Справа № 826/12435/14
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2014-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 11/371
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(в порядку письмового провадження)

м. Київ

28 листопада 2014 року 10:00
№ 826/12435/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Клочкової Н.В.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Державний
експортно-імпортний банк України" до
треті особи Приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_1 Товариство з
обмеженою відповідальністю "Завод
залізобетонних конструкцій" Приватне
підприємство "ЕФЕКТИВНІ ТОРГОВІ
ОПЕРАЦІЇ" Арбітражний керуючий Клочко
Олександр Миколайовичпро визнання дій
протиправними, ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Державний експортно-імпортний банк
України" (далі - позивач) звернулося до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовом до приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_1 (далі -
відповідач), треті особи - товариство з
обмеженою відповідальністю "Завод
залізобетонних конструкцій", приватне
підприємство "ЕФЕКТИВНІ ТОРГОВІ
ОПЕРАЦІЇ", арбітражний керуючий Клочко
Олександр Миколайович про визнання
протиправними дій приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_1 по
виключенню з Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
запису № 6141516 з контрольною сумою
5244А2Б399 та в Державному реєстрі іпотек
запису № 6142858 з контрольною сумою В2147250
АД (нежитлова будівля літ. "О-5"), з
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна запису № 6141218
з контрольною сумою ВВАВДВ7ДБО та в
Державному реєстрі іпотек запису №
6142563 з контрольною сумою 4В1АА3Г2В1
(нежитлові будівлі літ.: "Щ-1", "Р-1", "П-3",
"И-1", "Н-2", "Ф-2", "С-1", "Ц-1", "З-3", "У-2", "Т-1"), з
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна запису № 6141391
з контрольною сумою Б1В64ДА309 та в
Державному реєстрі іпотек запису №
6142634 з контрольною сумою ГЕ5323ЕЕ71
(нежитлові будівлі літ.: "В-2", "Г-1", "Д-1",
"Е-1", "М-1"), з Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
запису № 614076 з контрольною сумою
ЕВ9ЕДГГ595 та в Державному реєстрі
іпотек запису № 6142493 з контрольною
сумою 5Г8ДБ66ЕГ2 (нежитлова будівля літ.:
"VI-1"), з Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
запису № 6141472 з контрольною сумою
АА2Е233А43 та в Державному реєстрі іпотек
запису № 6142803 з контрольною сумою
986ГЕ45414 (нежитлова будівля літ.: "ХІІ-2"),
з Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна запису № 6141112
з контрольною сумою 6Е9Г3В0Е4Е та в
Державному реєстрі іпотек запису №
6142424 з контрольною сумою В70В5Б3Д12
(нежитлові будівлі літ.: "Б-2", "Ж-3", "Л-1",
"К-1", "Ч-1"), з Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
запису № 6141286 з контрольною сумою
1Г8ГЕ089ВД та в Державному реєстрі іпотек
запису № 6142624 з контрольною сумою
9А26А1Д0Д5 (нежитлові будівлі літ.: "Ю-1",
"Я-1"), з Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
запису № 6140933 з контрольною сумою
2Б943Г0ББ9 та в Державному реєстрі іпотек
запису № 6142253 з контрольною сумою
А2БАБ4ДА61 (нежитлова будівля літ.: "VIII-1"),
з Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна запису № 6141437
з контрольною сумою Б553ЕАВ659 та в
Державному реєстрі іпотек запису №
6142752 з контрольною сумою 6478Д53339
(нежитлові приміщення 1-го поверху № 2-17,
2-го поверху № 1-18 в літ. "IV-2"), з Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна запису № 10157583 з
контрольною сумою ДД44Б2677Г та в
Державному реєстрі іпотек запису №
10157585 з контрольною сумою 15449В5Г2Б
(нежитлові будівлі літ.: "І-1", "XIV-3", II-1",
"XX-1", "Xп", "V-1", "VII-1", "III-2"), з Державного
реєстру обтяжень рухомого майна запису
№ 10157703 з контрольною сумою 017412БАГ7
(споруди), з Державного реєстру
обтяжень рухомого майна запису № 6148133 з
контрольною сумою 1596737ЕГ1 (виробниче
обладнання).

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 23.09.2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі № 826/12435/14.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 23.09.2014 року
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового
розгляду.

В судовому засіданні 11.11.2014 представник
позивача підтримала позовні вимоги з
підстав, викладених у позовній заяві,
та просила задовольнити позов у
повному обсязі.

Представники відповідача та третьої
особи-1 заперечували проти задоволення
позовних вимог.

Представники третьої особи-2 та третьої
особи-3 у судове засідання не з'явилися.

Згідно ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Враховуючи положення ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, беручи до уваги відсутність
потреби заслухати свідка чи експерта, в
судовому засіданні 11.11.2014 суд ухвалив
перейти до розгляду справи в
письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ВАТ
"Державний експортно-імпортний банк
України" з позичальниками було
укладено генеральну угоду від 30.11.2007 з
подальшими змінами (т. 1, арк. 11-35).

Згідно даної угоди, ТОВ "Завод
залізобетонних конструкцій" було
позичальником - 1.

Крім того, метою цієї Генеральної угоди
є визначення загальних умов
фінансування інвестиційної,
торгово-закупівельної, виробничої та
іншої діяльності позичальників, яке
здійснюється відповідно до цієї
Генеральної угоди шляхом укладення
Кредитних договорів.

