Справа № 802/2848/14-а
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/2848/14-а

Головуючий у 1-й інстанції:Крапівницька
Н. Л.

Суддя-доповідач: Граб Л.С.

04 грудня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Боровицького О. А. Сапальової
Т.В.

за участю секретаря судового
засідання: Майданюк Я.Л.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_2

представника позивача: ОСОБА_3

представника відповідача: Широкого С.
В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 17 вересня
2014 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Державної
пенітенціарної служби України про
визнання незаконними та скасування
наказів, зобов'язання поновлення на
посаді, виплату грошового
забезпечення за час вимушеного прогулу
,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
Вінницького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
пенітенціарної служби України, в якому
просив визнати наказ голови Державного
департаменту України з питань
виконання покарань №271/ОД-14 від 05.06.2014
року та №23/ос від 26.06.2014 року незаконним
та скасувати; зобов'язати голову
Державного департаменту України з
питань виконання покарань поновити
його на займаній посаді з 26.06.2014 року та
виплатити грошове забезпечення за час
вимушеного прогулу, а в частині
поновлення на роботі та виплати
заробітної плати за один місяць
звернути до негайного виконання.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 17 вересня
2014 року в позові відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції від 17 вересня 2014 року та
прийняти нову, якою задовольнити
позовні вимоги повністю, посилаючись
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення судом при ухваленні
рішення норм матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи.

Позивач та його представник в судовому
засіданні підтримали доводи
апеляційної скарги та просили її
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечив відносно
задоволення апеляційної скарги та
просив рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, законність і обґрунтованість
рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги, а також
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального
та процесуального права, давши правову
оцінку обставинам у справі, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від
17 вересня 2014 року - без змін, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, в
березні 2014 року до Одеського
територіального відділу внутрішньої
безпеки Державної пенітенціарної
служби України надійшла інформація про
те, що начальник Літинської виправної
колонії №123 використовує засуджених,
які утримуються та відбувають
покарання у дільниці соціальної
реабілітації при Літинській виправній
колонії №123 у кількості трьох осіб для
проведення ремонтних та інших робіт у
приватному помешканні у місті Вінниці,
що належить сину начальника вказаної
установи Лабаю Ю.Л., в зв'язку з цим
проведено службове розслідування,
висновок якого затверджений 26.04.14 р.
начальником управління Державної
пенітенціарної служби України у
Вінницькій області.

За наслідками службового
розслідування, що відображено у
висновку, начальник Літинської
виправної колонії №123 ОСОБА_2
заслуговує на притягнення до суворої
дисциплінарної відповідальності за
зухвале ігнорування вимог
Кримінального кодексу України,
Кримінально-виконавчого кодексу
України та нормативно-правових актів
Державної пенітенціарної служби
України, низькі морально-етичні якості,
порушення норм професійної етики,
підриву авторитету та дискримінації
працівника Державної пенітенціарної
служби України.

За вказаним фактом внесено відомості
до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за №0000048 за ознаками
злочину передбаченого частиною 1
статті 364 Кримінального кодексу
України.

Однак, постановою старшого слідчого в
особливо важливих справах прокуратури
Вінницької області Греська М.М. від 31
травня 2014 року дане кримінальне
провадження відносно начальника
Літинської виправної колонії №123
управління Державної пенітенціарної
служби у Вінницькій області,
полковника внутрішньої служби ОСОБА_2
закрито, у зв'язку із малозначністю
вчиненого останнім діяння.

05 травня 2014 року Державна
пенітенціарна служба України видала
наказ №213/ОД-14 про проведення
службового розслідування, яким з метою
встановлення причин і обставин події
за участю начальника Літинської
виправної колонії №123 полковника
внутрішньої служби ОСОБА_2 створена
комісія.

