Справа № 2а-1145/11/0970
Суддя: Обрізко І.М.
Дата ухвалення: 2014-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року

Справа № 107229/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Обрізко І.М.

суддів
Левицької Н.Г., Сапіги В.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 15 серпня 2011
року по справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції в місті
Івано-Франківську про скасування
податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

31.03.2011 року,фізична особа підприємець
ОСОБА_1 (далі- ФОП, позивач) звернулася з
адміністративним позовом до державної
податкової інспекції в
м.Івано-Франківську (далі відповідач)
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень №/0 від 03.11.2010
року, №/1 від 18.01.2011 року, №/0
від 03.11.2010 року, №/1 від 18.01.2011 року.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що в охоплений
перевіркою періоді позивач перебувала
на спрощеній системі оподаткування,
обліку та звітності та отримувала
виручку у сумі, що не перевищує 500000 грн.
на рік, а тому нарахування їй
податкових зобов'язань з податку на
доходи фізичних осіб від
підприємницької діяльності по
загальній системі оподаткування є
незаконним. Приватний підприємець
здійснює діяльність із організації
перевезень вантажу, за плату і за
рахунок другої сторони(клієнта)
виконує або організовує виконання
визначених договором послуг, тому
зазначені операції не підпадають під
оподаткування ПДВ згідно норм абзацу
третього п. 4.7 ст. 4 Закону України «Про
податок на додану вартість».

Також зазначає, що відповідно до ст.6
Указу Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» №727/98 від 03.07.1998 року,
платники єдиного податку звільняються
від сплати податку на додану вартість,
а відтак отриманий позивачем в період
перебування на спрощеній системі
оподаткування дохід, не підлягав
оподаткуванню згідно з Законом України
«Про податок на додану вартість»
№168/97-ВР від 03.04.1997 року, відтак
нарахування податкових зобов`язань по
вказаному податку також вважає
протиправним.

Окрім того, не погоджуючись з висновком
податкового органу про завищення ПДВ,
вказує на те, що здійснення операцій з
продажу транспортних послуг, які
призначені за межами митної території
України, відповідно до п.п.6.2.2. п.6.2. ст..6
Закону України «Про податок на додану
вартість»оподатковуються за нульовою
ставкою..

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 15
серпня 2011 року відмовлено в задоволені
позовних вимог. Суд виходив із того, що
позивачкою обсяги виручки визначались
як сума грошових надходжень у вигляді
винагороди за
транспортно-експедиційні послуги, коли
податковий орган підставно визначав,
як суму усіх грошових коштів, отриманих
у звітних періодах на розрахунковий
рахунок позивача. Позивач як
експедитор укладав з метою організації
перевезень договори із іншими
транспортними організаціями або
підприємцями, які безпосередньо
займаються виконанням перевезень.
Згідно наданих міжнародних
товарно-транспортних накладних у графі
23 «підпис та штамп перевізника»
зазначено не позивача, відтак останній
безпосередньо транспортних послуг не
здійснював, а виступав як окремий
продавець всього комплексу послуг.

Суд першої інстанції не прийняв
доводів позивача про транзитний
характер грошових коштів, оскільки при
визначені обсягу виручки ФОП, повинні
враховуватись всі надходження при
здійсненні операцій з реалізації в
тому числі отриманні за договором
доручення. Так як позивач протягом року
перевищив обсяг виручки від
підприємницької діяльності, що
дозволяє перебувати на спрощені
системі оподаткування, податковим
органом правомірно включено суму
перевищення до складу річного
оподаткованого доходу.

Щодо податкових повідомлень-рішень
яким визначено зобов'язання податку на
додану вартість, ФОП у четвертому
кварталі 2008 року досягнула обсяг
виручки понад 500 тис. грн.., з січня 2009
року та зареєструвалась платником
податку на додану вартість і з цього
часу сплачувати даний податок в бюджет.