Крім цього, між ПАТ "Державний
експортно-імпортний банк України" та
ТОВ "Завод залізобетонних конструкцій"
було укладено ряд договорів, а саме:

- іпотечний договір від 18.08.2010 № 68110Z41 (т.
1, арк. 39-43);

- договір застави від 18.08.2010 № 68110Z42 (т. 1,
арк. 36-38);

- іпотечний договір від 30.11.2007 № 6807Z265 (т.
1, арк. 44-48);

- договір застави від 30.11.2007 № 6807Z266 (т. 1,
арк. 49-61);

- договір № 6807Z266-1 про внесення змін до
договору від 30.11.2007 № 6807Z266 (т. 1, арк. 62-72).

У зв'язку з чим, до Державного реєстру
обтяжень рухомого майна внесено
реєстраційні записи, а саме:

- № 10157703, згідно договору застави від
18.08.2010 № 68110Z42 (т. 1, арк. 73);

- № 6148133, згідно договору застави від
30.11.2007 № 6807Z266 (т. 1, арк. 75).

Крім того, до Державного реєстру іпотек
також були внесені реєстраційні
записи:

- 10157585, згідно іпотечного договору від
18.08.2010 № 68110Z41 (т. 1, арк. 77);

- 6142858, згідно іпотечного договору від
30.11.2007 № 6807Z265 (т. 1, арк. 81);

- 6142634, згідно іпотечного договору від
30.11.2007 № 6807Z265 (т. 1, арк. 86);

- 6142563, згідно іпотечного договору від
30.11.2007 № 6807Z265 (т. 1, арк. 89);

- 6142493, згідно іпотечного договору від
30.11.2007 № 6807Z265 (т. 1, арк. 93);

- 6142424, згідно іпотечного договору від
30.11.2007 № 6807Z265 (т. 1, арк. 97);

- 6142803, згідно іпотечного договору від
30.11.2007 № 6807Z265 (т. 1, арк. 101);

- 6142684, згідно іпотечного договору від
30.11.2007 № 6807Z265 (т. 1, арк. 105);

- 6142253, згідно іпотечного договору від
30.11.2007 № 6807Z265 (т. 1, арк. 109);

- 6142752, згідно іпотечного договору від
30.11.2007 № 6807Z265 (т. 1, арк. 113).

Крім цього, до Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
були внесені реєстраційні записи:

- 10157583, згідно іпотечного договору від
18.08.2010 № 68610Z41 (т. 1, арк. 78);

- 6141516, згідно іпотечного договору від
30.11.2007 № 6807Z265 (т. 1, арк. 82);

- 6141218, згідно іпотечного договору від
30.11.2007 № 6807Z265 (т. 1, арк. 90);

- 6140761, згідно іпотечного договору від
30.11.2007 № 6807Z265 (т. 1, арк. 94);

- 6141112, згідно іпотечного договору від
30.11.2007 № 6807Z265 (т. 1, арк. 98);

- 6141472, згідно іпотечного договору від
30.11.2007 № 6807Z265 (т. 1, арк. 102);

- 6141286, згідно іпотечного договору від
30.11.2007 № 6807Z265 (т. 1, арк. 106);

- 6140933, згідно іпотечного договору від
30.11.2007 № 6807Z265 (т. 1, арк. 110);

- 6141437, згідно іпотечного договору від
30.11.2007 № 6807Z265 (т. 1, арк. 114).

Проте, 17.01.2012 Господарський суд
Харківської області постановою по
справі № 5023/3687/11 визнав ТОВ "Завод
залізобетонних конструкцій" банкрутом
(т. 1, арк. 117-118).

Крім того, згідно п. 3 резолютивної
частини постанови Господарського суду
Харківської області від 17.01.2012 по
справі № 5023/3687/11 скасовано арешти, що
накладені на маймо боржника, і інші
обмеження щодо розпорядження майном
боржника, у тому числі податкові
застави. Накладання нових арештів або
інших обмежень щодо розпорядження
майном банкрута не допускається (Т.1,
арк.118).

У зв'язку з чим, 05.05.2012 приватним
нотаріусом ОСОБА_1, як реєстратором, на
підставі постанови Господарського
суду Харківської області від 17.01.2012 по
справі № 5023/3687/11 щодо майна (нерухомого
та рухомого) ТОВ "Завод залізобетонних
конструкцій" було внесено (т. 1, арк. 74, 76,
79, 80, 84, 85, 87, 91, 92, 95, 96, 99, 100, 103, 104, 107, 108, 111,
112, 115, 116) було знято відповідні
обмеження, зокрема:

І. до Державного реєстру іпотек
відомості про виключення записів;

II. до Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
відомості про зняття заборони та
арештів на об'єкти нерухомого майна;

III. до Державного реєстру обтяжень
рухомого майна відомості про
припинення обтяження.

Проте, позивач не погодився з даними
діями відповідача, а тому звернувся з
позовом до суду.

