Справа № 2а-1393/11/1370
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 2а-1393/11/1370
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючого - судді
за участю секретаря судового засідання
представника позивача
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
адміністративну справу за позовом
Державної податкової інспекції у
Франківському районі м.Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області до ОСОБА_2, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору - Львівський відділ
реєстраційно-екзаменаційної роботи
Управління Державтоінспекції
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
області про стягнення податку з
власників транспортних засобів, -
Державна податкова інспекція у
Франківському районі м.Львова
звернулася до Львівського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до ОСОБА_2 про стягнення податку
з власників транспортних засобів та
інших самохідних машин та механізмів в
розмірі 18 960,00 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що
громадянин ОСОБА_2 у 2010 році придбав та
зареєстрував автомобіль марки VOLKSWAGEN Т4,
а відтак у відповідності до ст.ст. 1, 5
Закону України «Про податок з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів» в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин, є платником
податку з власників транспортних
засобів при першій реєстрації в
Україні і зобов'язаний сплатити
згаданий податок перед реєстрацією
транспортного засобу в уповноважених
органах. Враховуючи те, що сума податку
відповідачем не сплачена, позивач
просить суд стягнути з ОСОБА_2 податок з
власників транспортних засобів в
розмірі 18 960,00 грн.
У зв'язку з проведеною
реорганізацією позивача, судом
відповідно до ст. 55 Кодексу
адміністративного судочинства України
допущено заміну позивача
правонаступником - Державною
податковою інспекцією у Франківському
районі м.Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області
(надалі - ДПІ у Франківському районі м.
Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області).
Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримала з
підстав, наведених у позовній заяві.
Просила суд позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.
Відповідач у судовому засіданні проти
задоволення позовних вимог заперечив у
повному обсязі, пояснив, що при
рестрації транспортного засобу ним
було сплачено всі необхідні платежі.
Оскільки транспортний засіб було
зареєстровано в органах
Державтоінспекції та йому було видано
технічний паспорт на автомобіль
вважає, що такі дії неможливі без
сплати необхідних платежів, просив суд
відмовити у задоволенні позову
Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійні вимоги на предмет
спору - Львівського відділу
реєстраційно-екзаменаційної роботи
Управління Державтоінспекції
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
області в судове засідання не з'явився,
хоча був повідомлений про розгляд
справи належним чином, пояснень з
приводу заявленого позову не надіслав,
про причини неявки суд не повідомив.
Заслухавши пояснення представника
позивача та відповідача, вивчивши
заперечення відповідача розглянувши
подані документи і матеріали,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд вважає, що в задоволенні
позову необхідно відмовити з наступних
Завданням адміністративного
судочинства відповідно до ч.1 ст.2
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі КАС України) є захист
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб
у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.17 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі КАС України) юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори за зверненням
суб'єкта владних повноважень у
випадках, встановлених Конституцією та
Згідно з ч. 2 ст.18 КАС України, окружним
адміністративним судам підсудні
адміністративні справи, у яких однією
зі сторін є орган державної влади,
інший державний орган, орган влади
Автономної Республіки Крим, обласна
рада, Київська або Севастопольська
міська рада, їх посадова чи службова
особа, крім випадків, передбачених цим
Кодексом, та крім справ з приводу їхніх
рішень, дій чи бездіяльності у справах
про адміністративні проступки та
справ, які підсудні місцевим загальним
судам як адміністративним судам.
Закріплений у ч. 1 ст.11 КАС України
принцип змагальності сторін
передбачає, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюється на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
Відповідно до ч. 1 ст. 138 Кодексу
адміністративного судочинства
України, предметом доказування є
обставини, якими обґрунтовуються
позовні вимоги чи заперечення або які
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропущення строку для
звернення до суду тощо) та які належить
встановити при ухваленні судового
рішення у справі.

З огляду на зміст викладених норм
процесуального права та зважаючи на те,
що вимогами заявленого позову є
стягнення несплаченого податку з
власників транспортних засобів,
предметом доказування у даній справі є
обставини, які свідчать про наявність
підстав, з якими закон пов'язує
можливість стягнення податку з
власників транспортних засобів у
судовому порядку, обґрунтованість їх
розміру, встановлення факту їх сплати у
добровільному порядку або
встановлення відсутності такого факту
тощо.

