової
вигоди.

Окрім того, як встановлено судом першої
інстанції, податковим органом при
визначені суми бюджетного
відшкодування невірно зроблено
підрахунок, що не заперечується
представником відповідача.

Також суд апеляційної інстанції
виходить з того, що чинним
законодавством на учасників
цивільно-правових відносин, які є
платниками податків, не покладено
обов'язку перевірки відповідності
законодавству статусу контрагентів, в
тому числі дотримання ними вимог
податкового закону. Кожен платник
податків несе самостійну
відповідальність за порушення правил
ведення податкового обліку. Зазначена
відповідальність стосується кожного
окремого платника податку і не може
автоматично поширюватись на третіх
осіб, у тому числі на його контрагентів.
Отже, позивач не може нести
відповідальність за діяльність свого
контрагента.

Вказана правова позиція підтверджена і
постановами Верховного Суду України
від 22 жовтня 2010 року та 31 січня 2011 року.
Крім того, вона повністю узгоджується з
практикою Європейського суду з прав
людини, який у своєму рішенні від 22
січня 2009 року (справа "Булвес" АД проти
Болгарії") констатував, що платник
податку не повинен нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати ПДВ другий раз, а
також сплачувати пеню. На думку
Європейського суду, такі вимоги стали
надмірним тягарем для платника
податку, що порушило справедливий
баланс, який повинен підтримуватись
між вимогами суспільного інтересу та
вимогами захисту прав власності.

Отже, наведені в апеляційній скарзі
доводи не викликають сумнівів щодо
правильності висновків суду першої
інстанції та застосування норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, апеляційну
скаргу належить залишити без
задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів і зборів у
Вінницькій області залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від
11 вересня 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
09 грудня 2014 року .

Головуючий
Смілянець Е. С.

Судді
Залімський І. Г.

Сушко О.О.