Основними доводами позивача в даному
випадку є наступні: дії щодо зняття
обмежень повинен був вчиняти нотаріус,
що їх накладав в силу положень Закону
України «Про нотаріат»; була відсутня
згода іпотекодержателя на знаття
обмежень та заборон; рішення
Господарського суду, на підставі якого
зняті обмеження не передбачало прямо
таких дій; заборони були зняті у м.
Києві за заявою ліквідатора, а повинні,
на думку позивача, вчинятись на
території, на якій знаходиться об'єкт
нерухомого майна.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді всіх обставин
справи в їх сукупності, та враховуючи,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
суд прийшов до переконання про відмову
у задоволенні позовних вимог виходячи
з наступних підстав.

Станом на 05.05.2012 року ведення
Державного реєстру іпотек було
регламентовано Тимчасовим порядком
державної реєстрації іпотек,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 31 березня 2004 року
№ 410.

Відповідно до п. 2 Тимчасового порядку
державної реєстрації іпотек,
реєстраторами є державні нотаріальні
контори, приватні нотаріуси, які згідно
з договорами, укладеними з
адміністратором Реєстру, здійснюють
державну реєстрацію іпотек, відомостей
про обтяження чи зміну умов обтяження
нерухомого майна іпотекою,
відступлення прав за іпотечним
договором, передачу, анулювання, видачу
дубліката заставної та видачу нової
заставної на підставі повідомлення
іпотекодержателя або уповноваженої
ним особи чи рішення суду, приймають
запити, видають завірені витяги з
Реєстру та виконують інші функції,
передбачені цим Порядком.

Згідно п. 4 Тимчасового порядку
державної реєстрації іпотек, державна
реєстрація відомостей про обтяження чи
зміну умов обтяження нерухомого майна
іпотекою, відступлення прав за
іпотечним договором та передачу,
анулювання, видачу дубліката заставної
та видачу нової заставної здійснюється
шляхом внесення запису до Реєстру, а
також змін і додаткових відомостей до
запису, виключення запису з Реєстру.

Пунктом 5 Тимчасового порядку
державної реєстрації іпотек
закріплено, що державна реєстрація дій
щодо обтяження нерухомого майна
іпотекою може здійснюватися будь-яким
реєстратором.

Згідно абз. 2 п. 25 розділу "Виключення
запису з Реєстру" Тимчасового порядку
державної реєстрації іпотек, запис про
обтяження майна іпотекою може бути
виключений на підставі рішення суду, з
обов'язковим зазначенням порядкового
номера запису.

Як встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи,
виключення 05.05.2012 приватним нотаріусом
ОСОБА_1 записів із Державного реєстру
іпотек щодо майна ТОВ "Завод
залізобетонних конструкцій" було
здійснене на підставі постанови
Господарського суду Харківської
області від 17 січня 2012 року у справі
№5023/3687/11 про банкрутство ТОВ "Завод
залізобетонних конструкцій", винесеної
у відповідності з вимогами Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", при цьому
реєстратором було зазначено
порядковий номер запису, які і вимагав
порядок.

Відтак, даними нормами, чинним на
момент вчинення оскаржуваних дій,
спростовано твердження позивача щодо
обов'язковості вчинення дій саме
нотаріусом, що накладав обтяження, адже
відповідач в даному випадку діяв як
відповідний реєстратор,а порядок
передбачав вчинення дій щодо обтяжень
будь-яким реєстратором, незалежно від
місцезнаходження.

Така позиція також підтверджується
листом Міністерства юстиції України
від 07.06.2012 р. № 5734-0-33-12/13.2, в якому
роз'яснено, що приватні нотаріуси
визначені реєстраторами Державного
реєстру іпотек та Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна. При цьому, нотаріуси наділені
повноваженнями щодо вилучення записів
про накладення заборони, арешти, а
також обтяження майна іпотекою із
вказаних Реєстрів на підставі
відповідного рішення суду. В даному
листі також вказано, що у разі
надходження до нотаріуса постанови
суду про скасування арештів,
накладених на майно боржника та інших
обмежень щодо розпорядження майном,
нотаріус при внесенні відповідних
відомостей до вищевказаних реєстрів
здійснює функцію реєстратора, а отже
така дія може бути вчинена будь-яким
нотаріусом, як реєстратором. (Т.4, арк.
137).

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
з дня прийняття господарським судом
постанови про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури:

скасовується арешт, накладений на
майно боржника, визнаного банкрутом, чи
інші обмеження щодо розпорядження
майном такого боржника. Накладення
нових арештів або інших обмежень щодо
розпорядження майном банкрута не
допускається

Крім того, в п. 1 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 18.12.2009 року
№ 15 зазначено, що провадження у справах
про банкрутство регулюється Законом
України від 14 травня 1992 р. N 2343-XII (2343-12)
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(в редакції Закону від 30 червня 1999 р. №
784-XIV (784-14), далі - Закон), Господарським
процесуальним кодексом України (1798-12)
(далі - ГПК), іншими законодавчими
актами України.

Крім іншого, абз. 2 п. 1 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 18.12.2009 року
№ 15 визначено, що Закон "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(2343-12) містить спеціальні норми, які
мають пріоритет у застосуванні при
розгляді справ про банкрутство щодо
інших законодавчих актів України.

Тож норми Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
мають пріоритет у застосуванні перед
іншими законодавчими актами, оскільки
станом на 05.05.2012 року щодо боржника - ТОВ
"Завод залізобетонних конструкцій"
застосовувалася судова процедура по
справі № 5023/3687/11 про банкрутство -
ліквідація банкрута.

