Справа № 816/4740/14
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2014-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року 15:10м. ПолтаваСправа №
816/4740/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Ясиновського І.Г.,

за участю: секретаря судового
засідання - Петренко О.В.,

позивача - ОСОБА_1, представника
відповідача - Донця Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Крюківського відділу
Державної виконавчої служби
Кременчуцького міського управління
юстиції, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача - Управління
Пенсійного фонду України в м.
Кременчуці Полтавської області про
визнання дій протиправними, скасування
постанови, -

В С Т А Н О В И В:

28 листопада 2014 року ОСОБА_1 (позивач)
звернувся до Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Крюківського відділу Державної
виконавчої служби Кременчуцького
міського управління юстиції
(відповідач), третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача -
Управління Пенсійного фонду України в
м. Кременчуці Полтавської області про
визнання дій щодо відкриття
виконавчого провадження на підставі
вимоги № Ф-2453, виданої 03 вересня 2012 року
- протиправними, скасування постанови
про відкриття виконавчого провадження
від 10 листопада 2014 року ВП № 45350871.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на те, що оскаржувана
постанова про відкриття виконавчого
провадження з примусового виконання
вимоги від 03 вересня 2012 року № Ф-2453 є
неправомірною та підлягає скасуванню,
оскільки така вимога не є виконавчим
документом у розумінні Закону України
"Про виконавче провадження". Крім того,
зауважив, що зазначена вимога
оскаржується ним в касаційному
порядку, а тому не може бути пред'явлена
до виконання.

Позивач у судовому засіданні позов
підтримав, просив задовольнити в
повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні просив відмовити в
задоволенні позову, у своїх
запереченнях зазначив, що державний
виконавець при винесенні оскаржуваної
постанови діяв у чіткій відповідності
до вимог Закону України "Про виконавче
провадження", а тому позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Третя особа у судове засідання явку
уповноваженого представника не
забезпечила, надала до суду
заперечення, в яких проти позовних
вимог заперечував з мотивів,
викладених відповідачем та просив
розглядати справу без участі
представника.

Згідно з частиною 4 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі неприбуття відповідача -
суб'єкта владних повноважень, належним
чином повідомленого про дату, час і
місце судового розгляду, без поважних
причин або без повідомлення ним про
причини неприбуття розгляд справи не
відкладається і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

З огляду на викладене суд прийшов
до висновку про можливість розгляду
справи за даної явки.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та надані заперечення,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд виходив з
наступного.

05 листопада 2014 року на адресу
відповідача надійшла заява Управління
пенсійного фонду України в м.
Кременчуці Полтавської області від 04
листопада 2014 року № 19183/06-21 (вх. № 11976/16-30)
про відкриття виконавчого провадження
на підставі вимоги від 03 вересня 2012
року № Ф-2453 про сплату боргу (недоїмки)
по сплаті єдиного внеску у розмірі 4010,30
грн.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону
України "Про виконавче провадження" від
21.04.1999 № 606-XIV державним виконавцем
відкрито виконавче провадження ВП №
45350871.

Таким чином, на підставі вказаної
вимоги постановою від 10 листопада 2014
року державним виконавцем
Крюківського відділу Державної
виконавчої служби Кременчуцького
міського управління юстиції відкрито
виконавче провадження.

Не погодившись з вказаною постановою
та вважаючи протиправними дії щодо її
винесення, позивач оскаржив їх до суду.

Відповідно до частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Надаючи оцінку постанові про відкриття
виконавчого провадження ВП № 45350871 від
10 листопада 2014 року Крюківського
відділу Державної виконавчої служби
Кременчуцького міського управління
юстиції та діям щодо її винесення, суд
виходив з наступного.

Примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених Законом України
"Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №
606-XIV (надалі - Закон № 606-ХІV).

Так, згідно пункту 8 частини 2
статті 17 вказаного Закону підлягають
виконанню державною виконавчою
службою рішення інших органів
державної влади, якщо їх виконання за
законом покладено на державну
виконавчу службу.

Частиною 2 статті 25 Закону України
№ 606-ХІV встановлено, що державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Відповідно до абзацу 2 частини 4
статті 25 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI
(надалі - Закон № 2464) вимога про сплату
недоїмки є виконавчим документом.

Згідно частини 5 вказаної статті
вимога територіального органу
Пенсійного фонду про сплату недоїмки
або рішення суду щодо стягнення суми
недоїмки виконується державною
виконавчою службою в порядку,
встановленому законом.

