Справа № 2а-1970/125/11
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року Справа №
41228/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Багрія В.М.,

суддів
Рибачука А.І., Старунського Д.М.,

з участю секретаря судового засідання
Ратушної М.І.,

представника позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача
Рацина Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну
скаргу суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_3 на
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 30.01.2012 року
у справі за позовом суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_3 до Бережанської
міжрайонної державної податкової
інспекції про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2012 року суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до Бережанської міжрайонної
державної податкової інспекції
Тернопільської області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення рішення
№1701 від 27.12.2011року. Посилався на
його невідповідність нормам чинного
законодавства.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 30.01.2012 року
позивачу в задоволенні позову
відмовлено.

Постанову суду першої інстанції
оскаржив суб'єкт підприємницької
діяльності - фізична особа ОСОБА_3, який
в апеляційній скарзі просить її
скасувати та прийняти нове рішення про
задоволення його позову.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що
суд першої інстанції прийшов до
безпідставного висновку про
безтоварність договору поставки
нафтопродуктів від 4.08.2011 року № 175,
укладеного позивачем з ТзОВ «Золотий
екватор» та ПП «Окко-Бізнес», а реальна
поставка дизельного пального
контрагентам на підставі договору
купівлі-продажу від 8.06.2011 року
підтверджена первинними документами
бухгалтерського обліку, що не було
враховано судом. Суд першої інстанції
безпідставно відмовив позивачу в
клопотанні про допит свідків, не взяв
до уваги, що податковий кредит
позивачем сформований у відповідності
до податкових накладних. Крім того,
позивач сам видавав податкові накладні
своїм контрагентам, а свої зобов'язання
з ПДВ виконав.

Вислухавши суддю-доповідача,
представника апелянта, яка апеляційну
скаргу підтримала, представника
відповідача, який просить апеляційну
скаргу відхилити, а постанову суду
першої інстанції залишити без змін,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід задовольнити з
таких підстав.

В справі встановлено, що працівниками
державної податкової служби на
підставі п.79.2 ст.79 Податкового Кодексу
України від 02.12.2010р. №2755-VI (далі ПК
України) та відповідно до наказу № 569
від 17.11.2011р., виданого Бережанською
МДПІ, проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 щодо
правомірності декларування податкових
зобов'язань та податкового кредиту по
декларації за серпень 2011р. Результати
перевірки оформлені актом від 12.12.2011
року № 272/17-01/НОМЕР_1.

Податковий орган вважав, що
господарські операції за період з
01.08.2011р. по 31.08.2011р. щодо продажу товарів
позивачем не підтверджуються стосовно
врахування реального часу здійснення
операцій, місцезнаходженням майна,
наявністю трудових,
виробничо-складських приміщень та
іншого майна, які економічно необхідні
для виконання такого постачання або
здійснення діяльності позивача.
Відомості, викладені ним у декларації з
ПДВ за серпень 2011 року, надані до
Бережанської МДПІ, не відповідають
дійсності, оскільки поставки товарів
від фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
фактично не було. На думку податкового
органу позивачем не виконані вимоги
п.185.1 ст.185, п. 188.1 ст.188, п. 187.1 ст.187 ПК
України, тобто не виникає об'єкту
оподаткування по операціям з продажу
товарів (робіт, послуг), тому податкові
зобов'язання в сумі 66089 грн. заявлено
позивачем безпідставно.

Відповідач вважав, що позивач за
період з 01.08.2011р. по 31.08.2011р. порушив
вимоги п.198.1, п.198.2, п.198.6. ст. 198 ПК
України та безпідставно сформував
податковий кредит з податку на додану
вартість на загальну суму 65773 грн. за
нікчемними правочинами з
підприємствами - покупцями, а по
операціях придбання товарів, робіт
послуг встановлено нікчемні правочини
між позивачем та підприємством
постачальником ТзОВ «Золотий екватор»
Чернівецька філія та ПП «Окко-Бізнес».

Тому, на думку відповідача, нарахована
до сплати сума податку в розмірі 316 грн.
підлягає зменшенню та має бути
відображена у картці особового рахунку
позивача.

В результаті перевірки позивача
виявлено відсутність трудових
ресурсів, складських приміщень,
виробничих потужностей для здійснення
будь-якого виду діяльності, проведення
транзитних фінансових потоків,
спрямованих на здійснення операцій
надання податкової вигоди переважно з
контрагентами, які не виконують свої
податкові зобов'язання (коли операції
здійснюються через посередників з
метою штучного формування валових
витрат та податкового кредиту, не мають
реального товарного характеру).

На підставі акту перевірки податковим
органом було прийнято оскаржуване
податкове повідомлення-рішення
№1701 від 27.12.2011р., яким позивачу
було зменшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на 316 грн.

Відмовляючи позивачу в задоволенні
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що позивач здійснював
діяльність, спрямовану на проведення
операцій, пов'язаних з наданням
податкової вигоди третім особам, при
цьому наявність придбання товарів та
їх поставки третім особам не знайшли
документального підтвердження в
справі.

