Справа № 810/3696/13-а
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" грудня 2014 р. м. Київ
К/800/21424/14

К/800/23849/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:
Вербицької О.В.

суддів:
Маринчак Н.Є.

Муравйова О.В.

за участю секретаря:
Іванова Д.О.

представників:

позивача: Мазур В.В.

відповідача: Ступак Р.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційні скарги Державного
підприємства спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості
«Укрспирт» та Броварської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області

на постанову Київського окружного
адміністративного суду від 31.07.2013 року

та постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 03.04.2014 року

у справі № 810/3696/13-а

за позовомДержавного підприємства
спиртової та лікеро-горілчаної
промисловості «Укрспирт»
доБроварської об'єднаної державної
податкової інспекції Київської
області Державної податкової служби
провизнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості
«Укрспирт» (далі по тексту - позивач, ДП
«Укрспирт») звернулось з позовом до
Броварської об'єднаної державної
податкової інспекції Київської
області Державної податкової служби
(далі по тексту - відповідач, ОДПІ) про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 31.07.2013 року
в задоволенні позовних вимог ДП
«Укрспирт» відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 03.04.2014 року
апеляційну скаргу ДП «Укрспирт»
задоволено частково.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 31.07.2013 року
в частині відмови в задоволенні
позовних вимог ДП «Укрспирт» про
скасування податкового
повідомлення-рішення від 14.05.2013 року №
в частині нарахування податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість на загальну суму 1851081,25 грн.
(основний платіж - 1480865,00 грн. та штрафні
(фінансові) санкції - 370216,25 грн.) -
скасовано, прийнято нове рішення про
задоволення позову в цій частині.

В іншій частині постанову Київського
окружного адміністративного суду від
31.07.2013 року - залишено без змін.

Позивач, не погоджуючись з
вищевказаними рішеннями судів першої
та апеляційної інстанції, оскаржив їх у
касаційному порядку, просить скасувати
рішення суду першої інстанції в
повному обсязі, а рішення суду
апеляційної інстанції в частині
залишення без змін податкових
повідомлень - рішень від 12.02.2013 року №
на загальну суму 1 851 081,25 грн. та
від 14.05.2013 року № на суму
додатково нарахованих штрафних
санкцій 370 216,25 грн., з мотивів порушення
норм матеріального та процесуального
права та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

Також, від ДП «Укрспирт» надійшли
письмові пояснення до касаційної
скарги.

Відповідач, не погоджуючись з
вищевказаним рішенням суду
апеляційної інстанції, оскаржив його у
касаційному порядку, просить скасувати
з мотивів порушення норм матеріального
та процесуального права та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

У запереченні на касаційну скаргу ДП
«Укрспирт» просить касаційну скаргу
ОДПІ залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
представників сторін, дослідивши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, перевіривши правильність
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, суд касаційної
інстанції дійшов висновку щодо
наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі по тексту - КАС України) суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Так, судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОДПІ проведено
камеральну перевірку даних,
задекларованих ДП «Укрспирт» у
податковій звітності з податку на
додану вартість, за результатами якої
складено акт від 23.01.2013 року №
31/15-209/37199618.

В акті перевірки зазначено, що
позивачем порушено п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, а саме:
завищено податковий кредит на загальну
суму 8 885 189,00 грн., ДП «Укрспирт»
сформовано податковий кредит на
підставі податкових накладних, які
виписані контрагентами позивача та не
зареєстровані в Єдиному реєстрі
податкових накладних, на загальну суму
ПДВ 1480865,00 грн.

На підставі висновків, що викладені в
акті перевірки ОДПІ прийнято податкові
повідомлення-рішення від 12.02.2013 року №
, яким ДП «Укрспирт» нараховано
податкові зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 1851081 грн.
(основний платіж - 1480865,00 грн. та штрафні
(фінансові) санкції - 70216,25 грн.).

За результатами адміністративного
оскарження вищевказаного податкового
повідомлення-рішення ДПС у Київській
області прийнято рішення від 22.04.2013
року, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання податкового
повідомлення-рішення від 12.02.2013 року
№ у частині штрафної санкції на
370216,25 грн.

ОДПІ за результатами розгляду
первинної скарги прийнято податкове
повідомлення-рішення від 14.05.2013 року
№, яким ДП «Укрспирт» нараховано
грошове зобов'язання з податку на
додану вартість за основним платежем в
розмірі 1480865 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями - 740432,50 грн.

Не погоджуючись з рішенням ДПС у
Київській області про відмову у
задоволенні первинної скарги, позивач
звернувся до Міністерства доходів і
зборів України із повторною скаргою
про скасування податкових
повідомлень-рішень.