Також позивач безпосередньо
транспортних послуг не надав, діяв на
підставі договору з замовником і
перевізником, тому права на
застосування нульової ставки ПДВ
немає, а за ставкою 20%.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням, сторона позивача подала
апеляційну скаргу, з якої із-за
порушення норм матеріального та
процесуального права, невідповідності
висновків суду обставинам справи,
просить його скасувати та постановити
рішення, яким задоволити позовні
вимоги.

Покликання маються на те, що у плату
експедитору не включаються витрати
експедитора на оплату послуг(робіт)
інших осіб, залучених до виконання
договору транспортного
експедирування, на оплату зборів, що
сплачуються при виконання такого
договору. У відповідача відсутні
підстави для нарахування позивачу у
межах договору
транспортно-експедиційного
обслуговування 20 % ПДВ.

У плату експедитора не включаються
витрати на оплату послуг інших осіб,
тому відповідачем безпідставно до
обсягу виручки від реалізації
продукції включено весь обсяг
отриманих коштів, більша частина з яких
є транзитними та є оплатою
перевізником, а не винагородою
експедитора.

У разі неприбуття жодної з осіб, які
беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів (п.2 ч. 1 ст. 197 КАС
України із змінами і доповненнями,
внесеними згідно із Законом України
від 07.07.2010 року № 2453-VI), що є достатнім
для розгляду даної справи.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Судом встановлено, що з 21.09.2010 року до
18.10.2010 року проведено документальну
планову виїзну комплексну перевірку з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
суб'єктом підприємницької діяльності
фізичною особою ОСОБА_1 за період з
01.04.2007 року по 31.03.2010 року. Її результати
оформлені актом № 17294/17-3/НОМЕР_1 від
20.10.2010 року (том 1а.с. 8-29).

На підставі вказаного акту ДПІ
винесено, зокрема, податкове
повідомлення-рішення №/0 від
03.11.2010 року, згідно якого позивачу
визначено податкове зобов'язання за
платежем «податок з доходів фізичних
осіб» у сумі 144079грн. (том 1а.с.30) та
податкове повідомлення-рішення
№/0 від 03.11.2010року, згідно якого
позивачу визначено податкове
зобов'язання за платежем «податок на
додану вартість» у сумі 1746836,25грн., в
тому числі 1164557,50грн. за основним
платежем та 582278,75грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями ( том 1а.с.90 ).

В основу податкового
повідомлення-рішення №/0 від
03.11.2010 року, з урахуванням рішення ДПІ
№/1 від 18.01.2011 року, покладено
висновки про встановлення перевіркою
порушень вимог Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб» №889-IV
від року, абз. б) п.1 ст.14 Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» №13-92 від 1992 року, в
результаті чого позивачем у
перевіряємому періоді не оподатковано
чистий дохід отриманий від
підприємницької діяльності, не
охоплений єдиним податком у розмірі:
6330562,75 грн. за 2009 рік та 7350,00грн. за 1
квартал 2010 року, а відтак не сплачено
податок з доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності: 144079грн. за
2009 рік.

Підставою податкового
повідомлення-рішення №/0 від03.11.2010
року покладено висновки про
встановлення перевіркою порушень
вимог пп.7.2.8 п.7.2, п.п.7.3.1 п.7.3, п.п.7.7.1 п. 7.7
ст.7, п.9.4 ст.9 Закону України «Про
податок на додану вартість» №168/97-ВР
від 03.04.1997 року, в результаті чого
позивачем у перевіряємому періоді
занижено податкові зобов'язання в
розмірі 1164557,50грн., в тому числі: 2829,60грн.
за січень 2009року, за лютий 2009року -
246988,60грн., за березень 2009року 44720,00грн,
за квітень 2009 року 116323,20грн., за травень
2009року 157208,60грн., за червень 2009 року
75184,40 грн., за липень 2009 року 75910,00грн., за
серпень 2009 року 150993,10грн., за вересень
2009 року 127940,00грн., за жовтень 2009 року
163860,00грн., за листопад 2009 року 230,00грн.,
за грудень 2009 року 900,00грн., за лютий 2010
року 1470,00грн, а також висновки про
встановлення перевіркою порушень
вимог пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» №2181-III
від 21.12.2000 року, що призвело до
неподання декларацій з ПДВ за
червень-грудень 2009 року, січень-серпень
2010 року .