Відтак, з початком процедури
ліквідації банкрута з-під обтяження
вивільняється все майно банкрута, а
тому законодавство про банкрутство не
містить вимог про зазначення в
постанові про визнання боржника
банкрутом та відкриття ліквідаційної
процедури порядкових номерів записів
про обтяження майна.

Згідно ст. 26 Тимчасового порядку
державної реєстрації іпотек
реєстратор вносить до реєстру
відомості про виключення запису в день
надходження повідомлення чи рішення
суду.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене
суд дійшов висновку, що внесення 05.05.2012
приватним нотаріусом ОСОБА_1 до
Державного реєстру іпотек відомостей
про виключення записів (10157585, 6142858, 6142634,
6142563, 6142493, 6142424, 6142803, 6142684, 6142253, 6142752) було
здійснено правомірно, оскільки, Закон
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" містить
спеціальні норми, які мають пріоритет у
застосуванні при розгляді справ про
банкрутство щодо інших законодавчих
актів України, а ТОВ "Завод
залізобетонних конструкцій" було
визнано банкрутом на підставі
постанови господарського суду
Харківської області від 17 січня 2012 року
у справі №5023/3687/11, якою скасовувалися
всі арешти щодо майна ТОВ "Завод
залізобетонних конструкцій".

При цьому, порядком не передбачено
обов'язку реєстратора при вилученні
записів в разі банкрутства боржника
отримувати згоди іпотекодержателя.

Помилкове посилання позивача на п. 28
Тимчасового порядку № 410 передбачає, що
в разі відмови у виключенні запису з
Реєстру, якщо відомості, зазначені в
повідомленні про його виключення, не
відповідають відомостям, зазначеним у
Реєстрі, іпотекодержатель
інформується письмово протягом двох
робочих днів з дня надходження
повідомлення.

Проте, в даному випадку відмова не мала
місце, а факту невідповідності
відомостей, зазначених у Реєстрі не
було виявлено.

Щодо обов'язку направлення витягу
після вчинення відповідних дій
Іпотекодавцю протягом 5 днів, після
вилучення записів, то суд звертає увагу
на те, що дії щодо направлення витягу
або будь-які інші дії чи бездіяльність,
вчинені після зняття обмежень не є
предметом розгляду даної справи та не
оскаржуються позивачем в даній справі.

Відтак, висновок позивача про
обов'язковість згоди іпотекодержателя
на зняття обмежень також є помилковим
та спростований положеннями
Тимчасового порядку № 410.

Щодо внесення 05.05.2012 приватним
нотаріусом ОСОБА_1 до Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна відомостей про зняття заборони
та арештів на об'єкти нерухомого майна
ТОВ "Завод залізобетонних конструкцій"
суд зазначає наступне.

Станом на 05.05.2012 року ведення Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна регулюється
Положенням про Єдиний реєстр заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна,
затвердженим наказом Міністерства
юстиції України 09.06.1999 № 31/5,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 10.06.1999 за № 364/3657.

Згідно п. 1.5 Положення про Єдиний реєстр
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна, реєстраторами реєстру заборон є
приватні нотаріуси, які уклали
відповідні договори з Адміністратором
і мають повний доступ до Реєстру
заборон через комп'ютерну мережу.

Реєстратори приймають заяви про
реєстрацію обтяження об'єкта
нерухомого майна від державних
нотаріальних контор та приватних
нотаріусів, які не є Реєстраторами,
судів, слідчих органів та інших осіб,
визначених цим Положенням; уносять та
вилучають записи до (з) Реєстру заборон
про заборони, арешти щодо нерухомого
майна; отримують (видають) витяги з
Реєстру заборон. Реєстратори також
уносять та вилучають до (з) Реєстру
заборон відомості про тимчасові
застереження щодо нерухомого майна.

Відповідно до пункту 2.1 Положення про
Єдиний реєстр заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна, підставами
для внесення до Реєстру заборон
відомостей про накладення (зняття)
заборони та арештів на об'єкти
нерухомого майна є:

- накладення (зняття) державною
нотаріальною конторою або приватним
нотаріусом - Реєстратором заборони
відчуження на об'єкти нерухомого майна;

- заява про реєстрацію (вилучення)
обтяження об'єкта нерухомого майна
(додатки 1 - 3), що подається:

державною нотаріальною конторою та
приватним нотаріусом, які не є
Реєстраторами, - у зв'язку з накладенням
(зняттям) ними заборони відчуження на
об'єкти нерухомого майна;

судами (крім третейських судів) і
слідчими органами - у зв'язку з
накладенням ними арешту на об'єкти
нерухомого майна (звільненням з-під
арешту);

органами державної виконавчої служби -
у зв'язку з накладенням ними арешту на
об'єкти нерухомого майна (звільненням
з-під арешту).

Проте закони України, в тому числі й
Господарський процесуальний кодекс
України, не містять приписів щодо
обов'язку господарського суду
надсилати судові рішення
реєстраторові.

Законами України не передбачено й
такого способу дії (і відповідних
повноважень) господарських судів
України, як подання реєстраторові
згаданих заяв про реєстрацію
(вилучення) обтяження об'єкта
нерухомого майна.

