Справа № 756/11091/14-а
Суддя: Скрипник О. Г.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження: 2-а/756/446/14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2014 року Оболонський
районний суд м. Києва у складі:

Судді: Скрипник О.Г.

Секретарі: Верес Ю.М.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Оболонської районної у м. Києві
державної, про визнання дій суб»єкта
владних повноважень протиправними та
зобов»язання вчинити дії,

В С Т
А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Оболонського
районного суду м. Києва з
адміністративним позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Оболонської
районної у м. Києві державної
адміністрації, про визнання дій
суб»єкта владних повноважень
протиправними та зобов»язання вчинити
дії.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що
він є інвалідом 2 групи із числа
учасників ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській атомній
електростанції .

Причинний зв'язок між захворюванням та
встановленням інвалідності і
наслідками Чорнобильської катастрофи
підтверджено рішенням
медико-соціапьної експертної комісії.
З урахуванням приписів положень Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ (далі -
Закон № 796) Позивача віднесено до
категорії 1 осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Позивач зазначає, що відповідно до
вимог статті 48 Закону № 796 він має право
на отримання:

одноразової компенсації в розмірі 45
(сорока п'яти) мінімальних заробітних
плат;

щорічної допомоги на оздоровлення в
розмірі 5 (п'яти) мінімальних заробітних
плат.

У зв'язку з виникненням у позивача
сумнівів щодо правильності
нарахування його компенсацій, а саме:
нарахування відповідно, на підставі, у
порядку та розмірах встановлених
статтею 48 у редакції чинних Законів №
230-96/ВР від 06 червня 1996 року, № 563 від 25
березня 1999 року га № 2638 від 11 липня 2001
року, та пов'язаними із ним Законами,
він звернувся до Управління праці та
соціального захисту населення
Оболонської районної у м. Києві
державної адміністрації із
відповідною письмовою заявою від 01
квітня 2014 року, в якій просив надати
розгорнуту довідку про розміри
нарахованих і виплачених йому,
починаючи з 1996 року і до подачі цієї
заяви, сум компенсацій, окремо за кожен
рік, що передбачені Законом № 796, а у
разі нарахування та виплати сум
компенсацій у меншому розмірі, ніж це
передбачено статтею 48 цього Закону для
відповідної категорії громадян,
провести нарахування/перерахунок
належних йому компенсаційних виплат
відповідно до вимог Закону № 796 у
редакції чинних Законів України, та
виплатити недоотриману різницю.

На вказану заяву Управлінням надано
відповідь від 10 квітня 2014 року, в якій
зазначено, що одноразова компенсація
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи та щорічна допомога на
оздоровлення, виплачується в порядку
та розмірах встановлених у
відповідності до положень чинного
законодавства України, а саме: Постанов
Кабінету Міністрів України від 12 липня
2005 року № 562 та від 26 липня 1996 року № 836,
а тому підстав для перерахунку та
виплати Позивачу щорічної допомоги в
іншому розмірі відповідач не вбачає.

Позивач вважає, що Управлінням при
нарахуванні та виплаті щорічної
допомоги на оздоровлення
застосовуються правові акти -
постанови Кабінету Міністрів України,
які за своєю природою взагалі не можуть
встановлювати розмір доплат, пільг,
пенсій, компенсацій, інших виплат,
передбачених як Законом № 796,-так і
іншими законами України, що визначають
соціальні гарантії громадян, оскільки:
Закон України № 796 набрав чинності 28
лютого 1991 року та останні зміни до
статті 48 цього Закону було внесено
відповідними Законами України про
внесення змін і доповнень від Об червня
1996 року № 230/96-ВР, від 25 березня 1999 року
№ 563 та від 11 літня 2001 року № 2638, які є
діючими і на сьогодні.

Положення вказаної норми Закону № 796 у
редакції наведених вище Законів
законодавцем не скасовувалися і не
змінювалися у встановленому законом
порядку, що не підтверджується
законами та рішеннями Конституційного
Суду України, перелік яких наведено під
офіційним текстом статті 48 Закону № 796.