Результатом службового розслідування
явився висновок від 06.05.2014 року, де
зазначено, що виявлено факт грубого
порушення начальником Літинської
виправної колонії №123 ОСОБА_2
дисципліни, вимог
Кримінально-виконавчого кодексу
України та нормативно-правових актів
Державної пенітенціарної служби
України щодо працевикористання
засуджених, яке виразилося у
безпідставному та безоплатному
використанні засуджених
підпорядкованої установи для
здійснення ремонтних робіт у
приватному помешканні, де проживають
члени власної родини, а тому клопотати
звільнити начальника Літинської
виправної колонії №123 ОСОБА_2 з
Державної кримінально-виконавчої
служби України.

Наказом Державної пенітенціарної
служби України №271/ОД-1 від 05 червня 2014
року про результати службового
розслідування за фактом надзвичайної
події за участю начальника Літинської
виправної колонії №123 полковника
внутрішньої служби ОСОБА_2, останнього
за безвідповідальне ставлення до
виконання службових обов'язків,
порушення службової дисципліни, вимог
Кримінально-виконавчого кодексу
України та організаційно-розпорядчих
актів ДПтС України, що виразилось у
безпідставному використанні праці
засуджених, звільнено зі служби в
Державній кримінально-виконавчій
службі України.

В послідуючому, наказом Державної
пенітенціарної служби України №83/ОС-14
від 26 червня 2014 року полковника
внутрішньої служби ОСОБА_2 начальника
Літинської виправної колонії
управління Державної пенітенціарної
служби України у Вінницькій області
№123 у відповідності до пункту 66
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ звільнено у
відставку за пунктом 65 (за віком).

Не погоджуючись з вказанами наказами,
ОСОБА_2 оскаржив їх в судовому порядку.

Вінницький окружний адміністративний
суд дійшов висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог, з чим
погоджується і суд апеляційної
інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ,
затвердженого Законом України від 22
лютого 2006 року №3460 визначено, що
службова дисципліна базується на
високій свідомості та зобов'язує кожну
особу рядового і начальницького складу
дотримуватися законодавства,
неухильно виконувати вимоги Присяги
працівника органів внутрішніх справ
України, статутів і наказів
начальників, захищати і охороняти від
протиправних посягань життя, здоров'я,
права та свободи громадян, власність,
довкілля, інтереси суспільства і
держави, поважати людську гідність,
виявляти турботу про громадян і бути
готовим у будь-який час надати їм
допомогу, дотримуватися норм
професійної та службової етики,
берегти державну таємницю, у службовій
діяльності бути чесною, об'єктивною і
незалежною від будь-якого впливу
громадян, їх об'єднань та інших
юридичних осіб, стійко переносити всі
труднощі та обмеження, пов'язані зі
службою, постійно підвищувати свій
професійний та культурний рівень,
сприяти начальникам у зміцненні
службової дисципліни, забезпеченні
законності та статутного порядку,
виявляти повагу до колег по службі та
інших громадян, бути ввічливим,
дотримуватися правил внутрішнього
розпорядку, носіння встановленої форми
одягу, вітання та етикету, з гідністю і
честю поводитися в позаслужбовий час,
бути прикладом у дотриманні
громадського порядку, припиняти
протиправні дії осіб, які їх учиняють,
берегти та підтримувати в належному
стані передані їй в користування
вогнепальну зброю, спеціальні засоби,
майно і техніку.

Статтею 14 вищевказаного Закону
передбачено, що з метою з'ясування всіх
обставин дисциплінарного проступку,
вчиненого особою рядового або
начальницького складу, начальник
призначає службове розслідування.
Службове розслідування має бути
завершене протягом одного місяця з дня
його призначення начальником. У разі
необхідності цей термін може бути
продовжено начальником, який призначив
службове розслідування, або старшим
прямим начальником, але не більш як на
один місяць. Порядок проведення
службового розслідування
встановлюється міністром внутрішніх
справ України. Перед накладенням
дисциплінарного стягнення начальник
або особа, яка проводить службове
розслідування, повинні зажадати від
порушника надання письмового
пояснення. Небажання порушника
надавати пояснення не перешкоджає
накладенню дисциплінарного стягнення.
Про накладення дисциплінарного
стягнення видається наказ, зміст якого
оголошується особовому складу органу
внутрішніх справ.