Відповідно до пункту 3 Прикінцевих
положень Закону України "Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України у зв'язку з проведенням
адміністративної реформи" № 406 від
04.07.2013 року органи Пенсійного фонду
України продовжують адмініструвати
єдиний внесок у частині завершення
процедур такого адміністрування.

Викладене вище спростовує посилання
позивача на те, що вимога органу
Пенсійного фонду не є виконавчим
документом у розумінні Закону України
"Про виконавче провадження".

Надаючи оцінку посиланню ОСОБА_1 щодо
оскарження вимоги Управління
Пенсійного фонду України в м.
Кременчуці Полтавської області від 03
вересня 2012 року № Ф-2453 про сплату боргу
(недоїмки) по сплаті єдиного внеску у
розмірі 4010,30 грн, суд виходив з
наступного.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 20 вересня
2013 року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 26 листопада
2013 року, у задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Кременчуці Полтавської області про
визнання дій протиправними,
зобов'язання вчинити дії та скасування
вимоги про сплату боргу, відмовлено.

У відповідності до положень
статті 254 Кодексу адміністративного
судочинства України постанова суду
першої інстанції набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги встановленого цим
Кодексом, якщо таку скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.
Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду, набирає законної
сили з моменту проголошення.

Тобто, рішення набрало законної
сили 26 листопада 2013 року - в момент
проголошення ухвали Харківського
апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до частини першої статті 72
Кодексу адміністративного судочинства
України, обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа щодо
якої встановлені ці обставини.

В силу наведеної норми процесуального
закону обставини, встановлені судовими
рішеннями у справі № 816/10/13 за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Кременчуці Полтавської області про
визнання дій протиправними,
зобов'язання вчинити дії та скасування
вимоги про сплату боргу, що набрали
законної сили, мають преюдиційне
значення при вирішенні спору у цій
справі, оскільки, постановляючи такі
рішення, суд встановив наявність
порушення з боку ОСОБА_1 діючого
законодавства та правомірність
прийняття вказаної вимоги.

Також, варто звернути увагу, що судом
касаційної інстанції не вирішувалося
питання про зупинення виконання
вищевказаної постанови. Позивачем було
надано пояснення, що ним не ставилося
питання перед касаційною інстанцією
про зупинення виконання вищевказаної
постанови.

В заяві про відкриття виконавчого
провадження від 04.11.2014 року № 19183/06-21
стягувач зазначив про те, що боржник
працює на ПАТ "Кременчуцький
сталеливарний завод" (а.с. 39).

Твердження позивача про
направлення постанови про відкриття
виконавчого провадження на адресу за
якою він не проживає, як підставу для
визнання дій державного виконавця
протиправними та скасування постанови,
суд оцінює критично з огляду на
наступне.

Відповідно до вимог частини
першої статті 31 Закону України "Про
виконавче провадження" боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.
Суд звертає увагу, що адреса боржника,
яка вказана у виконавчому документі
зазначено: АДРЕСА_1 (а.с. 40), тому саме за
цією адресою було направлено
відповідачем постанову про відкриття
виконавчого провадження, що
підтверджується матеріалами
виконавчого провадження (а.с. 38) та про
що було відомо позивачу, виходячи із
змісту його заяви від 20.11.2014 року (а.с. 37).

Виходячи з вищевикладеного, суд
зауважує, що даний виконавчий документ
відповідав вимогам статті 19 Закону
України № 606-ХІV, поданий за місцем
роботи боржника, а також за відсутності
підстав для відмови у відкритті
виконавчого провадження, визначених
статті 26 вищевказаного Закону,
державний виконавець в силу частини 1
статті 25, статті 20 зобов'язаний був
прийняти даний виконавчий документ до
виконання та відкрити виконавче
провадження.

Таким чином, протиправності в
діях державного виконавця під час
винесення оскаржуваної постанови
судом не встановлено, як і підстав для
скасування постанови про відкриття
виконавчого провадження ВП № 45350871.

Відповідно до частини 1 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов
висновку, що при прийнятті спірної
постанови про відкриття виконавчого
провадження відповідач діяв на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Законом України
"Про державну виконавчу службу", а також
з дотриманням вимог Закону № 2464, а тому
позовні вимоги є необґрунтованими та
задоволенню не підлягають.

З урахуванням приписів статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
судові витрати відшкодуванню не
підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7-11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Крюківського відділу
Державної виконавчої служби
Кременчуцького міського управління
юстиції, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача - Управління
Пенсійного фонду України в м.
Кременчуці Полтавської області про
визнання дій протиправними, скасування
постанови - відмовити.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подання апеляційної
скарги до Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд.

Повний текст постанови
виготовлено 11 грудня 2014 року.

Суддя
І.Г. Ясиновський