Крім того, вказує позивач,
неправомірним є посилання на редакцію
статті 48 Закону № 796, викладену у Законі
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року № 107-VI, так, як рішенням
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року № 10-рп/2008 її визнано
неконституційною та такою, що втратила
чинність з дня ухвалення цього рішення.

Як зазначив Конституційний Суд
України, Конституція не дає Закону про
Держбюджет вищої юридичної сили
стосовно інших законів.

Окрім того, відповідно до статті 96
Конституції України Державний бюджет
України затверджується щорічно
Верховною Радою України на період з 01
січня по 31 грудня, тобто дія в часі
цього Закону обмежується конкретним
періодом.

Виходячи із вищенаведених
конституційних приписів,
Конституційний Суд України дійшов
висновку про те, що Закон про
Держбюджет не може вносити зміни до
інших законів, зупиняти їх дію чи
скасовувати їх, оскільки з об'єктивних
причин це створює протиріччя у
законодавстві, і як наслідок, -
скасування та обмеження прав і свобод
людини і громадянина, а також пільг,
компенсацій і гарантій, передбачених
іншими законами України. За правовою
позицією Конституційного Суду України,
у разі необхідності зупинення дії
законів, внесення до них змін і
доповнень, визнання їх не чинними,
мають використовуватися окремі закони.

У вказаному Рішенні Конституційний Суд
України також вказав, що законодавець
при прийнятті чергового закону про
Держбюджет всупереч правовим позиціям
Конституційного Суду України,
викладеним у його рішеннях, а зокрема, у
рішеннях від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005
та від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007, вийшов
за межі правового регулювання
бюджетних відносин. Окрім цього,
звернув увагу Верховної Ради України,
Президента України та Кабінету
Міністрів України на необхідність
додержання ними положень статей 1, 3, 6, 8,
19, 22, 95, 96 Конституції України при
прийнятті та введенні в дію закону про
Держбюджет.

Отже, з наведеного випливає, що Закон
України про Держбюджет є законодавчим
актом, предметом регулювання якого є
бюджетні відносини, тобто видатки та
доходи на загальносуспільні потреби,
зокрема і на соціальний захист та
соціальне забезпечення, а не
регулювання відносин у сфері
соціальних гарантій, а тому ним не
можуть вноситися взагалі зміни чи
доповнення до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян.
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Що ж стосується постанов Кабінету
Міністрів України, то ці
нормативно-правові акти є
підзаконними, і ними можуть лише на
виконання законів та Конституції
України регламентуватися встановлені
цими законами та Конституцією України
певні дії, у даному випадку порядок
обчислення визначених Законами
розмірів соціальних виплат (пенсій,
пільг, компенсацій, допомог тощо), а
також встановлюватися зобов'язання для
інших органів державної влади, зокрема,
органів соціального захисту населення,
щодо порядку виконання законодавчих
приписів.

Неодноразово розглядаючи проблему,
пов'язану з реалізацією права на
соціальний захист, Конституційний Суд
України, виходячи з приписів статті 22
Основного Закону, за якими однією з
конституційних гарантій прав і свобод
людини і громадянина є недопущення їх
скасування чи звуження їх змісту та
обсягу при прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів, у
своїх рішеннях наголошував, що
коригування соціальних законів
підзаконними нормативними актами
шляхом врегулювання в них питань
соціального захисту, визначених
законами, зокрема розмірів виплат у бік
зменшення, є скасуванням або звуженням
соціальних прав і гарантій громадян
(рішення Конституційного Суду України
від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17
березня 2004 року № 7-рп/2004, від 01 грудня
2004 року № 20-рп/2004, від 22 вересня 2005 року
№ 5-рп/2005, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008
та ін.).

Постанови Кабінету Міністрів України,
на які робить посилання у своєму
листі-відповіді відповідач, не можуть
застосовуватися при обчисленні
розмірів компенсаційних виплат
Позивача (щорічної допомоги на
оздоровлення).

