Справа № 296/6103/14-а
Суддя: Сингаївський О. П.
Дата ухвалення: 2014-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 296/6103/14-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2014 р.

м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира
в складі:

головуючого судді Сингаївського О.П.

за участю секретаря судового засідання
Галіцької А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомир адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в м. Житомирі
Житомирської області про визнання
незаконними дій посадових осіб та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

10 липня 2014 року позивач ОСОБА_1
звернулась в суд із позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Житомирі Житомирської області про
визнання відмови у призначенні їй
пенсії за вислугу років протиправною
та зобов'язання призначити їй пенсію за
вислугу років, відповідно до п. «е» ст. 55
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» і на підставі поданої
нею заяви.

У своїй позовній заяві позивач
зазначає, що працює фармацевтичним
працівником та на даний час набула
право на пенсію за вислугу років за
наявності спеціального стажу роботи
від 25 до 30 років, відповідно до п. «е» ст.
55 Закону України «Про пенсійне
забезпечення», незалежно від віку.

Проте, листом за №9245/03 від 19.06.2014 р.
Управлінням Пенсійного фонду України в
м. Житомирі Житомирської області їй
було відмовлено у призначенні
зазначеної пенсії, чим позбавлено її
засобів до існування. Позивач вважає
таку відмову незаконною, а посилання
відповідача на відсутність
акредитаційного сертифіката у
приватній аптеці безпідставним,
оскільки такий заклад мав відповідні
ліцензії.

Позивач у судовому засіданні свої
позовні вимоги підтримала у повному
обсязі.

Представник відповідача у залі суду
заперечувала проти позову, зазначивши,
що відповідно до п. "е" ст. 55 Закону
України "Про пенсійне забезпечення"
право на пенсію за вислугою років мають
зокрема працівники охорони здоров'я
при наявності спеціального стажу
роботи 25 років за Переліком, що
затверджується в порядку, який
визначається Кабінетом Міністрів
України, незалежно від віку. Такий
Перелік закладів і установ освіти,
охорони здоров'я та соціального
захисту і посад, робота на яких дає
право на пенсію за вислугою років,
затверджено постановою Кабінету
Міністрів України від 04.11.1993 року № 909,
згідно якого до спеціального стажу, що
дає право на пенсію за вислугою років
зараховується, зокрема, періоди роботи
на посадах провізорів, фармацевтів
(незалежно від найменування посад),
лаборантів в аптеках, аптечних кіосках,
аптечних магазинах, контрольно -
аналітичних лабораторіях, а Перелік
закладів охорони здоров'я затверджено
наказом Міністерства, в якому надано
вичерпний перелік назв фармацевтичних
(аптечних) закладів, що підлягають
державній реєстрації і акредитації,
яка є однією з форм контролю якості
діяльності аптечних
(фармацевтичних)закладів, що
проводиться відповідно до стандартів
структури, процесу та результату
діяльності закладу. У разі, якщо назва
фармацевтичного закладу (незалежно від
його форми власності), що зазначена в
трудовій книжці працівника (ліцензії
на здійснення підприємницької
діяльності) не відповідає Переліку
закладів охорони здоров'я,
затвердженому наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 28.10.2002 року
№ 385, обов'язковим документом для
визначення права на пенсію за вислугою
років є акредитаційний сертифікат,
відповідно до якого визначається назва
фармацевтичного (аптечного) закладу. За
матеріалами пенсійної справи ОСОБА_1
встановлено, що окремі епізоди її
роботи

на посаді фармацевт аптеки ПП "Наша
аптека" - з 16.01.2012 р. по 11.10.2012 р., в ТзОВ
"Сальве" - з 12.10.2012 р. по 18.06.2013 р. та в ТОВ «
Тіс-Фарма» за 18.11.2013 р. по 22.04.2014 р. не
повинні включатися до спеціального
стажу роботи, який дає право на
призначення пенсії за вислугою років,
оскільки назва цих фармацевтичних
закладів не відповідає зазначеному
вище переліку, а акредитаційний
сертифікат у них відсутній. Через
відсутність у ОСОБА_1 необхідного 25 -
річного спеціального стажу роботи, що
фактично складає 23 років 9 місяців і 27
днів, на посадах та закладах охорони
здоров'я, які дають право на пенсію за
вислугою років, а тому, згідно листа
Головного Управління Пенсійного Фонду
України у Волинській області повторно
проведено перевірку пенсійної справи
щодо правомірності призначення пенсії
ОСОБА_1, в результаті чого, представник
відповідача просила в задоволенні
вказаного позову відмовити за
безпідставністю.