Водночас відповідно до частини другої
статті 19 Конституції України органи
державної (отже, й судової) влади, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Отже, господарські
суди не повинні перебирати на себе не
покладені на них законами України
функції.

Згідно положень Господарського
процесуального кодексу України, Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів" господарські суди здійснюють
правосуддя шляхом прийняття
обов'язкових до виконання на усій
території України рішень, ухвал,
постанов. Рішення і постанови
господарських судів приймаються
іменем України. Судові рішення, що
набрали законної сили, є обов'язковими
до виконання усіма органами державної
влади, органами місцевого
самоврядування, їх посадовими та
службовими особами, фізичними і
юридичними особами та їх об'єднаннями
на всій території України. Невиконання
вимог, рішень, постанов господарських
судів тягне встановлену
законодавством відповідальність.
Відповідно до ст. 8 Конституції України
- Конституція України, яка має найвищу
юридичну силу, її норми є нормами
прямої дії. Ст. 124 Конституції України
передбачено поширення юрисдикції
судів на всі правовідносини, що
виникають в державі.

Як вбачається з матеріалів справи,
постановою Господарського суду
Харківської області від 17 січня 2012 року
у справі № 5023/3687/11 скасовані арешти, що
накладені на майно боржника (ТОВ "Завод
залізобетонних конструкцій"), і інші
обмеження щодо розпорядження майном
боржника.

Згідно пункту 2.5 Положення про Єдиний
реєстр заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна, відомості про
накладені (зняті) заборони та арешти на
об'єкти нерухомого майна вносяться
реєстратором до реєстру заборон у день
їх надходження.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене
суд дійшов висновку, що внесення 05.05.2012
приватним нотаріусом ОСОБА_1 до Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна відомостей про зняття
заборони та арештів на об'єкти
нерухомого майна (10157583, 6141516, 6141218, 6140761,
6141112, 6141472, 6141286, 6140933, 6141437) було здійснено
правомірно, оскільки, постановою
Господарського суду Харківської
області від 17 січня 2012 року у справі №
5023/3687/11, яка є обов'язковою до виконання
усіма органами державної влади,
органами місцевого самоврядування, їх
посадовими та службовими особами,
фізичними і юридичними особами та їх
об'єднаннями на всій території України,
скасовані арешти, що накладені на майно
ТОВ "Завод залізобетонних конструкцій".

Щодо внесення 05.05.2012 приватним
нотаріусом ОСОБА_1 до Державного
реєстру обтяжень рухомого майна
відомостей про припинення обтяжень,
які накладені на рухоме майно ТОВ
"Завод залізобетонних конструкцій" суд
зазначає наступне.

Станом на 05.05.2012 року ведення
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна регулюється Порядком ведення
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 05.07.2004
року № 830.

Пунктом 2 Порядку ведення Державного
реєстру обтяжень рухомого майна
передбачено, що реєстратори
уповноважені держателем реєстру
(Міністерством юстиції України)
надавати послуги з державної
реєстрації відомостей про виникнення,
зміну, припинення обтяжень, а також
звернення стягнення на предмет
обтяження, приймати заяви, видавати
завірені витяги з Реєстру та
виконувати інші функції, передбачені
цим Порядком.

Пунктом 5 Порядку ведення Державного
реєстру обтяжень рухомого майна
визначає, що державна реєстрація
обтяження рухомого майна може
проводитися будь-яким реєстратором.

Згідно до п. 24 розділу "Державна
реєстрація відомостей про припинення
обтяження" Порядку ведення Державного
реєстру обтяжень рухомого майна,
відомості про припинення обтяження
реєструються на підставі заяви
обтяжувача чи уповноваженої ним особи.

Проте в п. 25 Порядку ведення Державного
реєстру обтяжень рухомого майна
вказано, що реєстратор вносить до
реєстру відомості про припинення
обтяження в день надходження заяви чи
рішення уповноваженого органу.

Відтак, як встановлено судом, в даному
випадку рішенням уповноваженого
органу є постанова Господарського суду
Харківської області від 17 січня 2012 року
у справі № 5023/3687/11, якою скасовані
арешти, що накладені на майно ТОВ "Завод
залізобетонних конструкцій", і інші
обмеження щодо розпорядження майном
боржника.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене
суд дійшов висновку, що внесення 05.05.2012
приватним нотаріусом ОСОБА_1 до
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна відомостей про припинення
обтяжень (101557703, 6148133), які накладені на
рухоме майно ТОВ "Завод залізобетонних
конструкцій" було здійснено
правомірно, оскільки, постановою
Господарського суду Харківської
області від 17 січня 2012 року у справі №
5023/3687/11, яка є рішенням уповноваженого
органу на підставі якого реєстратор
вносить до реєстру відомості про
припинення обтяження.

Відтак, системний аналіз відповідних
норм Тимчасового порядку державної
реєстрації іпотек, Положення про
Єдиний реєстр заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна, Порядку
ведення Державного реєстру обтяжень
рухомого майна наслідує висновок, що
приватні нотаріуси станом на 05.05.2012
року здійснювали повноваження
реєстраторів всіх вищезазначених
реєстрів.