Позивач зазначає, що застосовуючи при
обчисленні позивачу сум щорічної
допомоги на оздоровлення, замість
Законів, підзаконні нормативно-правові
акти виконавчого органу влади, якими у
порушення та розріз встановлених
Конституцією і Законами України вимог
і норм, визначено розміри
вищезазначених гарантій, відповідач
суттєвого обмежив конституційно
гарантовані права позивача на
соціальний захист і достатній життєвий
рівень, що, як наслідок, призвело до
отримання останнім належних йому сум
щорічної допомоги у значно менших
розмірах, ніж визначено статтею 48
Закону № 796 у редакції чинних Законів №
230-96/ВР від 06 червня 1996 року, № 563 від 25
березня 1999 року та № 2638 від 11 липня 2001
року.

Зважаючи на викладене вище, позивач
просить: визнати бездіяльність
Управління праці та соціального
захисту населення Оболонської
районної у м. Кисні державної
адміністрації щодо нарахування,
перерахунку та виплати ним ОСОБА_1
неотриманих та недоотриманих сум
одноразової компенсації та щорічної
допомоги на оздоровлення, передбачених
статтею 48 Закону № 796, протиправною;

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Оболонської районної у м. Києві
державної адміністрації зробити
нарахування, перерахунок та виплату
ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1
суму одноразової компенсації, на
підставі, у порядку та розмірах,
встановлених Законом № 796 у редакції
діючих Законів № 230/96 від 06 червня 1996
року, № 563 від 25 березня 1999 року, № 2638
від 11 липня 2001 року та пов'язаними із
ним Законами, а саме в розмірі 45 (сорока
п'яти) мінімальних заробітних плат, з
урахуванням виплаченої суми
одноразової компенсації;Зобов'язати
Управління праці та
соціального захисту населення
Оболонської районної у м. Києві
державної адміністрації зробити
нарахування, перерахунок та виплату
ОСОБА_1 суми щорічної допомоги на
оздоровлення, на підставі, у порядку та
розмірах, встановлених Законом № 796 у
редакції діючих Законів № 230/96 від 06
червня 1996 року, № 563 від 25 березня 1999
року, № 2638 від 11 липня 2001 року та
пов'язаними із ним Законами, а саме в
розмірі 5 (п'яти) мінімальних заробітних
плат, за період з 01 липня 2000 року і до
моменту розгляду даної справи, з
урахуванням виплачених сум щорічної
допомоги на оздоровлення;

Зобов'язати Управління праці
та соціального захисту
населення

Оболонської районної у м. Києві
державної адміністрації в подальшому
нараховувати та виплачувати ОСОБА_1
щорічну допомогу на оздоровлення у
розмірі не нижчому 5 (п'яти) мінімальних
заробітних плат, в порядку та на умовах,
визначених Законом № 796 у редакції
діючих Законів № 230/96 від 06 червня 1996
року, № 563 від 25 березня 1999 року, № 2638
від 11 липня 2001 року та пов'язаними із
ним Законами; стягнути з
Управління праці та соціального
захисту населення Оболонської
районної у м. Києві державної
адміністрації у порядку негайного
виконання, передбаченого статтею 256 КАС
України, на користь ОСОБА_1 суму боргу
за компенсаційними виплатами, що виник
за весь період порушення та
невиконання Відповідачем вимог
Конституції та Законів України щодо
визначення, нарахування та перерахунку
соціальних гарантій Позивача,
передбачених статтею 48 Закону № 796;

В судове засідання позивач не з»явився,
направленим до суду листом просив
розглядати справу у його відсутність.

Представник відповідача в судове
засідання не з»явився, про день та час
розгляду справи був належним чином
повідомлений, про причини неявки
судові не повідомив.

Перевіривши матеріали справи, суд
дійшов наступного висновку.

Згідно статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що
позивач є інвалідом 11 групи із числа
учасників ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській атомній
електростанції (далі - Чорнобильська
АЕС, ЧАЕС).