Судом встановлено, що 17.03.2010 року
Львівським ВРЕР ДАІ ГУМВС України у
Львівській області на ім'я відповідача
здійснено першу реєстрацію в Україні
транспортного засобу марки VOLKSWAGEN Т4
(державний номерний знак НОМЕР_1) 1998
року випуску, що підтверджується
листом Львівського ВРЕР ДАІ ГУМВС
України у Львівській області від
31.08.2010р. №9/2074, даними облікової картки
вказаного транспортного засобу(а.с.8).

Згідно поданих позивачем документів,
при здійсненні державної реєстрації
автомобіля марки VOLKSWAGEN Т4 (державний
номерний знак НОМЕР_1) 1998 року випуску
до бюджету не надійшла сума податку з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів, що
підлягає сплаті при реєстрації
транспортного засобу. Вказане
підтверджується довідкою ДПІ у
Франківському районі м.Львова від
04.01.2011 року №68/17-115(а.с.4).

Відповідно до розрахунку ДПІ у
Франківському районі м.Львова сума
податку з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів, яка підлягала сплаті
відповідачем при першій реєстрації
автомобіля марки VOLKSWAGEN Т4 (державний
номерний знак НОМЕР_1) 1998 року випуску
становить 18 960,00 грн.(а.с.5).

З огляду на наведене позивач
звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача коштів в
розмірі 18 960,00 грн. що є заборгованістю з
податку з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів.

Принципи побудови системи
оподаткування в Україні, податки і
збори (обов'язкові платежі) до бюджетів
та до державних цільових фондів, а
також права, обов'язки та
відповідальність платників
визначається Законом України «Про
систему оподаткування» від 25.06.1991 року
№ 1251-ХІІ.

Відповідно до ст. 2 вказаного
Закону під податком і збором
(обов'язковим платежем) до бюджетів та
до державних цільових фондів слід
розуміти обов'язковий внесок до
бюджету відповідного рівня або
державного цільового фонду,
здійснюваний платниками у порядку і на
умовах, що визначаються законами
України про оподаткування.

Пункт 3 ч. 1 ст. 9 Закону України
«Про систему оподаткування» від 25.06.1991
року № 1251-ХІІ встановлює обов'язок
платника податків і зборів сплачувати
належні суми податків і зборів
(обов'язкових платежів) у встановлені
законами терміни. Відповідно до ч. 4
вказаної статті, обов'язок фізичної
особи щодо сплати податків і зборів
припиняється із сплатою податку і
збору або його скасуванням, а також у
разі смерті платника.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 14 Закону
України «Про систему оподаткування»
від 25.06.1991 року № 1251-ХІІ, податок з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів
належить до загальнодержавних
податків.

Податок з власників транспортних
засобів, самохідних машин і механізмів,
порядок його обчислення і сплати
встановлюються Законом України «Про
податок з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів» від 11.12.1991 року №
1963-ХІІ(надалі Закон від 11.12.1991 року
№1963-ХІІ).

Стаття 1 Закону від 11.12.1991 року
№1963-ХІІ (чинного на момент виникнення
спірних правовідносин) передбачає, що
платниками податку з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів є
підприємства, установи та організації,
які є юридичними особами, іноземні
юридичні особи, а також громадяни
України, іноземні громадяни та особи
без громадянства, які здійснюють першу
реєстрацію в Україні, реєстрацію,
перереєстрацію транспортних засобів
та/або мають зареєстровані в Україні
згідно з чинним законодавством власні
транспортні засоби, які відповідно до
ст. 2 цього Закону є об'єктами
оподаткування.

Згідно з положенням ст. 5 Закону
від 11.12.1991 року № 1963-ХІІ податок з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів
сплачується фізичними особами перед
проведенням першої реєстрації в
Україні, реєстрацією, перереєстрацією
транспортних засобів, а також перед
технічним оглядом транспортних
засобів щорічно або один раз за два
роки, але не пізніше першого півріччя
року, в якому провадиться технічний
огляд. При цьому, фізичні особи -
платники податку зобов'язані
пред'являти органам, що здійснюють
першу реєстрацію в Україні, реєстрацію,
перереєстрацію, зняття з обліку або
технічний огляд транспортних засобів,
квитанції або платіжні доручення про
сплату податку за попередній (у разі
здійснення сплати) та за поточний роки,
а платники, звільнені від сплати цього
податку, - відповідний документ, що дає
право на користування цими пільгами.