Керуючись принципами верховенства
права та законності, оцінивши за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні повідомлених позивачем і
представником відповідача обставин,
суд вбачає, що є наявні достатні
підстави для прийняття законного та
обґрунтованого судового рішення.

Заслухавши пояснення позивача та
представника відповідача, дослідивши
письмові докази, суд дійшов до
висновку, що позов підлягає до повного
задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 не перебуває на
обліку в Управлінні Пенсійного фонду
України в м. Житомирі Житомирської
області і не отримує пенсію за вислугою
років, як працівник закладів охорони
здоров'я, відповідно до п."е" ст.55 Закону
України "Про пенсійне забезпечення".

При зверненні позивача щодо
призначення пенсії, до стажу її роботи,
який дає право на це за вислугу років,
відповідачем не було зараховано
періоди роботи на посаді фармацевт
аптеки ПП "Наша аптека" - з 16.01.2012 р. по
11.10.2012 р., в ТзОВ "Сальве" - з 12.10.2012 р. по
18.06.2013 р. та в ТОВ « Тіс-Фарма» за 18.11.2013 р.
по 22.04.2014 р., з врахуванням того, що назви
цих фармацевтичних закладів не
відповідають Переліку закладів і
установ освіти, охорони здоров'я та
соціального захисту і посад, робота на
яких дає право на пенсію за вислугою
років, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 р.
№ 909 та у них відсутній акредитаційний
сертифікат, а тому, у ОСОБА_1
спеціальний стаж роботи фактично
складає 23 роки 9 місяців і 27 днів, на
посадах та закладах охорони здоров'я,
які дають право на пенсію за вислугою
років.

Відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" працівники
освіти, охорони здоров'я та соціального
забезпечення при наявності
спеціального стажу роботи від 25 до 30
років за Переліком, що затверджується у
порядку, який визначається Кабінетом
Міністрів України, незалежно від віку
мають право на пенсію за вислугою
років.

При цьому, Перелік закладів і установ
освіти, охорони здоров'я та соціального
захисту і посад, робота на яких дає
право на пенсію за вислугою років,
затверджено постановою Кабінету
Міністрів України від 04.11.1993 р. № 909, у
відповідності до якого пенсії за
вислугу років працівникам освіти,
охорони здоров'я і соціального захисту
призначаються при наявності
спеціального стажу роботи не менше 25
років за періоди роботи на посадах
провізорів, фармацевтів (незалежно від
найменування посад), лаборантів в
аптеках, аптечних кіосках, аптечних
магазинах, контрольно - аналітичних
лабораторіях,

Разом з тим, відповідно до примітки 2
цього Переліку робота за фахом
(провізор, фармацевт в аптеці,
аптечному кіоску, аптечному
супермаркеті) в установах, незалежно
від форми власності або відомчої
приналежності, дає право на пенсію. Для
призначення пенсії за вислугу років
необхідні документи, перелік яких
зазначено в п. 11 постанови правління
Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. №
22-1 "Про затвердження Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Таким чином, Законом України "Про
пенсійне забезпечення" та постановою
Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 р.
№ 909 "Про перелік закладів і установ
освіти, охорони здоровя та соціального
захисту і посад, робота на яких дає
право на пенсію за вислугу років"
визначено вичерпний перелік умов
призначення пенсії за вислугу років
провізорам і фармацевтам, котрі
працювали за спеціальністю.