Причинний зв'язок між захворюванням та
встановленням інвалідності і
наслідками Чорнобильської катастрофи
підтверджено рішенням
медико-соціапьної експертної комісії.
З урахуванням приписів положень Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ (далі -
Закон № 796) позивача віднесено до
категорії 1 осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до вимог статті 48 Закону №
796 позивач має право на отримання:

одноразової компенсації в розмірі 45
(сорока п'яти) мінімальних заробітних
плат;

щорічної допомоги на оздоровлення в
розмірі 5 (п'яти) мінімальних заробітних
плат.

У зв'язку з виникненням у позивача
сумнівів щодо правильності
нарахування його компенсацій, а саме:
нарахування відповідно, на підставі, у
порядку та розмірах встановлених
статтею 48 у редакції чинних Законів №
230-96/ВР від 06 червня 1996 року, № 563 від 25
березня 1999 року га № 2638 від 11 липня 2001
року, та пов'язаними із ним Законами,
він звернувся до Управління праці та
соціального захисту населення
Оболонської районної у м. Києві
державної адміністрації із
відповідною письмовою заявою від 01
квітня 2014 року, в якій просив надати
розгорнуту довідку про розміри
нарахованих і виплачених йому,
починаючи з 1996 року і до подачі цієї
заяви, сум компенсацій, окремо за кожен
рік, що передбачені Законом № 796, а у
разі нарахування та виплати сум
компенсацій у меншому розмірі, ніж це
передбачено статтею 48 цього Закону для
відповідної категорії громадян,
провести нарахування/перерахунок
належних йому компенсаційних виплат
відповідно до вимог Закону № 796 у
редакції чинних Законів України, та
виплатити недоотриману різницю.

На вказану заяву Управлінням надано
відповідь від 10 квітня 2014 року, в якій
зазначено, що одноразова компенсація
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи та щорічна допомога на
оздоровлення, виплачується в порядку
та розмірах встановлених у
відповідності до положень чинного
законодавства України, а саме:
Постанови Кабінету Міністрів України
від 12 липня 2005 року № 562 та від 26 липня
1996 року № 836, а тому підстав для
перерахунку та виплати Позивачу
щорічної допомоги в іншому розмірі
відповідач не вбачає.

З матеріалів справи вбачається, що на
обліку у відповідача ОСОБА_1 перебуває
з 01.07.2000 року, попередні компенсаційні
виплати проводились ОСОБА_1 в
Пенсійному Фонді України Оболонського
району міста Києва.

28.05.2003 ОСОБА_1 звернувся з заявою до
управління щодо порушення вимог статті
20 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в частинікомпенсації
вартості продуктів харчування, а у разі
незадоволення заяви його звернення до
суду. Листом управління повідомило
ОСОБА_1 про призначення перерахунок
компенсації на особистий рахунок
НОМЕР_2 та виникнення переплати v
розмірі 4133,50 грн. в зв'язку з
неповідомлення про працевлаштування у
листопаді 1998 року та з питанням
погашення даного боргу.між управлінням
та ОСОБА_1 було укладено мирову угоду
про зобов'язання повернення надміру
одержаних коштів компенсаційних
виплат у сумі 4133, 25 грн. в розмірі 25
відсотків щомісячно до повного
погашення боргу

Відповідно поданої до управління заяви
від 12.02.2007 ОСОБА_1 просив призначити
одноразову щорічну допомогу на
оздоровлення згідно постанови
Кабінету Міністрів України від 12.07.2005
року №562 «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та в подальшому проводити
виплату зазначеної допомоги в квітні
місяці кожного року а у випадку зміни
місяця виплати зобов'язавсь особисто
з'явитись в управління і повідомити про
це письмовою заявою.

Згідно частини 1 статті 49 Закону
України «Про Кабінет Міністрів
України», Кабінет Міністрів України на
основі та на виконання Конституції і
законів України, актів Президента
України, постанов Верховної Ради
України, прийнятих відповідно по
Конституції та законів України, видає
обов'язкові для виконання акти -
постанови і розпорядження. За
приписами статті 62 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
застосування цього закону
визначається Кабінетом Міністрів
України, рішення якого відповідно до
Конституції України є обов'язковими до
виконання.