Рішенням Міністерства доходів і зборів
України від 05.07.2013 року повторна скарга
позивача залишена без задоволення, а
податкові повідомлення-рішення
залишено - без змін.

Суд першої інстанції відмовляючи у
задоволенні позовних вимог ДП
«Укрспирт» щодо визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, виходив
з того, що позовні вимоги є не
обґрунтованими та не підлягають
задоволенню.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції
скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні позовних вимог ДП
«Укрспирт» про скасування податкового
повідомлення-рішення від 14.05.2013 року №
в частині нарахування податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість на загальну суму 1851081,25 грн.
(основний платіж - 1480865,00 грн. та штрафні
(фінансові) санкції - 370216,25 грн.) та
задовольняючи частково позовні вимоги
ДП «Укрспирт» виходив з того, що
відповідачем було прийнято податкове
повідомлення-рішення від 14.05.2013 року №
з порушенням п. 60.6 ст. 60 ПК
України, у зв'язку з чим, зазначене
податкове повідомлення-рішення
підлягає скасуванню в частині.

Колегія суду не може погодитись з
такими висновками судів, вважаючи їх
передчасними та такими, що винесені з
неповним з'ясуванням всіх обставин
справи, виходячи з наступного.

Підпунктом 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України (далі - ПК України)
передбачено, що податковий кредит - це
сума, на яку платник. податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Відповідно до вимог пп. «а» п. 198.1 ст. 198
ПК України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України (в редакції,
чинній на час спірних правовідносин)
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до вимог п. 201.10 ст. 201 ПК
України (в редакції, чинній на час
спірних правовідносин) податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.
При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних
не дає права покупцю на включення сум
податку на додану вартість до
податкового кредиту та не звільняє
продавця від обов'язку включення суми
податку на додану вартість, вказаної в
податковій накладній, до суми
податкових зобов'язань за відповідний
звітний період.

У разі відмови продавця товарів/послуг
надати податкову накладну або в разі
порушення ним порядку її заповнення
та/або порядку реєстрації в Єдиному
реєстрі покупець таких товарів/послуг
має право додати до податкової
декларації за звітний податковий
період заяву із скаргою на такого
постачальника, яка є підставою для
включення сум податку до складу
податкового кредиту. До заяви
додаються копії товарних чеків або
інших розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку у
зв'язку з придбанням таких
товарів/послуг або копії первинних
документів, складених відповідно до
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», що підтверджують факт
отримання таких товарів / послуг.

Підпунктом 49.18.1 п. 49.18 ст. 48 ПК України
передбачено, що податкові декларації
подаються за базовий звітний
(податковий) період, що дорівнює
календарному місяцю, протягом 20
календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
(податкового) місяця.

Згідно п. 1 Порядку ведення Єдиного
реєстру податкових накладних,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 29 грудня 2010 року N
1246, цей Порядок визначає механізм
внесення відомостей, що містяться у
податковій накладній та/або розрахунку
коригування кількісних і вартісних
показників до неї, до Єдиного реєстру
податкових накладних платників ПДВ -
продавців товарів (послуг), звіряння
даних, що містяться у виданих платникам
такого податку - покупцям товарів
(послуг) податковій накладній та
розрахунку коригування з відомостями,
що містяться у Реєстрі.

Таким чином, платник податку має право
на включення до податкового кредиту
сум податку, сплачених ним за
наслідками господарських операцій,
дійсність та достовірність яких має
підтверджуватися внесеними до Реєстру
податковими накладними або іншими
документами, встановленими ПК України,
що посвідчують право на віднесення сум
податку до податкового кредиту. Це
право вони мають незалежно від часу
внесення платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних до
Реєстру. Визначальним є факт
підтвердження операцій податковими
накладним і факт внесення їх до Реєстру
в строки, встановлені законодавством: 1)
відведені для складання та подання
податкової звітності з ПДВ (у редакції
Закону N 2755-VI); 2) двадцять днів (у
редакції Закону N 3609-V). В іншому випадку,
без подання заяви на постачальника,
який своєчасно не зареєстрував
податкові накладні, платник податку -
покупець товарів/послуг зобов'язаний
включити суму податку, вказану в
податковій накладній, до суми
податкових зобов'язань за відповідний
звітний період.

Слід також зазначити, що згідно ст. 201 ПК
України обов'язок із оформлення і
реєстрації податкових накладних
покладено на платника податку -
продавця товарів (послуг), а не платника
податку, який формує податковий кредит,
і при цьому зазначена стаття не містить
імперативних приписів про
неприйнятність цих документів через
несвоєчасність (не у день надання)
внесення їх до Реєстру.