Вищезазначені підзаконні
нормативно-правові акти зазначають, що
реєстратори (приватні нотаріуси)
наділені повноваженнями щодо
виключення записів про обтяження майна
іпотекою з Державного реєстру іпотек,
вилучення записів про заборони, арешти
щодо нерухомого майна з Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна та внесення записів
про припинення обтяження до Державного
реєстру обтяжень рухомого майна.

Правомірність дій відповідача по
внесенню до Державного реєстру іпотек
відомостей про виключення записів,
внесенню до Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
відомостей про зняття заборони та
арештів на об'єкти нерухомого майна,
внесенню до Державного реєстру
обтяжень рухомого майна відомостей про
припинення обтяження - щодо нерухомого
та рухомого майна, підтверджується
також судовою практикою Вищого
господарського суду України по
перегляду в касаційному порядку дій
ліквідатора по скасуванню обмежень
щодо майна банкрута в межах
ліквідаційної процедури.

Так, 17.04.2013р. Вищим господарським судом
України (головуючий суддя: Поляков Б.М.)
було винесено Постанову по справі №
5023/5527/12, якою було переглянуто в
касаційному порядку рішення судів
першої та апеляційної інстанцій по
відкриттю ліквідаційної процедури та
скасуванню арештів, обтяжень та інших
обмежень щодо майна банкрута.
Задовольняючи клопотання ліквідатора
Товариства про скасування заборон
відчуження та інших обтяжень щодо
майна банкрута, місцевий суд вказав, що
з моменту винесення постанови про
визнання Боржника банкрутом
скасовуються всі обмеження щодо
розпорядження майном боржника та
обтяження щодо цього майна.
Апеляційним судом вказані висновки
підтримані у повному обсязі.

Вищий господарський суд України не
погодився з позицією скаржника, що
скасування ж вказаних обтяжень щодо
майна Товариства надає ліквідатору
право реалізувати передане у заставу
майно Боржника з порушенням прав Банку,
як заставодержателя.

Так, виходячи з положень ч. 1 ст. 23, ч. 1 ст.
25, ст.ст. 26, 29, 30, частин 2, 3 ст. 51 Закону
про банкрутство, після визнання
банкрутом особи, що ліквідується
власником, та призначення
ліквідатора саме на останнього
покладається функція щодо
розпорядження та реалізації
виявленого в ході ліквідаційної
процедури майна, яке підлягає
включенню до ліквідаційної маси. При
цьому, з метою недопущення
одноособового розпорядження
ліквідатором вказаним майном на свій
власний розсуд та на визначених
ліквідатором умовах та з метою
належного захисту інтересів визнаних
кредиторів у справі законодавець
передбачив процедуру, відповідно до
якої визначається порядок та >мови
продажу майна, що увійшло до
ліквідаційної маси - ч. 1 ст. 26 та ч. 1 ст. 30
Закону про банкрутство.

Разом з тим, з метою виконання
ліквідатором належним чином
покладених на нього функцій, у тому
числі з реалізації майна банкрута,
законодавець передбачив у якості
наслідків визнання боржника банкрутом
та відкриття ліквідаційної процедури
скасування арешту, накладеного на
майно боржника, визнаного банкрутом, чи
інших обмежень щодо розпорядження
майном боржника, а також недопущення
накладення нових арештів або інших
обмежень щодо розпорядження майном
банкрута (ч. 1 ст. 23 згаданого закону).
При цьому вказані наслідки наступають
безумовно та незалежно від наявності
про це клопотання або заперечення
сторони або іншого учасника
провадження у справі про банкрутство
та стосуються майна боржника незалежно
від виду такого майна (рухоме,
нерухоме).

У зв'язку із вищевикладеним та оскільки
перебування майна в іпотеці (що є видом
застави - ч, 1 ст, 575 Цивільного кодексу
України) обмежує права щодо
розпорядження цим майном, є видом
обтяження відповідно до норм ст.ст, 586,
587 Цивільного кодексу України, ст. 9
Закону України «Про іпотеку", ст.ст. 2, 4
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень", а відповідно і
обмежує ліквідатора у виконанні
покладених на нього функцій та
обов'язків у ліквідаційній процедурі,
суд касаційної інстанції погодився із
висновком місцевого суду щодо
звільнення активів, які належать
Товариству, з-під арештів, заборон,
обтяжень та інших обмежень щодо
розпорядження майном шляхом, зокрема
скасування вказаних обтяжень із
виключенням відповідних записів з
Державного реєстру іпотек про
обтяження відповідного нерухомого
майна.

При цьому, слід зазначити, що з моменту
порушення справи про банкрутство до
боржника підлягають застосуванню саме
норми спеціального закону - Закону про
банкрутство, у тому числі з моменту
визнання боржника банкрутом стосовно
майна банкрута діє визначений вище
правовий режим (щодо розпорядження,
реалізації, скасування обтяжень тощо)
встановлений саме нормами цього закону
(Т.4, арк.138-140).

Аналогічна позиція також
підтверджується постановою Вищого
господарського суду України від 06.08.2014
р. у справі № 922/3475/13. (Т.4, арк. 203-207).

Крім цього, суд звертає увагу на те, що
за звернення до Міністерства юстиції
України було проведено перевірку дій
нотаріуса щодо спірних правовідносин
(Т.4, арк. 209-217).