Відповідно до статті 67 вищевказаного
Закону, конкретні розміри всіх доплат,
пенсій і компенсацій підвищуються
Кабінетом Міністрів України
відповідно до зміни індексу вартості
життя і зростання мінімальної
заробітної плати. Згідно із статтею 22
Загальної декларації прав людини (995-015)
розміри соціальних виплат і допомоги
встановлюються з урахуванням
фінансових можливостей держави.

Відповідно до статті 48 Закону України
«Про статус і соціальний захисту
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» одноразова
компенсація учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та сім'ям,
які втратили годувальника із числа
осіб, віднесених до учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та смерть яких
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України.

Згідно статті 117 Конституції України
Кабінет Міністрів України в межах
своєї компетенції видає постанови і
розпорядження, які є обов'язковими до
виконання.

Відповідно до частини першої статті 150
Конституції України вирішення питання
про відповідність Конституції України
законів та інших правових актів
Верховної Ради України, актів
Президента України, актів Кабінет)'
Міністрів України належить до
повноважень Конституційного суду
України. Конституційним судом України
не приймалось Рішення про визнання
неконституційними постанов Кабінету
Міністрів України від 26.07.1996 № 836 «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та від 12.07.2005 № 562 «Про
щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до Рішення Конституційного
Суду України № З-рп/2012 державні
соціальні стандарти та державні
соціальні гарантії можуть бути
визначенні як законами України так і
іншими нормативно - даровими актами
Кабінету Міністрів України. Разом з
Кабінет Міністрів України регулює
порядок та розміри соціальних виплат
та допомоги, які фінансуються за
рахунок коштів Державного бюджету
України, відповідно до Конституції та
законів України. Відповідно до ст. 63
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» фінансування витрат,
пов'язаних з реалізацією цього закону
здійснюється за рахунок державного
бюджету.

Згідно ч. 2 ст. 95 Конституції України
виключно Законом про Державний бюджет
України визначаються будь-які видатки
держави на загальносуспільні потреби,
розмір і цільове спрямування цих
видатків.

Відповідно до п. 5 ст. 51 Бюджетного
кодексу України розпорядники
бюджетних коштів беруть бюджетні
зобов'язання та провадять видатки
тільки в межах бюджетних асигнувань,
встановлених кошторисами.

Оскільки ОСОБА_1 виплачується пенсія, у
відповідності до вказаних вище
положень законодавчих актів, суд
вважає, що в позові про здійснення
перерахунку пенсії слід відмовити.

Суд також вважає, що не може бути
задоволена вимога позивача щодо
зобов'язання управління в подальшому
нараховувати та виплачувати ОСОБА_1
щорічну допомогу на оздоровлення в
порядку та на умовах, визначених
положеннями статті 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».Чинним
Кодексом адміністративного
судочинства України не передбачено
вирішення спорів на майбутнє, є
безпідставними вимоги Позивача щодо
подальшого нарахування та виплати
щорічної допомоги на оздоровлення,
також з врахуванням змін у
законодавстві не може бути задоволено
вимогу Позивача про зобов'язання
управління здійснювати в подальшому
нарахування та виплати щорічної
допомоги на оздоровлення на майбутнє.
Крім того, виплату грошових виплат
здійснює Київський міськийцентр по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат відповідно до Положення,
затвердженого розпорядженням
Київської міської державної
адміністрації від 27.01.2007 №65, а тому
підстав щодо визнання незаконними дії
управління щодо нарахування
перерахунку ОСОБА_1 одноразової
компенсації та щорічної допомоги на
оздоровлення, визнання бездіяльності
Управління щодо нарахування,
перерахунку та виплати недоотриманих
сум одноразової компенсації та
щорічної допомоги на оздоровлення
передбачених ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» не
вбачається...

Керуючись ст. ст. 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

П О С Т А Н О
В И В:

В позові ОСОБА_1 - відмовити,

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду шляхом подачі
через суд першої інстанції апеляційної
скарги на протязі 10 днів з дня її
проголошення.

Суддя
Скрипник О.Г.