Як вбачається з матеріалів справи,
20.11.2012 року ДП «Укрспирт» разом з
податковою декларацією з податку на
додану вартість за жовтень 2012 року
подало додаток 8 - Заяву про відмову
постачальника надати податкову
накладну (порушення ним порядку
заповнення та/або порядку реєстрації в
Єдиному реєстрі податкових накладних).

22.11.2012 року ДП «Укрспирт» (згідно листа
від 22.11.2012 року №04-12/371) подано до ОДПІ
копії податкових накладних.

Пунктом 120.1 ст. 120 ПК України
передбачено, що неподання або
несвоєчасне подання платником
податків або іншими особами,
зобов'язаними нараховувати та
сплачувати податки, збори податкових
декларацій (розрахунків), -

тягнуть за собою накладення штрафу в
розмірі 170 гривень, за кожне таке
неподання або несвоєчасне подання.

Ті самі дії, вчинені платником
податків, до якого протягом року було
застосовано штраф за таке порушення, -

тягнуть за собою накладення штрафу в
розмірі 1020 гривень за кожне таке
неподання або несвоєчасне подання.

Водночас, відповідно до статті 1666
Кодексу України про адміністративні
правопорушення неподання фінансової
звітності, неподання, несвоєчасне
подання або подання не в повному обсязі
на вимогу органів державної податкової
служби для проведення позапланових
перевірок первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
податкової звітності та інших
документів, що пов'язані з обчисленням
і сплатою податків і зборів, а також
сум, що пов'язані із такими
зобов'язаннями, дотриманням вимог
іншого законодавства, контроль за яким
покладено на зазначені органи тощо,
тягнуть за собою накладення штрафу.

Проте, судами попередніх інстанцій при
вирішенні даної справи не було
враховано вищевикладене, та не надано
належної правової оцінки обставинам
справи.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 11 КАС
України суд вживає передбачені законом
заходи, необхідні для з'ясування всіх
обставин у справі, у тому числі щодо
виявлення та витребування доказів з
власної ініціативи.

Частиною 5 ст. 11 КАС України
передбачено, що суд повинен
запропонувати особам, які беруть
участь у справі, подати докази або з
власної ініціативи витребувати докази,
яких, на думку суду, не вистачає.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 163 КАС України в
мотивувальній частині постанови суду
зазначаються встановлені судом
обставини із посиланням на докази, а
також мотиви неврахування окремих
доказів; мотиви, з яких суд виходив при
прийнятті постанови, і положення
закону, яким він керувався.

Отже, колегія суду приходить до
висновку, що суди попередніх інстанцій
не дослідили та не розглянули належним
чином докази, що містяться в матеріалах
справи, не надали належну оцінку
обставинам справи, порушили та невірно
застосували норми матеріального права,
та, як наслідок, прийняли незаконні
рішення.

Викладене свідчить про порушення
судами вимог статті 159 КАС України, якою
передбачено, що судове рішення повинно
бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права, а обґрунтованим - рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Касаційна ж інстанція згідно з ч. 2 ст. 220
КАС України не може досліджувати
докази, встановлювати або визнавати
доведеними обставини, що не були
встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу.

Враховуючи викладене, касаційна
інстанція на підставі ст. 227 КАС України
дійшла висновку про неповне
встановлення обставин справи та
обумовлену цим неможливість надання
належної юридичної оцінки всім
обставинам у справі, порушень норм
процесуального права, у зв'язку з чим
оскаржувані судові рішення підлягають
скасуванню, а справа підлягає
направленню на новий розгляд для
достовірного з'ясування та правильного
вирішення спору по суті.

Під час нового судового розгляду
справи судам необхідно врахувати
викладене, повно та об'єктивно
дослідити обставини справи, дати їм
належну юридичну оцінку, в залежності
від встановленого, правильно
застосувати до спірних правовідносин
норми матеріального права та ухвалити
законне і обґрунтоване рішення.

Відповідно до вищевикладеного,
касаційні скарги Державного
підприємства спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості
«Укрспирт» та Броварської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області підлягають
частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 210, 214-215, 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Державного
підприємства спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості
«Укрспирт» задовольнити частково.

Касаційну скаргу Броварської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області
задовольнити частково.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 31.07.2013 року
та постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 03.04.2014 року -
скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, установленому статтями 237, 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька Судді
Н.Є. Маринчак О.В. Муравйов