Справа № К/9991/95758/11-С
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2014 року м. Київ
К/9991/95758/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого - судді суддівТракало
В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 22
листопада 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до Головного управління праці
та соціального захисту населення
Рівненської обласної державної
адміністрації про визнання незаконною
відмови та зобов'язання до вчинення
певних дій,

в с т а н о в и л а :

У червні 2009 року позивач звернувся до
суду із зазначеним позовом до
відповідача. Уточнивши позовні вимоги,
просив визнати незаконною відмову
Головного управління праці та
соціального захисту населення
Рівненської обласної державної
адміністрації у наданні дозволу на
зняття з обліку автомобіля марки
«DAIMLER-BENZ» 1998 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1,
зобов'язати відповідача не чинити
перешкод у здійсненні права
розпорядження даним майном та надати
дозвіл на зняття з обліку для
реєстрації та на відчуження вказаного
автомобіля.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що
його дід ОСОБА_5, інвалід ІІ групи, у 2005
році отримав як гуманітарну допомогу
спірний автомобіль. У 2008 році дід помер.
До дня смерті діда він проживав з ним.
Відповідач в порушення вимог п. 16
Порядку забезпечення інвалідів
автомобілями, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 19 липня 2006 року № 999 (далі - Порядок),
відмовив йому у наданні дозволу на
зняття з обліку зазначеного
автомобіля.

Постановою Рівненського
окружного адміністративного суду від 14
серпня 2009 року

позов задоволено.

Постановою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 22 листопада 2011 року скасовано
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 14
серпня 2009 року та прийнято нову
постанову про відмову у задоволенні
позову.

У касаційній скарзі ставиться питання
про скасування постанови суду
апеляційної інстанції з підстав
порушення норм матеріального та
процесуального права та залишення в
силі постанови суду першої інстанції.

Перевіривши за матеріалами справи
доводи касаційної скарги та
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі у
межах касаційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 23 грудня 2005 року ОСОБА_5,
отримав автомобіль марки «DAIMLER-BENZ» 1998
року випуску як гуманітарну допомогу, а
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Позивач звернувся до відповідача із
заявою про надання дозволу на
перереєстрацію спірного автомобіля на
його ім'я, оскільки він є спадкоємцем
померлого та до дня смерті проживав
разом з ним. Однак, 22 квітня 2009 року
Головне управління праці та
соціального захисту населення
Рівненської обласної державної
адміністрації відмовило позивачу у
задоволенні його заяви через
відсутність підстав, передбачених
пунктами 16, 41 Порядку.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що оскільки
спірний автомобіль виготовлено у 1998
році і строк його експлуатації на
момент отримання позивачем відмови у
наданні дозволу на переоформлення
автомобіля становить понад 10 років, то
позивач має право на отримання дозволу
на перереєстрацію вказаного
автомобіля на своє ім'я.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що згідно п. 16 Порядку
відсутні підстави для перереєстрації
спірного автомобіля на ім'я позивача, а
тому відмова Головного управління
праці та соціального захисту населення
Рівненської обласної державної
адміністрації у наданні дозволу на
перереєстрацію вказаного автомобіля є
правомірною.

Відповідно до абз. 1 п. 16 Порядку після
смерті інваліда автомобіль, яким він
був забезпечений головним управлінням
соціального захисту або управлінням
виконавчої дирекції, строк
експлуатації якого більше ніж 10 років,
залишається члену сім'ї, який на час
смерті інваліда проживав та був
зареєстрований за місцем проживання і
реєстрації інваліда.

Абзацом 2 цього пункту передбачено, що
автомобіль, строк експлуатації якого
менше ніж 10 років, після смерті
інваліда залишається у користуванні
його сім'ї, якщо в ній є інвалід, який:
має підстави для забезпечення
автомобілем згідно з пунктом 3 цього
Порядку; проживав і був зареєстрований
на час смерті інваліда за місцем його
проживання і реєстрації; не має іншого
автомобіля, у тому числі отриманого
через головне управління соціального
захисту або управління виконавчої
дирекції.

Згідно абз. 5 п. 16 Порядку іншому члену
сім'ї померлого інваліда, який проживає
та зареєстрований за місцем проживання
і реєстрації інваліда, автомобіль,
строк експлуатації якого менше ніж 10
років, залишається у разі сплати ним до
спеціального фонду державного бюджету
на рахунки, відкриті в органах
Державного казначейства, а членом сім'ї
померлого інваліда внаслідок
трудового каліцтва - на рахунки
відповідних управлінь виконавчої
дирекції вартості одержаного
автомобіля з урахуванням ступеня його
зношення та суми, сплаченої за нього
інвалідом.

Відповідно до абз. 7 п. 41 Порядку після
смерті інваліда автомобіль, отриманий
як гуманітарна допомога, крім випадків,
зазначених в абзацах першому - п'ятому
пункту 16 цього Порядку, повертається
(вилучається) головному управлінню
соціального захисту і здається
підприємству, що здійснює заготівлю та
переробку металобрухту, або видається
в порядку черговості інваліду, який
перебуває на обліку. Такий інвалід
знімається з обліку на десятирічний
строк, визначений починаючи з дати
отримання автомобіля попереднім
інвалідом, з урахуванням строку його
експлуатації померлим.

Враховуючи викладене, суд апеляційної
інстанції обґрунтовано відмовив у
задоволенні позову, оскільки згідно п.
16 Порядку забезпечення інвалідів
автомобілями, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 19 липня 2006 року № 999, відсутні
підстави для перереєстрації спірного
автомобіля на ім'я позивача.

Доводи касаційної скарги про те, що до
спірних правовідносин має бути
застосований Порядок забезпечення
інвалідів автомобілями, затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 8 вересня 1997 року № 999, бо інвалід
отримав спірний автомобіль під час дії
вказаного Порядку, не заслуговують на
увагу, оскільки права та обов'язки у
членів сім'ї інваліда щодо спірного
автомобіля виникли після смерті
інваліда. А тому до вказаних
правовідносин підлягає застосуванню
Порядок забезпечення інвалідів
автомобілями, затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 19 липня
2006 року № 999.

Аналогічний висновок викладений у
постановах Верховного Суду України від
17 грудня 2013 року та 17 червня 2014
року (справи №№ 21-437а13, 21-217а14).

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про
незаконність судових рішень, порушення
норм матеріального та процесуального
права безпідставні, не ґрунтуються на
доказах та матеріалах справи.

Тому колегія суддів, перевіривши у
межах доводів касаційної скарги
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 22 листопада 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: В.В. Тракало Я.Л.
Іваненко М.І. Мойсюк