Відповідно до п. 2, 3, 4 розділу ІІІ
"Правил поведінки та професійної етики
осіб рядового та начальницького складу
органів внутрішніх справ",
затверджених наказом Міністерства
внутрішніх справ України №155 від 22
лютого 2012 року визначено, що совість,
професійний обов'язок, честь і гідність
є головними моральними орієнтирами на
службовому шляху захисника
правопорядку і складають моральний
стрижень особистості працівника
органів внутрішніх справ. Честь
працівника виявляється в сукупності
таких якостей, як заслужена репутація,
добре ім'я, особистий авторитет,
вірність службовому обов'язку, даному
слову і прийнятим моральним
зобов'язанням. Гідність нерозривно
пов'язана з обов'язком і честю та являє
собою єдність морального духу і
високих моральних якостей, їх
формування та підтримку в самому собі й
інших людях.

Працівник не повинен за будь-яких умов
зраджувати моральним принципам служби,
що відповідають вимогам держави і
очікуванням суспільства, їх неухильне
дотримання - справа честі і обов'язку
кожного працівника органів внутрішніх
справ. Працівник органів внутрішніх
справ, керуючись Присягою, відповідно
до службового обов'язку, дотримуючись
професійних честі і гідності, бере на
себе такі моральні зобов'язання: бути
прикладом безумовного дотримання
вимог законів та службової дисципліни
в професійній діяльності та приватному
житті, залишатися за будь-яких обставин
чесним і непідкупним, відданим
інтересам служби.

Колегія суддів вважає, що факт
порушення позивачем вищезазначених
норм законодавства підтверджується
наявними в матеріалах справи доказами
та вважає безпідставними посилання
ОСОБА_2 на незаконність звільнення під
час перебування його на лікарняному як
на підставу для задоволення позову, з
огляду на наступне.

Згідно статті 16 Статуту дисциплінарне
стягнення накладається у строк до
одного місяця з дня, коли про проступок
стало відомо начальнику. У разі
проведення за фактом учинення
проступку службового розслідування,
провадження в кримінальній справі або
справі про адміністративне
правопорушення на осіб рядового і
начальницького складу дисциплінарне
стягнення може бути накладено не
пізніше одного місяця з дня закінчення
службового розслідування, провадження
в кримінальній справі або справі про
адміністративне правопорушення, не
враховуючи періоду тимчасової
непрацездатності або перебування у
відпустці.

Відповідно до ст. 18 Статуту
дисциплінарне стягнення виконується
негайно, але не пізніше місяця з дня
його накладення, не враховуючи періоду
перебування особи рядового або
начальницького складу у відпустці,
відрядженні або її тимчасової
непрацездатності. Такі дисциплінарні
стягнення, як звільнення з посади та
звільнення з органів внутрішніх справ,
накладені на осіб рядового і
начальницького складу, які тимчасово
непрацездатні або перебувають у
відпустці, відрядженні, виконуються
після їх прибуття до місця проходження
служби.

Таким чином, на осіб рядового і
начальницького складу за вчинення
порушень службової дисципліни наказ
про накладення дисциплінарного
стягнення у вигляді звільнення з
посади видається з дотриманням
строків, передбачених статтею 16
Статуту, у тому числі й щодо осіб, які
тимчасово непрацездатні, а подальше
виконання такого наказу відповідно до
статті 18 Статуту здійснюється після
прибуття їх до місця проходження
служби.

Аналогічна позиція викладена в
постанові Верховного суду України від
08 жовтня 2013 року в справі №21-250а13.

Крім того, згідно листків
непрацездатності серії АГІ №672909, АГІ
№544226 позивач перебував стаціонарному
лікуванні Літинської центральної
районної лікарні в період з 28 березня
по 03 квітня 2014року, з 06 червня по 01 липня
2014 року.

В листку непрацездатності серії АГІ
№544262 зазначено, що ОСОБА_2 перебував на
стаціонарному лікуванні Літинської
Центральної районної лікарні з
невиробничими травмами з 30.06.2014 року по
11.07.2014 року, однак звільнений з роботи
лише з 02.07.2014 року по 11.07.2014 року.