Актом перевірки констатовано, що в
охопленому перевіркою періоді позивач
провадила такі види діяльності, як:
транспортна організація перевезень (т1
а.с.10), а за даними про рух коштів на
розрахунковому рахунку СПД ОСОБА_1
отримала обсяг виручки:за 2008 рік
959264,72грн., за 2009 рік 6330562,75грн., за 2010 рік
(III квартал) 7350,00грн.

Правове регулювання перевезення
вантажів здійснюється відповідно до
глави 32 Господарського кодексу України
від 16 березня 2003 року № 436-ІV (далі - ГК)
та інших законодавчих актів.
Відповідно до статті 30 Закону від 10
листопада 1994 року № 232/94-ВР «Про
транспорт» до складу автомобільного
транспорту входять, зокрема,
підприємства автомобільного
транспорту, що здійснюють перевезення
пасажирів та вантажів, рухомий склад
автомобільного транспорту,
транспортно-експедиційні
підприємства.

Відповідно до Закону України «Про
транспортно експедиторську
діяльність» № 1955-ІV
транспортно-експедиторська послуга -
це робота, що безпосередньо пов'язана з
організацією та забезпеченням
перевезень експортного, імпортного,
транзитного або іншого вантажу за
договором транспортного
експедирування, при цьому експедитор
(транспортний експедитор) - це суб'єкт
господарювання, який за дорученням
клієнта за його рахунок виконує або
організовує виконання
транспортно-експедиторських послуг,
визначених договором транспортного
експедирування.

У разі якщо надання транспортних
послуг здійснюється у вигляді
брокерських, агентських, комісійних
операцій з транспортними квитками,
проїзними документами, укладання
договорів або рахунків на
транспортування пасажирів чи вантажів
довіреною особою перевізника, операції
з таких послуг відповідно до абзацу
другого підпункту 6.2.4 пункту 6.2 статті 6
Закону України «Про податок на додану
вартість» 168/97-ВР оподатковуються за
повною ставкою. Базою оподаткування в
цьому випадку є винагорода, отримана
довіреною особою чи агентом за
сприяння у продажу послуг із
міжнародного перевезення. Отже,
виходячи із зазначеного Законом №
168/97-ВР передбачено, що право на
застосування нульової ставки ПДВ
згідно із підпунктом 6.2.4 пункту 6.2
статті 6 Закону № 168/97-ВР має платник,
який безпосередньо надає транспорті
послуги з міжнародного перевезення
пасажирів та вантажів.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що право на
застосування нульової ставки ПДВ
згідно із підпунктом 6.2.4 пункту 6.2
статті 6 Закону № 168/97-ВР має платник,
який безпосередньо надає транспорті
послуги з міжнародного перевезення
пасажирів та вантажів, тобто нульова
ставка ПДВ, встановлена для
перевізника, не поширюється на послуги,
які надає експедитор.

Таким чином, при укладанні договорів із
замовниками та перевізниками позивач
надавала транспортно-експедиційні
послуги, тобто експедитор не
перепродавала замовнику послуги з
поставки міжнародних перевезень,
визначаючи при цьому свою вартість, а
продавала лише послуги з організації
таких перевезень, які оподатковуються
за ставкою ПДВ - 20 відсотків.

ФОП ОСОБА_1 безпосередньо транспортних
послуг не надавала, не здійснювала
експорт супутніх такому експорту
товару послуг, а діяла на підставі
договору з надання
транспортно-експедиційних послуг з
перевезення вантажів, тобто виступала
як експедитор.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.11 Закону
України «Про державну підтримку малого
підприємництва» №2063-III від 19.10.2000 року,
спрощена система оподаткування,
бухгалтерського обліку та звітності
може застосовуватися поряд з діючою
загальною системою оподаткування,
бухгалтерського обліку та звітності,
передбаченою законодавством, на вибір
суб'єкта малого підприємництва.
Аналогічне положення міститься в ст.4
Указу Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» №727/98 від 03.07.1998 року.