Так, за результатами проведеної
перевірки встановлено, що дії ОСОБА_1
вчинені на підставі заяви арбітражного
керуючого Клочко О.М. Крім постанови
Господарського суду Харківської
області від 17.01.2012 ним також надана
ліцензія Державного атраменту з питань
банкрутства серії НОМЕР_2, видана 27.02.2010
та витяг Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб
підприємців від 27.04.2012, з якого
вбачається, що товариство знаходиться
в стані припинення підприємницької
діяльності, у графі витягу «відомості
про комісію з припинення» зазначений
Клочко О.М. (голова комісії). Особу
Клочка О.М. нотаріусом встановлено за
паспортом серії НОМЕР_1, виданим 12.02.2001
МВМ Дзержинського РВХМУ УМВС України в
Харківській області. Проведеною
управлінням перевіркою підстав для
застосування до приіатного нотаріуса
ОСОБА_1 заходів реагування не
встановлено (Т.4, арк.217).

Крім цього, щодо наслідків дій
нотаріуса (укладання мирової угоди та
продаж майна) їх законність
встановлена судами першої, апеляційної
та касаційної інстанції у справах №
5023/3687/11 та 5023/2243/14 (Т.4, арк. 221-222).

При цьому, суд звертає увагу на те, що
посилання позивача у письмових
поясненнях (вх. від 17.11.2014 р.) на ст. 16
Закон України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень" є помилковим виходячи з
наступного.

На момент вчинення оскаржуваних дій по
зняттю обмежень ст. 6 Закон України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень»
визначала, що систему органів
державної реєстрації прав становить
спеціально уповноважений центральний
орган виконавчої влади з питань
державної реєстрації прав -
Міністерство юстиції України, що
забезпечує реалізацію державної
політики у сфері державної реєстрації
прав, та його територіальні органи, які
є органами державної реєстрації прав.

Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень» (в
редакції на момент спірних
правовідносин) держателем Державного
реєстру прав є спеціально
уповноважений центральний орган
виконавчої влади з питань державної
реєстрації прав - Міністерство юстиції
України.

Згідно ч. 3 ст. 6 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень» (в
редакції на момент спірних
правовідносин) адміністратором
Державного реєстру прав є державне
підприємство, що належить до сфери
управління Міністерства юстиції
України, здійснює заходи із створення
та супроводження програмного
забезпечення Державного реєстру прав
та відповідає за технічне і
технологічне забезпечення, збереження
та захист даних, що містяться у
Державному реєстрі прав.

При цьому, ч. 1 ст. 16 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень» (в
редакції на момент спірних
правовідносин) (далі- Закон 1952) заява
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень подається до органу державної
реєстрації прав, на території якого
розміщений об'єкт нерухомого майна або
більша за площею його частина.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що
у ст. 16 Закону 1952 мова йдеться саме про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, а не про зняття обтяжень, що
мало місце у спірних правовідносинах.
Норма ст. 16 Закону 1952 регламентує саме
порядок державної реєстрації прав та
порядок реєстрації їх обтяжень. Проте,
не визначає порядок зняття обтяжень.

В даному випадку заява про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень не
подавалась відповідачеві.

Відтак, в даному випадку не може бути
застосована до спірних правовідносин,
оскільки дії відповідача вчинялись на
підставі інших нормативно-правових
актів.

Виходячи з вищевикладеного аналізу
норм права, що діяли станом на 05.05.2012
року, дії нотаріуса по внесенню до
Державного реєстру іпотек відомостей
про виключення записів, внесенню до
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна відомостей
про зняття заборони та арештів на
об'єкти нерухомого майна, внесенню до
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна відомостей про припинення
обтяження щодо нерухомого та рухомого
майна ТОВ "Завод залізобетонних
конструкцій", до якого застосовувалася
судова процедура по справі №5023/3687/11 про
банкрутство - ліквідація банкрута, є
законними.

