Справа № 813/4049/13-а
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 року
Справа №
876/11275/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Онишкевича Т.В.,

суддів
Дяковича В.П., Іщук Л.П.,

з участю

секретаря судового засідання
Гелецького П.В.,

представника позивача
Манівської Л.Р.,
представника відповідача
Гладій О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Львові міжрегіонального
головного управління Міндоходів на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 05 серпня 2013
року у справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Іскра» до
спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Львові міжрегіонального
головного управління Міндоходів про
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ :

У травні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Іскра» (далі - ПАТ «Іскра»)
звернулося до суду з адміністративним
позовом, у якому просило скасувати
податкові повідомлення-рішення
спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Львові Міжрегіонального
головного управління міндоходів (далі -
СДПІ з ОВП у м. Львові):

№ /412 від 28.05.2012 року, яким позивачу
зменшено суму бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість (далі - ПДВ) на 40811,29 грн. та
донараховано штрафні санкції у розмірі
20405,65 грн.

№ /888 від 17.08.2012 року, яким позивачу
зменшено суму бюджетного
відшкодування ПДВ на 29881,81 грн. та
донараховано штрафні санкції у розмірі
14940,90 грн.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 05 серпня 2013
року у справі № 813/4049/13-а позов було
задоволено повністю.

Зазначену постанову в апеляційному
порядку оскаржено відповідачем СДПІ з
ОВП у м. Львові, яка у своїй апеляційній
скарзі просить її скасувати та
відмовити у задоволенні позову ПАТ
«Іскра». Апеляційну скаргу обґрунтовує
тими, що проведеною перевіркою було
виявлено, що у січні 2012 року ПАТ «Іскра»
проводило взаєморозрахунки з
контрагентами, у яких «згідно
облікових даних АІС «Облік платників»
станом на 16.05.2012 року присвоєно стан
відмінний від стану «Основний платник»
на загальну суму ПДВ 33474,95 грн.

Відтак, на переконання апелянта, дані
підприємства підпадають під критерії
відбору суб'єктів господарювання, що
мають ризик здійснення нереальних
(удаваних) операцій з наданням послуг
із безпідставного формування
податкового кредиту третім особам.
Загальна сума сумнівного кредиту за
січень 2012 року становить 33474,95 грн.

На підставі зазначених порушень СДПІ з
ОВП у м. Львові винесено податкове
повідомлення-рішення форми «В1» №
/412 від 28.05.2012 року, яким позивачу
зменшено суму бюджетного
відшкодування на 40811,29 грн. та
донараховано штрафні санкції у розмірі
20405,65 грн.

Крім того, зазначає апелянт, за
результатами опрацювання податкових
періодів, починаючи з періоду
виникнення від'ємного значення,
встановлено наявність розбіжностей у
податковій звітності позивача з його
контрагентами за квітень 2012 року і
загальна сума завищення позивачем
податкового кредиту у податковій
звітності за квітень 2012 року становить
4271,29 грн.

Також перевіркою виявлено, що у квітні
2012 року ПАТ «Іскра» мало
взаєморозрахунки з контрагентами, у
яких «згідно облікових даних АІС
«Облік платників» станом на 15.08.2012 року
присвоєно стан відмінний від стану
«Основний платник», а саме ТОВ «РОС РВ»
(22718212), стан 9-до ЄДР внесено відомості
про відсутність за місцезнаходженням.
Сума ризикового кредиту становить 25610,52
грн.

Отже, дані підприємства підпадають під
критерії відбору суб'єктів
господарювання, що мають ризик
здійснення нереальних (удаваних)
операцій з наданням послуг із
безпідставного формування податкового
кредиту третім особам. Загальна сума
сумнівного кредиту за квітень 2012 року
становить 25610,52 грн.

На підставі вищезазначених порушень
СДПІ з ОВП у м. Львові винесено
податкове повідомлення-рішення форми
«В1» № /888 від 17.08.2012 року, яким
позивачу зменшено суму бюджетного
відшкодування на 29881,81 грн. та
донараховано штрафні санкції у розмірі
14940,90 грн.

У ході апеляційного розгляду
представник апелянта підтримала
вимоги, викладені у апеляційній скарзі.
Просила скасувати постанову суду
першої інстанції та відмовити у
задоволенні позову ПАТ «Іскра».