Діюча на час існування спірних
правовідносин загальна система
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів підприємницької
діяльності-фізичних осіб була
регламентована зокрема ст.ст.13,14
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян»
№13-92 від 26.12.1992 року та п.7.1 ст.7, п.19.1 ст.19
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» №889-IV від 22.05.2003 року.

Так, відповідно до п.22.10 ст.22
Прикінцевих положень Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
№889-IV від 22.05.2003 року, до набрання
чинності спеціальним законом з питань
оподаткування фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, діяв
розділ IV Декрету Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з
громадян» №13-92 від 26.12.1992 року, який
застосовувався з урахуванням положень
пункту 9.12 статті 9 Закону.

Відповідно до п.п.9.12.1. п.9.12. ст. 9 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» №889-IV від 22.05.2003 року,
чинного на час існування спірних
правовідносин, оподаткування доходів,
отриманих фізичною особою від продажу
нею товарів (надання послуг,виконання
робіт) у межах її підприємницької
діяльності без створення юридичної
особи, а також фізичною особою, яка
сплачує ринковий збір, здійснюється за
правилами, встановленими спеціальним
законодавством з цих питань, з
урахуванням норм цього пункту.

З зазначених приписів вбачається, що,
якщо підприємець від здійснення
підприємницької діяльності, отримав
інші доходи, ніж доходи, які можуть
обкладатися єдиним податком згідно з
правилами, встановленими спеціальним
законодавством з питань спрощеної
системи оподаткування, такий
підприємець повинен був сплатити з цих
доходів (тобто із суми перевищення 500000
грн.) податок з доходів фізичних осіб
суб'єктів підприємницької діяльності.

Відтак, нарахування за податковим
повідомленням-рішенням №/0 від
03.11.2010 року є правомірним, заснованим на
діючому законодавстві заходом.

Що стосується другого оспорюваного
податкового повідомлення-рішення
№/0 від 03.11.2010року, №/1 від
18.01.2011 року, в силу вимог пп.2.3.1 п.2.3 ст. 2
Закону України «Про податок на додану
вартість» №168/97-ВР від 03.04.1997 року,
чинного на час існування відповідних
правовідносин, особа підлягає
обов'язковій реєстрації як платник
податку у разі, коли: загальна сума від
здійснення операцій з поставки товарів
(послуг), у тому числі з використанням
локальної або глобальної комп'ютерної
мережі, що підлягають оподаткуванню
згідно з цим Законом, нарахована
(сплачена, надана) такій особі або в
рахунок зобов'язань третім особам,
протягом останніх дванадцяти
календарних місяців сукупно перевищує
300000 гривень(без урахування податку на
додану вартість).

Згідно п.1 ст.1 Указу Президента України
«Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва» №727/98 від 03.07.1998 року,
надає фізичним особам право перебувати
на такій системі оподаткування за
умови, якщо вони здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500000 грн.
Указом визначено, що у разі перевищення
граничної межі отриманої виручки, такі
підприємці мають перейти на загальну
систему оподаткування з подальшою
реєстрацією платниками податку на
додану вартість.

Оскільки позивач не зареєструвалась
платником ПДВ і не подала до ДПІ
декларації з ПДВ в порушення п.п.7.2.8 п.7.2
ст.7. Закону України «Про податок на
додану вартість» №168/97-ВР від 03.04.1997
року, чинного на час існування
відповідних правовідносин, підпункту
«а»п.п.4.1.4 п.4.1. ст. 4 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»№2181-III
від 21.12.2000 року зі змінами та
доповненнями, що призвело до порушення
норм податкового законодавства і,
відповідно, до заниження податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість.

З огляду на наведене, доводи
апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи, а також має місце
відсутня невідповідність висновків
суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 195, 196 ч.4, 197, 199, 200, 205, 206,
254 КАС України, Львівський апеляційний
адміністративний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу приватного
підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення, постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 15 серпня 2011
року по справі № 2а-1145/11/0970 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
І.М. Обрізко

суддів
Н.Г.
Левицька

В.П. Сапіга