Частиною 1 ст. 7 Закону від 11.12.1991
року №1963-ХІІ передбачено, що у разі
приховування (заниження) об'єктів
оподаткування з власників
транспортних засобів стягуються сума
несплаченого податку, а також пеня або
штраф у порядку, передбаченому законом.

Згідно з абзацом 1 пункту 3 Порядку
державної реєстрації (перереєстрації),
зняття з обліку автомобілів, автобусів,
а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів, мотоколясок,
інших прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 07 вересня 1998 року N1388, державна
реєстрація транспортних засобів
проводиться в числі іншого, з метою
здійснення контролю за дотриманням
законодавства, що визначає порядок
сплати податків і зборів.

Відповідно до пункту 8 вказаного
Порядку державна реєстрація
(перереєстрація) транспортних засобів
проводиться на підставі заяв
власників, поданих особисто, і
документів, що посвідчують їх особу,
підтверджують правомірність
придбання, отримання, ввезення, митного
оформлення (далі - правомірність
придбання) транспортних засобів,
відповідність конструкції
транспортних засобів установленим
вимогам безпеки дорожнього руху, а
також вимогам, які є підставою для
внесення змін до реєстраційних
документів.

Державна реєстрація транспортних
засобів проводиться за умови сплати їх
власниками передбачених
законодавством податків і зборів
(обов'язкових платежів).

Аналіз зазначених правових норм
дає підстави для висновку, що
обов'язковими умовами здійснення
першої реєстрації транспортних
засобів є особисте подання до органу
ВРЕР заяви про реєстрацію
транспортного засобу, необхідних
документів для вчинення реєстраційної
дії, а також документів про сплату
податку з власників транспортних
засобів або документів, що дають право
на користування пільгами.

Згідно наявного в матеріалах справи
листа ЗАТ КБ «Приватбанк» відповідачем
ОСОБА_2 сплачено суму податку з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів в
розмірі 18 960,00 грн., згідно квитанції
ЗГРУ «Приватбанк», що знаходиться у
матеріалах справи Львівського ВРЕР
УДАІ (а.с. 6-7).

Суд звертає увагу, що у разі
відсутності документів про сплату
податку або документів, що дають право
користування пільгами, перша
реєстрація в Україні транспортних
засобів не проводиться.

Позивачем під час розгляду
адміністративної справи не наведено
об'єктивних доводів щодо наявності в
діях відповідача ознак протиправності,
як і не доведено правомірності
стягнення з нього сум податку з
власників транспортних засобів.

Вказаний висновок суду
узгоджується з практикою
Європейського суду з прав людини. Так, у
пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у
справі «Компанія «Вестберґа таксі
Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд
визначив, що «…адміністративні суди,
які розглядають скарги заявників
стосовно рішень податкового
управління, мають повну юрисдикцію у
цих справах та повноваження скасувати
оскаржені рішення. Справи мають бути
розглянуті на підставі поданих
доказів, а довести наявність підстав,
передбачених відповідними законами,
для призначення податкових штрафів має
саме податкове управління».

З врахуванням встановлених
обставин, суд вважає, що позивачем не
доведено факт несплати відповідачем
суми податку з власників транспортних
засобів а також його вину у
ненадходженні такої суми до бюджету, а
тому у суду відсутні підстави для
стягнення з відповідача податку з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів за
державну реєстрацію вказаного
автомобіля у сумі 18 960,00 грн.

Виходячи із заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
чинного законодавства України та
матеріалів справи, суд дійшов висновку,
що у задоволенні адміністративного
позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади і їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Положення ст. 9 КАС України
передбачає, що суди при вирішенні
справи керуються принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КАС України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному та об'єктивному
дослідженні.

Таким чином, виходячи із
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень чинного
законодавства України та матеріалів
справи, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги є безпідставними та задоволенню
не підлягають.

Відповідно до ст. 94 КАС України
судові витрати стягненню зі сторін не
підлягають.

Керуючись ст.ст.7-14,17, 18, 49, 51, 158,
160-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.У задоволенні позову відмовити
повністю.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду. Апеляційна
скарга подається до адміністративного
суду апеляційної інстанції через
Львівський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.
Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова суду не набрала законної
сили.

В судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частину
постанови.

Повний текст постанови складено 11
грудня 2014 року.

Суддя
Костецький Н.В.