Представник позивача у судовому
засіданні апеляційного суду
заперечила обґрунтованість доводів
апелянта та просила залишити
оскаржуване судове рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги у їх сукупності, апеляційний суд
приходить до переконання, що подана
скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з таких міркувань.

Задовольняючи позов ПАТ «Іскра», суд
першої інстанції виходив із того, що
представлені позивачем первинні
документи оформлені відповідно до
вимог, встановлених ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні».

Такі документи підтверджують реальний
характер господарських операцій, що
відбулись між позивачем та ТОВ
«Трансрейл Україна», ТОВ «Каргомайнд»,
ТОВ «Науково-виробнича фірма
«Металург», ТОВ «Лагус», ТОВ «Прома»,
ДТГО «Львівська залізниця», ДП
«Південна залізниця», ТОВ «Кий», ВАТ
«Луцький картонно-рубероїдний
комбінат», ДП ВАТ «Іскра-Гурт», ДП
«Служба міжнародних автомобільних
перевезень», «Універсальне агентство з
продажу авіаперевезень» та ТзОВ «РОС
РВ».

Відомості щодо «фіктивності»
діяльності таких підприємств на момент
укладення та виконання правочинів
відповідачем не представлені та в
судовому засіданні не підтверджені.

Податковим органом не надано належної
оцінки первинним документам, що були
представлені позивачем, що, в свою
чергу, стало підставою для
необґрунтованого висновку про
завищення податкового кредиту з
податку на додану вартість та
заниження податку на прибуток
приватних підприємств.

Даючи правову оцінку оскаржуваному
судовому рішенню суду першої інстанції
та доводам апелянта, що викладені у
апеляційній скарзі, суд апеляційної
інстанції виходить із таких міркувань.

Як безспірно встановлено судом першої
інстанції, СДПІ з ОВП у м. Львові
проведено позапланову виїзну
перевірку ПАТ «Іскра» з питань
достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування ПДВ на
розрахунковий рахунок за лютий 2012 року,
яка виникла за рахунок від'ємного
значення з ПДВ, що декларувалось в
період з 01.01.2012 року по 31.01.2012 року,
результати якої зафіксовані у акті №
159/08-20/00214244 від 18.05.2012 року. За наслідками
перевірки ДПІ було прийнято оспорюване
податкове повідомлення-рішення №
/412 від 28.05.2012 року.

15 серпня 2012 року СДПІ з ОВП у м. Львові
складено акт 667/32-00/00214244 про результати
позапланової виїзної перевірки ПАТ
«Іскра» з питань достовірності
нарахування суми бюджетного
відшкодування ПДВ на розрахунковий
рахунок за травень 2012 року, яка виникла
за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що
декларувалось в період з 01.04.2012 року по
30.04.2012 року. За наслідками перевірки ДПІ
було прийнято оспорюване податкове
повідомлення-рішення № /888 від
17.08.2012 року.

У ході проведених перевірок податковим
органом зроблено висновок про
порушення ПАТ «Іскра» п. 198.6 ст. 198 та п.
201.10 ст. 201 ПК України та завищення
заявленої суми бюджетного
відшкодування за лютий 2012 року на суму
40811,29 грн. та за травень 2012 року на суму
29881,81 грн.

Підставами для висновку про наявність
порушень позивачем норм податкового
законодавства слугували встановлені
відповідачем при проведенні перевірок
обставини про наявність розбіжностей
між сумами задекларованого позивачем
податкового кредиту та податковими
зобов'язаннями задекларованими його
контрагентами, а також здійснення
взаєморозрахунків з контрагентами зі
станом «відмінним від нульового».

На переконання апеляційного суду, суть
даного публічно-правового спору
зводиться у обґрунтованості висновків
податкового органу щодо безтоварності
господарських відносин ПАТ «Іскра» з
його контрагентами, а відтак не могли
впливати на показники податкового
обліку позивача.

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1
статті 14 цього кодексу витратами є сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Для цілей оподаткування платники
податків зобов'язані вести облік
доходів, витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
обліку, фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством (абз. 1 п. 44.1
ст. 44 ПК).

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно з положеннями пункту 198.1 статті
198 ПК право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК визначено, що
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього, Кодексу та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку, придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

В силу вимог пункту 198.6 статі 198 ПК не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статі 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу

Підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту
є податкова накладна (ст. 201 ПК).