Згідно до ст. 16 Закону України "Основи
законодавства України про охорону
здоров'я" передбачені види закладів
охорони здоров'я, які забезпечують
безпосередню охорону здоров'я
населення: санітарно-профілактичні,
лікувально-профілактичні,
фізкультурно-оздоровчі,

санаторно-курортні, аптечні,
науково-медичні та інші заклади
охорони. Заклади охорони здоров'я
створюються підприємствами,
установами та організаціями з різними
формами власності, а також приватними
особами при наявності необхідної
матеріально-технічної бази і
кваліфікованих фахівців. Заклад
охорони здоров'я здійснює свою
діяльність на підставі статуту, що
затверджується власником або
уповноваженим ним органом.

Таким чином, лише вид діяльності
установи або закладу, а не його назва,
визначає його приналежність до установ
охорони здоров'я.

Відповідно до ст. 74 Закону України
"Основи законодавства України про
охорону здоров'я" медичною і
фармацевтичною діяльністю можуть
займатися особи, які мають відповідну
спеціальну освіту і відповідають
єдиним кваліфікаційним вимогам.

Єдині кваліфікаційні вимоги до осіб,
які займаються певними видами медичної
і фармацевтичної діяльності,
встановлюються Міністерством охорони
здоров'я України. Відповідальність за
дотримання зазначених кваліфікаційних
вимог несуть керівники закладу охорони
здоров'я і ті органи, яким надано право
видавати ліцензію на провадження
господарської діяльності в галузі
охорони здоров'я.

Згідно до ст. 1 Закону України "Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності" ліцензія -
документ державного зразка, який
засвідчує право ліцензіата на
провадження зазначеного в ньому виду
господарської діяльності протягом
визначеного строку у разі його
встановлення Кабінетом Міністрів
України за умови виконання ліцензійних
умов.

Статтею 8 Закону України "Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності" передбачено,
що ліцензійні умови є
нормативно-правовим актом, положення
якого встановлюють кваліфікаційні,
організаційні, технологічні та інші
вимоги для провадження певного виду
господарської діяльності.

Ліцензійні умови, що затверджені
наказом державного комітету України з
питань регуляторної політики та
підприємництва, державної інспекції з
контролю якості лікарських засобів від
3 березня 2009 року № 44/27 "Про
затвердження Ліцензійних умов
провадження господарської діяльності
з виробництва лікарських засобів,
оптової, роздрібної торгівлі
лікарськими засобами" та
зареєстрованому в Міністерстві
юстиції України 2 квітня 2009 р оку за N
298/16314, передбачають, що торгівля
лікарськими засобами здійснюється
лише через аптеки, їх структурні
підрозділи, аптечні бази (склади).

Наданими позивачем документами,
зокрема ліцензіями, підтверджено, що
видами діяльності ПП "Наша аптека", ТзОВ
"Сальве" та в ТОВ « Тіс-Фарма» (а. с. 21-36) є
роздрібна торгівля лікарськими
засобами, а тому, дана обставина дає
можливість зарахувати роботу ОСОБА_1 на
посаді фармацевт аптеки ПП "Наша
аптека" - з 16.01.2012 р. по 11.10.2012 р., ТзОВ
"Сальве" - з 12.10.2012 р. по 18.06.2013 р. та ТОВ «
Тіс-Фарма» за 18.11.2013 р. по 22.04.2014 р. до
стажу, що дає їй право на призначення
пенсії за вислугою років

Відсутність ПП "Наша аптека", ТзОВ
"Сальве" та в ТОВ « Тіс-Фарма» в Переліку
закладів охорони здоров'я,
затвердженим наказом Міністерства
охорони здоров'я від 28.10.2002 року № 385 та
відсутність у них акредитаційних
сертифікатів не є перешкодою для
зарахування до спеціального стажу
ОСОБА_1 періоду роботи у них до стажу
роботи, який дає право на пенсію на
пільгових умовах. Таким чином, фактом
здійснення діяльності аптечним
закладом є відповідний дозвіл на право
провадження діяльності ліцензія, а
проведення акредитації аптечних
закладів є добровільним заходом,
оскільки факт отримання ліцензії
свідчить про наявність мінімального
рівня акредитації.