Відповідно до довідки №18 від 04.06.2014
року, яку видано ОСОБА_2 лікарем
Літинської ЦРЛ в період з 12.05.14р. по 04.06.14
року він перебував на лікуванні в
поліклінічному відділенні.

Згідно довідки №19, виданої 05.06.14
р. лікарем Літинської ЦРЛ, ОСОБА_2 з
05.06.2014 року по 05.06.2014 року звертався на
лікування в поліклінічне відділення
ЦРЛ.

За приписами п. 1 "Інструкції про
порядок заповнення листка
непрацездатності", яка затверджена
спільно МОЗ України, Мінпраці та
соцполітики України, ФССЗТВП, ФССНВВЗ
від 17.11.04 р., №1456/10055 листок
непрацездатності - це
багатофункціональний документ, який є
підставою для звільнення від роботи у
зв'язку з непрацездатністю та з
матеріальним забезпеченням
застрахованих осіб, встановлено
відповідну форму листка тимчасової
непрацездатності.

Враховуючи викладене, колегія
суддів вважає, що вищевказані довідки
не звільняють ОСОБА_2. від основної
роботи, а довідка №19 свідчить лише про
звернення останнього 05.06.2014 року до
лікаря без зазначення тривалості
лікування та втрати працездатності.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що приймаючи накази №271/ОД-1
від 05 червня 2014 року та №83/ОС-14 від 26
червня 2014 року про звільнення ОСОБА_2,
орган Державної пенітенціарної служби
України діяв в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Колегія суддів зазначає, що відповідач
прийняв оскаржувані накази з
отриманням відповідних особистих
письмових пояснень ОСОБА_2, який
належним чином ознайомлений із
висновком службових розслідувань.

З огляду на те що, відповідач при
визначенні виду дисциплінарного
стягнення - прийняття наказу №271/ОД-1
від 05.06.2014 року мав враховувати та
врахував тяжкість проступку,
обставини, за яких його скоєно,
попередню поведінку ОСОБА_2 і його
ставлення до виконання службових
обов'язків, рівень кваліфікації тощо, а
за даних обставин мав місце факт
безвідповідального ставлення до
службових обов'язків, колегія суддів
не вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги та позову.

Крім того, як похідний, видано
відповідачем наказ 26.06.14р. №83/0С-14 "Про
особовий склад", хоча і позивач був в
цей час на лікарняному, однак дана
обставина не позбавляє можливості
притягнення його до дисциплінарної
відповідальності.

Так, згідно роз'яснення Президії
Вищого арбітражного суду України від
26.01.2000 року №02-5/35 "Про деякі питання
практики вирішення спорів, пов'язаних з
визнанням недійсними актів державних
чи інших органів" підставами для
визнання акта недійсним є
невідповідність його вимогам чинного
законодавства та/або визначений
законом компетенції органу, який видав
цей акт. Якщо ж акт в цілому
узгоджується з вимогами чинного
законодавства і прийнятий відповідно
до обставин, що склалися, тобто є вірним
по суті, то окремі порушення
встановленої процедури прийняття акта
не можуть бути підставою для визнання
його недійсним, якщо інше не
передбачене законодавством.

Зважаючи на тяжкість вчиненого
проступку та обставини, за яких його
скоєно, ставлення ОСОБА_2 до виконання
службових обов'язків, колегія суддів
погоджується з позицією відповідача та
суду першої інстанції щодо невзяття до
уваги наказу управління ДПтС України у
Вінницькій області від 14.04.2014 року, яким
знято раніше оголошену догану
полковнику внутрішньої служби ОСОБА_2 .

Статтею 9 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що відповідачем надано
суду достатньо належних доказів, які
свідчать про безпідставність
заявлених позовних вимог, а доводи
апеляційної скарги не викликають
сумнівів щодо правильності висновків
суду першої інстанції та застосування
норм матеріального і процесуального
права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, апеляційну
скаргу належить залишити без
задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 17
вересня 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
09 грудня 2014 року .

Головуючий
Граб Л.С.

Судді
Боровицький О. А.

Сапальова Т.В.