Як випливає зі змісту підпункту 138.1.1
пункту 138.1, пункту 138.2 статті 138 ПК
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт наданих послуг є
витратами операційної діяльності, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, та визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно із частиною 2 статті. 3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Статтею 9 цього Закону передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо
неможливо безпосередньо після її
закінчення.

На переконання апеляційного суду,
системний аналіз вказаних правових
норм вказує на те, що обов'язковою
умовою виникнення у платника права на
податковий кредит та на зменшення
оподатковуваного доходу на суму
понесених витрат є реальне здійснення
операцій з придбання товарів (робіт,
послуг), а також оформлення зазначених
операцій необхідними документами
первинного обліку (зокрема,
податковими накладними), що містять
достовірні відомості про обсяг та
зміст господарської операції, а
предметом доказування у відповідній
категорії спорів є реальність
господарських операцій, що є підставою
для формування валових витрат,
виникнення права на податковий кредит
та/або бюджетне відшкодування;
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій господарській меті, а також
реальність усіх даних, наведених у
документах, що надають право на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування.

На підтвердження реального характеру
спірних господарських відносин ПАТ
«Іскра» додано до матеріалів справи
такі первинні документи.

По контрагенту ТОВ «Трансрейл
Україна»:

договір на транспортно-експедиційне
обслуговування № 478 від 30.07.2001 року,

додаткову угоду № 1 від 27.09.2011 року до
договору № 478 від 30.07.2001 року,

податкову накладну від 05.01.2012 року № 11,

акт виконаних робіт № 1/2012 від 27.01.2012
року,

банківські виписки, що підтверджують
здійснення оплати за надані послуги,

залізничну накладну № 37139359,

вантажну митну декларацію №
209000010/2012/000410,

рахунок-фактуру № 15,

залізничну накладну № 37139342,

розхідні накладні № 0000003 від 04.01.2012 року
та № 0000004 від 04.01.2012 року,

вантажну митну декларацію №
209000010/2012/00040, рахунок-фактуру № 12.

По контрагенту ТОВ «Каргомайнд»
позивачем представлено:

договір про
транспортно-експедиторське і
митно-брокерське обслуговування
вантажів на території України № 38/9-41
від 11.12.2009 року,

податкову накладну від 19.01.2012 року № 14,

акт здачі-прийняття робіт (надання
послуг) від 19.01.2012 № С-00000016.

По контрагенту ТОВ науково-виробнича
фірма «Металург» позивачем надано:

договір поставки № СФ-0140 від 13.10.2011
року,

податкову накладну від 24.01.2012 року №19,

накладну на прихід № 0019 від 09.02.2012 року,

видаткову накладну № 0019 від 07.02.2012 року,

витяг із журналу видачі довіреностей
на отримання товарно-матеріальних
цінностей (запис № 2836 від 07.02.2012 року),

банківську виписку за 24.01.2012 року про
проведення оплати за надані послуги в
сумі 3150 грн.

По контрагенту ТОВ «Лагус» позивачем
представлено:

договір поставки № 97 від 18.04.2012 року,

накладну від 25.04.2012 року № 52,

податкову накладну від 28.04.2012 року № 53,

накладну на прихід № РН0000052 від 04.05.2012
року,

видаткову накладну № РН0000052 від 28.04.2012
року,

накладну на прихід № РН0000053 від 04.05.2012
року,

видаткову накладну № РН0000032 від 28.04.2012
року,

витяг із журналу видачі довіреностей
на отримання товарно-матеріальних
цінностей (запис № 3360 від 27.04.2012 року),

товарно-транспортну накладну № КИ 165825
від 27.04.2012 року,

акт здачі-прийняття робіт (надання
послуг) від 28.04.2013 року № ЛВ 0004022,

банківські виписки про підтвердження
проведення оплати за придбаний товар.

По контрагенту ТОВ «Прома» позивачем
надано:

податкові накладні від 23.04.2012 року № 24
та від 23.04.2012 року № 25,

банківську виписку про проведення
оплати за надані послуги.

По контрагентах ДТГО «Львівська
залізниця», ДП «Південна залізниця»,
«Універсальне агентство з продажу
авіаперевезень» та ТОВ «Кий» наявні
залізничні квитки, електронні квитки №
898, № 897 та № 194.