Відтак, судом було встановлено, що
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_1
діяла в межах правового поля із
дотриманням вимог законодавства
України, а тому відсутні підстави для
визнання протиправними дій приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_1 по
виключенню з Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
запису № 6141516 з контрольною сумою
5244А2Б399 та в Державному реєстрі іпотек
запису № 6142858 з контрольною сумою В2147250
АД (нежитлова будівля літ. "О-5"), з
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна запису № 6141218
з контрольною сумою ВВАВДВ7ДБО та в
Державному реєстрі іпотек запису №
6142563 з контрольною сумою 4В1АА3Г2В1
(нежитлові будівлі літ.: "Щ-1", "Р-1", "П-3",
"И-1", "Н-2", "Ф-2", "С-1", "Ц-1", "З-3", "У-2", "Т-1"), з
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна запису № 6141391
з контрольною сумою Б1В64ДА309 та в
Державному реєстрі іпотек запису №
6142634 з контрольною сумою ГЕ5323ЕЕ71
(нежитлові будівлі літ.: "В-2", "Г-1", "Д-1",
"Е-1", "М-1"), з Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
запису № 614076 з контрольною сумою
ЕВ9ЕДГГ595 та в Державному реєстрі
іпотек запису № 6142493 з контрольною
сумою 5Г8ДБ66ЕГ2 (нежитлова будівля літ.:
"VI-1"), з Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
запису № 6141472 з контрольною сумою
АА2Е233А43 та в Державному реєстрі іпотек
запису № 6142803 з контрольною сумою
986ГЕ45414 (нежитлова будівля літ.: "ХІІ-2"),
з Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна запису № 6141112
з контрольною сумою 6Е9Г3В0Е4Е та в
Державному реєстрі іпотек запису №
6142424 з контрольною сумою В70В5Б3Д12
(нежитлові будівлі літ.: "Б-2", "Ж-3", "Л-1",
"К-1", "Ч-1"), з Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
запису № 6141286 з контрольною сумою
1Г8ГЕ089ВД та в Державному реєстрі іпотек
запису № 6142624 з контрольною сумою
9А26А1Д0Д5 (нежитлові будівлі літ.: "Ю-1",
"Я-1"), з Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
запису № 6140933 з контрольною сумою
2Б943Г0ББ9 та в Державному реєстрі іпотек
запису № 6142253 з контрольною сумою
А2БАБ4ДА61 (нежитлова будівля літ.: "VIII-1"),
з Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна запису № 6141437
з контрольною сумою Б553ЕАВ659 та в
Державному реєстрі іпотек запису №
6142752 з контрольною сумою 6478Д53339
(нежитлові приміщення 1-го поверху № 2-17,
2-го поверху № 1-18 в літ. "IV-2"), з Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна запису № 10157583 з
контрольною сумою ДД44Б2677Г та в
Державному реєстрі іпотек запису №
10157585 з контрольною сумою 15449В5Г2Б
(нежитлові будівлі літ.: "І-1", "XIV-3", II-1",
"XX-1", "Xп", "V-1", "VII-1", "III-2"), з Державного
реєстру обтяжень рухомого майна запису
№ 10157703 з контрольною сумою 017412БАГ7
(споруди), з Державного реєстру
обтяжень рухомого майна запису № 6148133 з
контрольною сумою 1596737ЕГ1 (виробниче
обладнання), які були вчинені
відповідачем у встановленому порядку,
у зв'язку з банкрутством боржника, яке
передбачало обов'язкове знаття
будь-яким реєстратором усіх обмежень
на майно, в т.ч. іпотеки.

Відтак, доводи позивача про те, що дії
щодо зняття обмежень повинен був
вчиняти нотаріус, що їх накладав в силу
положень Закону України «Про
нотаріат»; про відсутність
обов'язкової згоди іпотекодержателя на
знаття обмежень та заборон; про
неточність рішення господарського
суду, на підставі якого зняті
обмеження; щодо необхідності вчиняти
дії на території, на якій знаходиться
об'єкт нерухомого майна спростовані
відповідачем та наявними у справі
пояснення та доказами.

Також суд звертає увагу на те, що
попередні судові рішення за позовом
даного позивача до відповідача
ґрунтувались саме на помилковому
висновку, що відповідач в даному
випадку діяв, як приватний нотаріус, а
тому необхідно застосовувати правила
та положення Закону України «Про
нотаріат», проте Вищий спеціалізований
суд України скасовуючи 12.02.2014 р. дані
рішення вказав на помилковість таких
висновків та обґрунтував свою позицію
щодо підсудності даної справи
адміністративному суду саме тим, що в
даному випадку нотаріус діяв як
реєстратор, а тому є суб'єктом владних
повноважень.

Відтак, враховуючи вищевикладені
положення Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
Постанови Пленуму Верховного суду
України від 18.12.2009 року № 15, Тимчасового
порядку державної реєстрації іпотек
тощо та інших нормативних актів,
вказаних вище підстав для задоволення
позову не вбачається, оскільки позиція
позивача, в тому числі, ґрунтується на
помилковому застосуванні Закону
України «Про нотаріат».

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку про необґрунтованість
позовної вимоги та відсутності підстав
для її задоволення.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

В ч.1, ч.4, ч.5 та ч.6 ст.72 КАС України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених ст.72 цього
Кодексу. Суб'єкт владних повноважень
повинен подати суду всі наявні у нього
документи та матеріали, які можуть бути
використані як докази у справі. У разі
невиконання цього обов'язку суд
витребовує названі документи та
матеріали. Суд може збирати докази з
власної ініціативи. Якщо особа, яка
бере участь у справі, без поважних
причин не надасть докази на пропозицію
суду для підтвердження обставин, на які
вона посилається, суд вирішує справу на
основі наявних доказів.

Частиною 1 ст.71 КАС України встановлено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

Статтею 159 КАС України встановлено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яке
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Беручи до уваги вищенаведене в
сукупності, проаналізувавши матеріали
справи та надані сторонами докази, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги є
необґрунтованими, а, відтак, такими, що
не підлягають задоволенню.

Згідно частини 2 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони - суб'єкта владних повноважень,
суд присуджує з іншої сторони всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати, пов'язані
із залученням свідків та проведенням
судових експертиз.

В даному випадку відсутнє
документальне підтвердження судових
витрат відповідача, а тому вони
стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 69-71, 94, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні позову
публічного акціонерного товариства
"Державний експортно-імпортний банк
України" повністю.

Постанова набирає законної сили згідно
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, після закінчення
строку на апеляційне оскарження,
встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо постанова не оскаржена в
апеляційному порядку. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст.ст.
185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Суддя
Н.В. Клочкова