Отже, здійснення державної акредитації
лише визначає наявність у
фармацевтичному (аптечному) закладі
умов для надання певного рівня
медико-санітарної допомоги, причому
цей рівень не може бути нижчим, ніж
рівень спроможності, який визначається
при видачі ліцензії. Тобто сам факт
отримання ліцензії на здійснення
певного виду господарської діяльності
свідчить про спроможність закладу
охорони здоров'я здійснювати
діяльність на певному рівні.

Суд також враховує, що конституційні
принципи на яких базується здійснення
прав і свобод людини та громадянина в
Україні, включаючи і право на пенсійне
забезпечення, передбачені ст. 1, 3, ч. 2 ст.
6, ст. 8, ч. 2 ст. 19, ст. ст. 22, 23, ч. 1 ст. 24
Конституції України, набуте у сфері
пенсійного забезпечення, не може бути
скасоване, звужене або обмежене.
Правовою гарантією забезпечення
державою даного права є виконання
прийнятих на себе зобов'язань, виходячи
із принципу верховенства права,
закріпленого ст. 8 Конституції України.

Згідно рішення Конституційного Суду
України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005
(справа про рівень пенсії і щомісячного
довічного грошового утримання)
зазначено, що зміст прав і свобод
людини - це умови і засоби, які
визначають матеріальні та духовні
можливості людини, необхідні для
задоволення потреб її існування і
розвитку. Обсяг прав людини - це
кількісні показники відповідних
можливостей, які характеризують його
множинність, величину, інтенсивність і
ступінь прояву та виражені у певних
одиницях виміру. Звуження змісту прав і
свобод означає зменшення ознак,
змістовних характеристик можливостей
людини, які відображаються
відповідними правами та свободами,
тобто якісних характеристик права.
Звуження обсягу прав і свобод - це
зменшення кола суб'єктів, розміру
території, часу, розміру або кількості
благ чи будь-яких інших кількісних
вимірюваних показників використання
прав і свобод, тобто їх кількісної
характеристики.

Враховуючи те, що позивач працювала на
посадах фармацевт, вона наділена
державою певним правовим статусом,
який включає в себе й право на
додаткові елементи соціального
захисту, зокрема право на отримання
пенсії за вислугу років. Наділивши
такого спеціаліста зазначеною
соціальною гарантією, держава таким
чином взяла на себе публічне
зобов'язання забезпечити належний
матеріальний рівень осіб, які
працювали на даній посаді. Тобто, між
позивачем і державою встановлено
певний правовий зв'язок у визначеній
сфері життєдіяльності, який
характеризується наявністю
зобов'язання держави забезпечити її
соціальний захист.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України по
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З врахуванням вищевикладеного, суд
вважає, що відмова Управління
Пенсійного фонду України в м. Житомирі
Житомирської області щодо припинення
позивачу виплати пенсії за вислугою
років, згідно до п. "е" ст. 55 Закону
України "Про пенсійне забезпечення" є
протиправною, оскільки не відповідає
вимогам чинного законодавства, а тому
слід поновити порушені її права.

Отже суд прийшов до висновку, що
адміністративний позов підлягає
задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 2, 8-11, 17, 18, 52, 71, 122, 158-163, 186 КАС
України, ст. 55 Закону України "Про
пенсійне забезпечення", ст. 16 Закону
України "Основи законодавства України
про охорону здоров'я", Постанови
Кабінету Міністрів України від 04
листопада 1993 року № 909, ст. 1, 3, ч. 2 ст. 6,
ст. 8, ч. 2 ст. 19, ст. ст. 22, 23, ч. 1 ст. 24
Конституції України, рішення
Конституційного Суду України від 11
жовтня 2005 року № 8-рп/2005, суд

П О С Т А Н
О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати неправомірною відмову
Управління Пенсійного фонду України в
м. Житомирі Житомирської області у
призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу
років.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в м. Житомирі
Житомирської області призначити
ОСОБА_1 пенсію за вислугу років,
відповідно до п. «е» ст. 55 Закону
України "Про пенсійне забезпечення",
згідно поданої заяви від 24 квітня 2014
року.

Постанова може бути оскаржена до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Корольовський районний суд м. Житомира
протягом десяти днів з дня її
проголошення.

Суддя
О. П. Сингаївський