По контрагенту ВАТ «Луцький
картонно-рубероїдний комбінат»
позивачем представлено:

договір купівлі-продажу № 47 від 18.02.2011
року,

договір купівлі-продажу № 47 від 14.02.2011
року,

специфікацію від 12.01.2012 року,

податкову накладну від 12.01.2012 року № 33,

накладну на прихід від 12.01.2012 року № 35,

видаткову накладну від 12.01.2012 року № 35,

витяг із журналу видачі довіреностей
на отримання товарно-матеріальних
цінностей (запис № 2691 від 12.01.2012 року),

товарно-транспортну накладну № Р35 від
12.01.2012 року,

специфікацію від 27.01.2012 року,

податкову накладну від 27.01.2012 року № 174,

накладну на прихід від 28.01.2012 року №176,

видаткову накладну від 27.01.2012 року № 176,

товарно-транспортну накладну № МА
від 27.01.2012 року,

банківські виписки про проведення
оплати за придбаний товар.

По контрагенту ДП ВАТ «Іскра-Гурт»
позивачем представлено:

податкову накладну від 31.01.2012 року №1.

По контрагенту ДП «Служба міжнародних
автомобільних перевезень» позивачем
представлено:

договір № 236Є від 30.12.2012 року,

податкову накладну від 03.01.2012 року №
395/032,

квитанцію № 2238857,

податкову накладну від 03.01.2012 року №
295/032,

податкову накладну від 04.01.2012 року №
257/005,

квитанцію № 2228182,

податкову накладну від 05.01.2012 року №
521/032,

квитанцію № 2239332,

податкову накладну від 05.01.2012 року №
549/032,

податкову накладну від 05.01.2012 року №
542/032,

податкову накладну від 08.01.2012 року №
7/036,

податкову накладну від 08.01.2012 № 800/032,

податкову накладну від 08.01.2012 року №
799/032,

податкову накладну від 08.01.2012 року №
861/032,

квитанцію № 2240418,

податкову накладну від 09.01.2012 року №
129/021,

податкову накладну від 09.01.2012 року №
1272/072,

податкову накладну від 11.01.2012 року №
1151/032,

квитанцію № 2239588,

податкову накладну від 11.01.2012 року №
1438/032,

податкову накладну від 12.01.2012 року №
1419/032,

податкову накладну від 12.01.2012 року №
1420/032,

податкову накладну від 13.01.2012 року №
733/002,

податкову накладну від 14.01.2012 року №
1675/032,

податкову накладну від 14.01.2012 року №
1701/032,

квитанцію № 2239798,

податкову накладну від 14.01.2012 року №
1658/032,

квитанцію № 2241193, податкову накладну
від 15.01.2012 року № 1731/032,

податкову накладну від 15.01.2012 року №
1791/032,

податкову накладну від 17.01.2012 року №
2067/032,

податкову накладну від 19.01.2012 року №
2304/032,

податкову накладну від 21.01.2012 року №
2458/032,

податкову накладну від 21.01.2012 року №
2533/032,

податкову накладну від 21.01.2012 року №
2532/032.

По контрагенту ТОВ «РОС РВ» позивачем
представлено:

довідку ВАТ «Іскра» про використання
індивідуальної упаковки від ТОВ «РОС
РВ» в квітні 2012 року,

довідку про використання
індивідуальної упаковки на дільниці
контролю пакування ламп ВП ЗЛЗП ПАТ
«Іскра»,

податкову накладну від 11.04.2012 року № 11,

податкову і видаткову накладну від
11.04.2012 року № 12,

податкову накладну від 11.04.2012 року № 13,

накладну на прихід від 11.04.2012 року №
РН-0000116,

видаткову накладну від 11.04.2012 року №
РН-0000116,

накладну на прихід від 11.04.2012 року №
РН-0000115,

видаткову накладну від 11.04.2012 року №
РН-0000115,

накладну на прихід від 17.04.2012 року №
РН-0000117,

видаткову накладну від 11.04.2012 року №
РН-000017,

рахунок-фактуру від 11.04.2012 року №
3сф-3/84/Р,

рахунок-фактуру від 11.04.2012 року №
3сф-3/112/Р,

рахунок-фактуру від 11.04.2012 року №
3сф-3/85/Р,

товарно-транспортну накладну АА № 11/4-5
від 11.04.2012 року,

товарно-транспортну накладну АА № 11/4-3
від 11.04.2012 року,

товарно-транспортну накладну АА № 11/4-4
від 11.04.2012 року,

товарно-транспортну накладну АА № 11/4-5
від 11.04.2012 року,

витяг з журналу видачі довіреностей на
отримання товарно-матеріальних
цінностей (запис № 3217 від 04.04.2012 року).

