Справа № 2а-6262/11/1416
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2013-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2013 р.Справа № 2а-6262/11/1416

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Спінчевська Н.А.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів: Джабурія О.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Головного управління Пенсійного фонду
України в Миколаївській області на
постанову Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 05 березня 2012 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Головного управління
Пенсійного фонду України в
Миколаївській області про визнання дій
неправомірними та зобов`язання вчинити
певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2011 року позивач звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Головного управління Пенсійного фонду
України в Миколаївській області, в
якому, після уточнення позовних вимог,
просив суд визнати неправомірними дії
відповідача щодо відмови у виплаті
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров`ю; зобов`язати відповідача
виплатити йому додаткову пенсію за
шкоду, заподіяну здоров`ю відповідно до
ст. 50 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" з урахуванням статусу і
групи інвалідності у розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком з 11 березня
2011 року по 31 травня 2011 року. Свої
позовні вимоги обґрунтовує тим, що він
є особою, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи. З 11 березня
2011 року у зв`язку з переходом з пенсії
по вислузі років на пенсію по
інвалідності йому припинили виплату
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров`ю, як особі, визнаної інвалідом II
групи та віднесеної до I категорії
відповідно до ст. 50 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Постановою Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 05 березня 2012 року
позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
відповідач надав до суду апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вищезазначене
рішення та постановити нове, яким у
задоволенні позовних вимог позивача
відмовити у повному обсязі.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
клопотань від осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю
не надходило, колегія суддів
відповідно до ст. 197 КАС України
визнала можливим проводити
апеляційний розгляд справи у
письмовому провадженні.

Перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, обговоривши доводи
апеляційної справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, віднесений до I категорії як особа,
яка потерпіла внаслідок
Чорнобильської катастрофи та згідно
довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААА
298107 є інвалідом II групи з 11 березня 2011
року. При цьому позивач звернувся до
відповідача, де перебуває на обліку як
пенсіонер, із заявою про перерахунок
додаткової пенсій у розмірах,
встановленої статтею 50 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", і провести
відповідні виплати за період з 11.03.2011
року, але в проведенні такого
перерахунку пенсії йому було
відмовлено, посилаючись на постанову
Кабінету Міністрів України №530 від
28.05.2008 р., яка встановлює мінімальні
розміри пенсій для такої категорії
громадян.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідач повинен провести
нарахування та виплату пенсій позивачу
виходячи з їх розмірів, встановлених
Законом України "Про статус та
соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", а не постановою Кабінету
Міністрів України від 28.05.2008 р. № 530
"Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян".

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Нормами ст. 49 Закону України "Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" передбачено пенсії особам,
віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій у
вигляді: а) державної пенсії; б)
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, яка призначається після
виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ст. 50 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" особам,
віднесеним до 1 категорії , які є
інвалідами другої групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75
відсотків мінімальної пенсії за віком.

За таких обставин правильним і таким,
що відповідає закону, є висновок суду
попередньої інстанцій, що позивач має
право на щомісячну додаткову пенсію за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що при визначенні розміру пенсій
позивачеві застосуванню підлягає
стаття 50 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", а не згадана вище
постанова Кабінету Міністрів України,
яка істотно звужують обсяг
встановлених законом прав.

Зі статті 50 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" вбачається, що при
визначенні розміру щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, за основу її нарахування
береться мінімальна пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки пенсія позивачу має
визначатись виходячи з мінімальної
пенсії за віком, яка встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, то у
разі збільшення розміру цього
прожиткового мінімуму перерахунок
пенсії позивачеві повинен проводитись
виходячи з нового розміру мінімальної
пенсії за віком.

Із врахуванням наведених положень,
чинного на час прийняття рішення судом
першої інстанції законодавства
України, а також позовні вимоги,
висновок суду першої інстанції про те,
що позовні вимоги позивача підлягають
задоволенню за період з 11 березня 2011
року по 31 травня 2011 року є цілком
вірним.

На підставі вищевикладеного колегія
суддів апеляційної інстанції вважає,
що постанова Ленінського районного
суду м. Миколаєва ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді всіх обставин справи, які
мають значення для вирішення спору,
відповідає нормам матеріального та
процесуального права. Доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
викладених у зазначеній постанові, у
зв'язку з чим підстав для її скасування
не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
судове рішення - без змін, якщо судом
першої інстанції правильно
встановлено обставини справи та
ухвалено судове рішення з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.
200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України в
Миколаївській області - залишити без
задоволення.

Постанову Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 05 березня 2012 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом двадцяти днів після
набрання законної сили судовим
рішенням шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуюча суддя:
Шевчук О.А.

Суддя:
Джабурія О.В.

Суддя:
Шляхтицький
О.І.