Справа № 826/8179/14
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2014 року м. Київ
К/800/52606/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Головуючого судді Малиніна
В.В.,суддів Загороднього А.Ф., Швеця
В.В. розглянувши у попередньому
судовому засіданні касаційну скаргу
представника Кабінету Міністрів
України - Заінчковського Дениса
Анатолійовича на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
4 серпня 2014 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 30 вересня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_5 до Кабінету Міністрів
України, за участю третьої особи, що не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору Державної інспекції України з
питань захисту прав споживачів про
визнання протиправним та скасування
розпорядження, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Кабінету Міністрів України,
за участю третьої особи, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
Державної інспекції України з питань
захисту прав споживачів про визнання
протиправним та скасування
розпорядження Кабінету Міністрів
України від 16 травня 2014 року № 467-р «Про
звільнення ОСОБА_5 з посади першого
заступника голови Державної інспекції
України з питань захисту прав
споживачів».

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
4 серпня 2014 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 30 вересня
2014 року позов задоволений.

Вважаючи, що рішення судів першої
та апеляційної інстанцій прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить їх скасувати та прийняти
нове судове рішення, яким відмовити у
задоволені позову.

Позивач письмових заперечень до Вищого
адміністративного суду України не
надав.

Відповідно до частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга заявника не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що наказом
в.о. Голови Державної інспекції України
з питань захисту прав споживачів № 169-к
від 24.06.2014 року ОСОБА_5 звільнено з
посади першого заступника Голови
Державної інспекції України з питань
захисту прав споживачів за порушення
Присяги державного службовця,
передбаченого п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону
України «Про державну службу».

Підставою, для винесення вказаного
наказу стало Розпорядження Кабінету
Міністрів України від 16 травня 2014 року
№ 467-р.

Так, оскаржуваному рішенню суб'єкта
владних повноважень передувало
звернення Міністра економічного
розвитку і торгівлі України від 05.05.2014
року за вих. № 2202-01/14134-01, адресоване
Прем'єр-міністру України. У зверненні
викладено клопотання про звільнення
позивача з посади за порушення Присяги
державного службовця, у зв'язку з
несумлінним виконанням службових
обов'язків на підставі п. 6 ч. 1 ст. 30
Закону України «Про державну службу».

Задовольняючи позовні вимоги,
суди попередніх інстанцій, з чим
погоджується колегія суддів, виходили
з того, що відповідачем не було
доведено дійсність вчинюваних
позивачем порушень, які йому ставились
у вину, що в свою чергу свідчить про
неможливість звільнення позивача із
займаної ним посади за порушення
Присяги державного службовця, що в свою
чергу є однією із найсуворіших санкцій
відповідальності державного
службовця.

Пунктом 6 частини першої статті 30
Закону України «Про державну службу»
від 16 грудня 1993 року № 3723-XII (далі
- Закон № 3723) передбачено, що державна
служба припиняється у разі відмови
державного службовця від прийняття або
порушення Присяги, передбаченої у
статті 17 цього Закону.

Текст Присяги наведено у частині
другій статті 17 Закону № 3723: «Повністю
усвідомлюючи свою високу
відповідальність, урочисто присягаю,
що буду вірно служити народові України,
суворо дотримувати Конституції та
законів України, сприяти втіленню їх у
життя, зміцнювати їх авторитет,
охороняти права, свободи і законні
інтереси громадян, з гідністю нести
високе звання державного службовця,
сумлінно виконувати свої обов'язки».

Аналізуючи текст Присяги, можна дійти
висновку, що в основі поведінки
державного службовця закладені етичні,
правові та службово-дисциплінарні
норми поведінки, порушення яких
утворює факт порушення Присяги. Тому,
складаючи Присягу, державний
службовець покладає на себе не тільки
певні службові зобов'язання, але й
моральну відповідальність за їх
виконання. У зв'язку з цим як порушення
Присяги слід розуміти скоєння
державним службовцем проступку
(вчинку) проти інтересів служби, який
суперечить покладеним на нього
обов'язкам, підриває довіру до нього як
носія влади, що призводить до
приниження авторитету державного
органу та унеможливлює подальше
виконання ним своїх обов'язків.

Відповідно до частини першої
статті 14 Закону № 3723 за невиконання чи
неналежне виконання службових
обов'язків, перевищення своїх
повноважень, порушення обмежень,
пов'язаних з проходженням державної
служби, а також за вчинок, який порочить
його як державного службовця або
дискредитує державний орган, в якому
він працює, до державного службовця
застосовуються дисциплінарні
стягнення.

Частиною другою цієї статті
передбачено, що до службовців, крім
дисциплінарних стягнень, передбачених
чинним законодавством про працю
України, можуть застосовуватися такі
заходи дисциплінарного впливу, як
попередження про неповну службову
відповідність і затримка до одного
року у присвоєнні чергового рангу або у
призначенні на вищу посаду.

Отже і порушення Присяги, і
дисциплінарне правопорушення може
бути наслідком недотримання, порушення
державним службовцем як правових, так і
етичних (моральних) засад проходження
публічної служби. Таким чином,
припинення державної служби у зв'язку з
порушенням Присяги та дисциплінарна
відповідальність державних службовців
може бути наслідком існування схожих
фактичних підстав у разі вчинення
державним службовцем достатньо
близьких за характером одне до одного
дисциплінарного або іншого
правопорушення.

Припинення державної служби за
порушення Присяги є найсуворішою
санкцією відповідальності державного
службовця, який вчинив діяння,
несумісне з посадою. Тому рівень
юридичних гарантій захисту прав
зазначеної особи в процедурах
вирішення питань застосування такої
відповідальності повинен бути не
меншим, ніж під час звільнення з
митного органу за вчинення
дисциплінарного правопорушення, з
дотриманням строків притягнення до
дисциплінарної відповідальності.

Передумовою такого звільнення є
ретельне службове розслідування. При
цьому необхідно враховувати, що
наслідком вчинення дисциплінарного
правопорушення може бути припинення
державної служби за порушення Присяги
або звільнення, які є санкціями різних
рівнів відповідальності й не можуть
застосовуватися як альтернативні.
Звільнення за порушення присяги може
мати місце лише тоді, коли державний
службовець скоїв проступок проти
інтересів служби, який суперечить
покладеним на нього обов'язкам,
підриває довіру до нього як до носія
влади, що призводить до приниження
державного органу та унеможливлює
подальше виконання ним своїх
обов'язків. Державний службовець, який
вчинив дисциплінарний проступок, не
може бути звільнений за порушення
Присяги, якщо цей проступок не можна
кваліфікувати як порушення Присяги.

Аналогічний висновок щодо правильного
застосування норм матеріального права
міститься, зокрема, у постановах
Верховного Суду України від 21 травня, 4
червня, 17 вересня, 8, 22 жовтня, 03 грудня
2013 року, 21 січня та 22 квітня 2014 року
(№№21-403а12, 21-167а13, 21-231а13, 21-262а13, № 21-375а12,
№ 21-379а13, № 21-479а13, № 21-90а14 відповідно).

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень судом
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального права при вирішенні цієї
справи не допущено. Правова оцінка
обставин у справі дана правильно, а
тому касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржувані судові рішення - залишити
без змін.

Доводи, які містяться в касаційній
скарзі, висновків судів та обставин
справи не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника
Кабінету Міністрів України -
Заінчковського Дениса Анатолійовича
залишити без задоволення.

Постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
4 серпня 2014 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 30 вересня 2014 року у справі № 826/8179/14
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
В.В. Малинін

Судді:
А.Ф. Загородній

В.В. Швець