Справа № 2а-79/12/1303
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" грудня 2014 р. м. Київ
К/800/12090/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Головуючого судді Малиніна
В.В.,суддів Загороднього А.Ф., Швеця
В.В. розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Побужанської сільської ради Буського
району Львівської області на постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 31 січня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Побужанської сільської ради Буського
району Львівської області, Голови
Побужанської сільської ради Буського
району Львівської області про визнання
дій протиправними та зобов'язання
вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась до Буського
районного суду Львівської області
позовом до Голови Побужанської
сільської ради Буського району
Львівської області у якому просила:
визнати недійсним запис в її трудовій
книжці «за прогул без поважних причин
на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України»,
зобов'язавши відповідача змінити
вказаний запис, як такий, що внесено
помилково.

Ухвалою судового засідання від 22.14.2010
року до участі в даній справі було
залучено в якості співвідповідача
Побужанську сільську раду Буського
району Львівської області.

Постановою Буського районного суду
Львівської області від 19 червня 2012
року у задоволені позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 31 січня 2013
року рішення суду першої інстанції
скасовано, позов задоволено.

Вважаючи, що рішення суду
апеляційної інстанцій прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, Голова
Побужанської сільської ради Буського
району Львівської області звернувся до
Вищого адміністративного суду України
із касаційною скаргою, в якій просить
його скасувати, залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Позивач та другий відповідач письмових
заперечень та доповнень на касаційну
скаргу до Вищого адміністративного
суду України не надали.

Відповідно до частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга заявника підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що 26.03.2006 року
позивач була обрана депутатом
Побужанської сільської ради Буського
району Львівської області, і працювала
на посаді секретаря вказаної ради.

05.08.2010 року позивач написала заяву до
сесії Побужанської сільської ради про
звільнення її за власним бажанням.

Актами від 05.08.2010 року, 06.08.2010 року, 09.08.2010
року, 10.08.2010 року, 11.08.2010 року, 12.08.2010 року,
13,08.2010 року, 16.08.2010 року, 17.08.2010 року,
18.08.2010 року зафіксовано складом
комісії про те, що позивач - ОСОБА_4 була
відсутня на робочому місці протягом
робочого дня.

Крім цього, позивачу надсилався лист з
проханням повідомити Побужанську
сільську раду про причини не виходу на
роботу, у разі поважності причини
представити відповідний документ.

Позивачка була запрошена на засідання
сесії, яке відбувалось 19.08.2010 року о 17
год. 00 хв.

Рішенням 28 сесії Побужанської
сільської ради Буського району
Львівської області п'ятого скликання
від 19.08.2010 року № 220 позивач була
звільнена у зв'язку з достроковим
припиненням повноважень ч. 5 ст. 50
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» за прогул
без поважних причин, про що зроблений
запис у трудову книжку, з яким вона була
ознайомлена.

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог суд першої інстанції, виходив з
того, що процедура звільнення позивача
була дотримана у відповідності до
законодавства України, її відсутність
на робочому місці підтверджена
належним чином, поважних причин не
знаходження на робочому місті після
подання заяви про її звільнення за
власним бажанням не встановлено.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги суд апеляційної інстанції
зазначив, що позивач не проходила
публічної служби, обіймаючи посаду
секретаря сільської ради, будучи
обраною з числа її депутатів, а відтак
до неї не можуть застосовуватись
положення Кодексу законів про працю,
зокрема пункт 4 частини 1 статті 40. Крім
того, до дисциплінарної
відповідальності не притягувалась.
Запис зроблений до трудової книжки
зроблений не у відповідності до
роз'яснень Головного управління ДСУ
від 06.02.2002 року № 42/621. Рішення ради
прийнято в суперечить волевиявленню
самих депутатів, які в своїх свідченнях
вказують про відсутність відповідної
інформації щодо даної особи до початку
голосування за дане питання.

З даними висновками колегія суддів не
погоджується та вважає їх передчасними
з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України суд розглядає адміністративні
справи не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог.

Як вбачається зі змісту позовних вимог,
позивач оскаржує дії сільського голови
в частині внесення, на її думку,
неправдивого запису до трудової
книжки, разом з тим суди попередніх
інстанції в своїх рішення фактично
досліджували питання та надавали
правову оцінку розпорядженню, як акту
індивідуальної дії, яким було
припинено її повноваження.

Колегія суддів, зазначає що виходити за
межі позовних вимог наділені суди за
умови повного захисту прав та інтересі
осіб, які звертаються з позовом до суду,
при цьому в даному випадку
правовідносини щодо оскарження
розпорядження, як акту індивідуальної
дії та дій щодо внесення помилкового
запису є різні за своїм змістом та
суттю, які можуть бути предметом
розгляду одного провадження за умови
волі самого позивача.

З урахуванням зазначеного, слід
зауважити що поняття трудової книжки
(спір щодо помилковості внесення до
якої запису є предметом розгляду даної
справи) та порядок її заповнення
врегульовано Інструкцією «Про
затвердження Інструкції про порядок
ведення трудових книжок працівників»,
затвердженою Наказом Міністерства
праці України, Міністерства юстиції
України, Міністерства соціального
захисту населення України від 29 липня
1993 р. № 58 (далі - Інструкція).

Відповідно до підпункту 1.1. пункту 1
Інструкції трудова книжка є основним
документом про трудову діяльність
працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх
працівників, які працюють на
підприємстві, в установі, організації
(далі - підприємство) усіх форм
власності або у фізичної особи понад
п'ять днів, у тому числі осіб, які є
співвласниками (власниками)
підприємств, селянських (фермерських)
господарств, сезонних і тимчасових
працівників, а також позаштатних
працівників за умови, якщо вони
підлягають державному соціальному
страхуванню.

Трудові книжки і вкладиші до них
заповнюються у відповідних розділах
українською і російською мовами (п.п. 2.1.
п. 2 Інструкції).

Згідно з п.п. 2.3 та 2.4. п. 2 Інструкції
записи в трудовій книжці при
звільненні або переведенні на іншу
роботу повинні провадитись у точній
відповідності з формулюванням чинного
законодавства і з посиланням на
відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про
прийняття на роботу, переведення на
іншу постійну роботу або звільнення, а
також про нагороди та заохочення
вносяться власником або уповноваженим
ним органом після видання наказу
(розпорядження), але не пізніше
тижневого строку, а в разі звільнення -
у день звільнення і повинні точно
відповідати тексту наказу
(розпорядження).

З вказаного вбачається, що запис у
трудовій книжці позивача має бути
аналогічним тексту відповідного
розпорядження відповідача. З
оскаржуваних судових рішень не
вбачається, що дані питання були
предметом розгляду, а відповідні
обставини встановлювались, що в
сукупності позбавляє можливості
розглянути заявлені позовні вимоги.

Частиною 1 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюється на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості, а частиною 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України зазначено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

У зв'язку із зазначеним колегія
суддів вважає, що справу необхідно
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції для з'ясування цих
питань в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 220
КАС України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 222, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Побужанської
сільської ради Буського району
Львівської області задовольнити
частково.

Постанову Буського районного суду
Львівської області від 19 червня 2012
року та постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 31 січня 2013 року у справі № 2а-79/12/1303
скасувати, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
В.В. Малинін

Судді:
А.Ф. Загородній

В.В. Швець