Таким чином, на думку апеляційного
суду, реальність спірних господарських
операцій позивачем підтверджено
наявними в матеріалах справи копіями
доданих документів. Зауважень щодо
оформлення отриманих від
постачальників податкових накладних у
податкового органу не було. Наявні
податкові накладні містять всі
передбачені законодавством відомості,
суми ПДВ сплачені позивачем у повному
обсязі, тобто податковий кредит
сформовано у відповідності до положень
ПК України.

Окрім того, у ході перевірки реальність
вказаних господарських операцій
податковим органом під сумнів не
ставилася, а оспорювані податкові
повідомлення-рішення обґрунтовувалися
відповідачем встановленою наявністю
розбіжностей між сумами
задекларованого позивачем податкового
кредиту та податковими зобов'язаннями
задекларованими його контрагентами, а
також здійснення взаєморозрахунків з
контрагентами зі станом «відмінним від
нульового».

Разом із тим, згідно з п.п. 36.1, 36.5 ст. 36,
п. 38.1 ст.і 38, п. 44.1 ст. 44, п. 47.1 ст. 47,
п. 49.2 ст. 49 ПК України обчислення,
декларування та/або сплата суми
податку та збору є персональним
податковим обов'язком кожного окремого
платника податків, який і несе
відповідальність за невиконання або
неналежне виконання податкового
обов'язку. Тобто, платник податку несе
самостійну відповідальність за
порушення ним правил ведення
податкового обліку. Зазначена
відповідальність стосується кожного
окремого платника податку і не може
автоматично поширюватись на третіх
осіб, в тому числі і на його
контрагентів.

Таким чином, формування суб'єктом
господарювання податкового кредиту не
може ставитись у пряму залежність від
додержання податкової дисципліни
третіми особами, а пов'язане з
призначенням придбаних товарів
(послуг) для використання у
господарській діяльності та наявності
податкової накладної (накладних).

Законодавство України, не ставить в
залежність виникнення у платника
податку на додану вартість права на
податковий кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання. Якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання по сплаті податку до
бюджету, то це тягне відповідальності
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи.

Чинне законодавство не зобов'язує
платника податків перевіряти
безпосереднього контрагента на
предмет виконання ним вимог
податкового законодавства та його
безпосередню наявність за
місцезнаходженням перед тим, як
відносити відповідні суми податку на
додану вартість до податкового
кредиту.

Неприпустимість притягнення до
відповідальності однієї компанії, у
випадку за неправомірні дії іншої
компанії підтверджується практикою
Європейського суду з прав людини. Так, у
п.і 71 рішення у справі «Булвес» АД проти
Болгарії» Європейського суду з прав
людини дійшов висновку, що
компанія-заявник не повинна нести
відповідальність за наслідки
невиконання постачальником його
обов'язків щодо своєчасного
декларування податку на додану
вартість і, як наслідок, сплачувати
податок на додану вартість повторно
разом із пенею. Суд вважає, що такі
вимоги прирівнюються до надзвичайного
обтяження для компанії-заявника, що
порушило справедливий баланс, який
повинен був підтримуватися між
вимогами загальних інтересів та
вимогами захисту права власності».

Отже, Європейський суд з прав людини
чітко визначає правило індивідуальної
відповідальності платника податків.
Тобто, добросовісний платник податків
не має зазнавати негативних наслідків
через порушення з боку його
контрагента.

Виходячи з викладеного слід погодитися
із судом першої інстанції про те, що
висновок податкового органу про
порушення ПАТ «Іскра» пункту 198.6 статті
198 та пункту 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України є необґрунтованими, а
отже заявлені позивачем вимоги про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
відповідача № /412 від 28.05.2012 року
та № /888 від 17.08.2012 року є
підставними.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
приходить до переконання, що суд першої
інстанції, вирішуючи даний
публічно-правовий спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
надав їм належну правову оцінку, а
відтак апеляційна скарга задоволенню
не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Львові міжрегіонального головного
управління Міндоходів залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 05
серпня 2013 року у справі № 813/4049/13-а - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів з дня
складання у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

Л.П.Іщук

Ухвала у повному обсязі складена 04
грудня 2014 року.