З такими висновками суду погодитися не
можна.

Згідно з п.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК кодексу
України, право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Як видно з п. 201.8 ст. 201 ПК України, право
на нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до
абзацу першого пункту 201.10 статті 201 ПК
України, видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Статтею 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
фінансова, податкова, статистична та
інші види звітності, що використовують
грошовий вимірник, ґрунтується на
даних бухгалтерського обліку.

Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій (ст.9
названого Закону).

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

З матеріалів справи видно, що позивачем
надано суду на підтвердження спірних
господарських операцій з усіма
контрагентами усі необхідні первинні
документи, що підтверджують реальність
спірних господарських операцій по
укладених правочинах.

Так, відповідно до договору № 060БДГ-14
купівлі продажу від 8.06.2011 року,
укладеного позивачем з ПП
«Окко-Бізнес», останнє як продавець
зобов'язувалося передати позивачу як
покупцю у власність нафтопродукти,
масла (мастила) та автохімію. Факт
поставки (передачі у власність) може
підтверджуватися як актами
приймання-передачі товару, так і
видатковими накладними на переданий
товар.

Реальний характер правовідносин
сторін за вказаним договором
стверджується наявними в справі
договором № 060БДГ-14 купівлі продажу від
8.06.2011 року, товарно-транспортною
накладною від 24.08.2011 року щодо руху
товарів від постачальника до позивача,
накладною від того ж числа про передачу
позивачу дизпалива кількості 16010 л,
податковою накладною від 24.08.2011 року,
розрахунком до неї коригування
кількісних і вартісних показників (а.с.
27-31, 81, 89,90).

Реальний характер господарських
операцій позивача та ТзОВ «Золотий
екватор» стверджується наявними в
справі договором поставки
нафтопродуктів від 4.08.2011 року, згідно
якого ТзОВ «Золотий екватор» мало
обов'язком поставити позивачу пальне
на умовах FCA за видатковою накладною
картками зі штрих-кодами (а.с. 32-34), а
також видатковою накладною № 1570 від
31.08.2011 року, рахунком -фактурою № 1092 від
30.08.2011 року, видатковою накладною № 1532
від 30.08.2011 року, видатковою накладною №
1255 від 5.08.2011 року, податковими
накладними, виданими зазначеним
контрагентом позивача при поставці
йому товару (а.с. 74-80, 91-93).

Реальне виконання договорів
купівлі-продажу позивача з рядом його
контрагентів - ПП «Імпульс», ПП
«Ролік-Транс», ФОП ОСОБА_4, TOB
«Техсервіс», ВК «Дельта», ФОП ОСОБА_5,
ФОП ОСОБА_6, ФГ «Магнолія 2007 М», ПП
«Авангард», TOB «Грейн-транс», TOB
«Сім-Сім», TOB «Капітал -центр»
стверджується відповідними договорами
купівлі-продажу (ас.35-44), видатковими
накладними про постачання позивачем
дизпаливом своїх контрагентів (а.с. 45-73),
реєстром виданих і отриманих
податкових накладних, а також самими
податковими накладними (а.с.82-88, 94-139).

Зазначені документи підтверджують рух
активів у процесі здійснення вказаних
господарських операцій та зв'язок між
фактом придбання продажу товарів
(послуг), а також понесення позивачем у
зв'язку з цим витрат та здійснення ним
господарської діяльності як платника
податку.

З урахуванням викладеного, висновок
суду та відповідача про безтоварний
характер спірних операцій з іншими
суб'єктами господарювання, зокрема ПП
«Окко-бізнес», ТзОВ «Золотий екватор»,
ПП «Імпульс», ПП «Ролік-Транс», ФОП
ОСОБА_4, TOB «Техсервіс», ВК «Дельта», ФОП
ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_6, ФГ «Магнолія 2007 М»,
ПП «Авангард», TOB «Грейн-транс», TOB
«Сім-Сім», TOB «Капітал -центр»
ґрунтується на неправильній юридичній
оцінці обставин справи, а відтак не
може бути визнаний об'єктивним.

Суд першої інстанції, з огляду на
викладене, вирішив справу з порушенням
норм матеріального та процессуального
права, тому оскаржувана постанова
підлягає скасуванню з прийняттям нової
постанови про задоволення позову з
наведених підстав.

Доводи податкового органу щодо
відсутності у позивача на праві
власності чи оренди земельних ділянок
у Бережанському районі, рухомого майна,
маршрутів перевезення небезпечних
вантажів, фактів передачі товару
позивачем покупцям, зазначених
висновків не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205,
207, 254 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 30.01.2012 року
у справі №2а-1970/125/12 скасувати та
прийняти нову постанову, якою позов
задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення рішення
Бережанської міжрайонної державної
податкової інспекції Тернопільської
області №1701 від 27.12.2011 року.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
А.І. Рибачук

Д.М. Старунський