Справа № 653/3141/14-а
Суддя: Хоменко В. Г.
Дата ухвалення: 2014-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №: 653/3141/14-а
Провадження № 2-а/653/144/14
П О С Т А Н О В А

іменем України

01.12.2014

Генічеський районний суд Херсонської
області у складі:

головуючого судді Хоменко
В.Г.

при секретарі Разумній
А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Генічеську
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду
України в Генічеському районі про
зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із
адміністративним позовом в якому
посилається на те, що в березні 2014 року
він подав до управління Пенсійного
фонду України в Генічеському районі
необхідні документи для призначення
йому пенсії по вислузі років, як особа
що має вищу фармацевтичну освіту і
необхідний стаж роботи в закладах
охорони здоров'я, який дає право на
отримання такої пенсії.

Комісія з питань призначення пенсій
управління Пенсійного фонду України в
Генічеському районі на своєму
засіданні 11.07.2014 року розглянула його
питання і своїм рішенням відмовила
йому у призначенні такої пенсії у
зв'язку з недостатністю пільгового
стажу працівника закладу охорони
здоров'я, яким така пенсія може бути
призначена.

При цьому комісія погодилась з
наявністю у нього стажу роботи в
закладах охорони здоров'я на посадах,
що дають право на отримання пенсії по
вислузі років, який складає одинадцять
років три місяці і одинадцять днів.
Відмовляючи йому у зарахуванні до
спеціального стажу період роботи в
приватній аптеці на посадах віднесених
до посад провізорів - спеціалістів, а
саме, завідуючого - провізора та
завідуючого аптекою в період з 11.08.1992 по
квітень 2014 року, відповідач послався
на п. 3 ч. 1 ст.11 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» №1058, згідно якого фізичні
особи - суб'єкти підприємницької
діяльності, в тому числі ті, які обрали
особливий спосіб оподаткування,
підлягають загальнообов'язковому
державному страхуванню.

Крім того, відповідач мотивував
свою відмову тим, що фізична особа,
зареєстрована як підприємець, без
створення юридичної особи, виконує
роботи, надає послуги своїм замовникам
у рамках свого статусу підприємця
виключно на основі цивільно-правових
договорів. Але статус громадянина, як
підприємця, не перешкоджає тому, аби
цей громадянин, як працівник, уклав
трудовий договір з іншим роботодавцем.
В цьому випадку громадянин має право
укласти трудовий договір з умовою
ведення трудової книжки (це буде його
основне місце роботи) а без такої умови
його робота в цьому разі буде вважатися
сумісництвом.

Позивач вважає, що підстави відмови
йому у зарахуванні до спеціального
стажу період роботи в приватній аптеці
на посаді завідуючого - провізора та
завідуючого аптекою в період з 11.08.1992 по
09.04.2014 року не базуються на вимогах
Закону України, оскільки
законодавством визначено лише перелік
посад у закладах охорони здоров'я,
робота на яких надає право на пенсію за
вислугою років не залежно від форми
власності аптечного закладу.

В судовому засіданні позивач та його
представник підтвердили зазначені у
позові обставини, уточнивши позовні
вимоги і з урахуванням того, що
відповідач погодився зарахувати до
вказаного стажу, одинадцять років три
місяці і одинадцять днів, просять суд
зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Генічеському районі
зарахувати до спеціального стажу, який
дає право позивачу на отримання пенсії
за вислугу років відповідно до п .«е»
ст.55 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» період його роботи з
17.02.2000 по 09.04.2014 року на посаді
завідуючого - провізора та завідуючого
приватною аптекою. Зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України в
Генічеському районі призначити
позивачу пенсію за вислугу років. Інших
вимог не заявлено.

Представник відповідача позов не
визнав, пояснивши, що Управління
Пенсійного фонду України в
Генічеському районі виклало свою
позицію у запереченнях на
адміністративний позов, який долучений
до матеріалів справи.

Вислухавши позивача, представників
сторін, вивчивши матеріали справи суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Судом встановлено, що позивач має
вищу фармацевтичну освіту і згідно
записів в його трудовій книжці з 17.07.1987
по 16.02.2000 рік займав посади, робота на
яких зараховується до пільгового
стажу, який дає право на пенсію за
вислугою років, що визнається
відповідачем.

Відповідно до п «е» ст.55 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
право на пенсію за вислугу років мають
працівники освіти, охорони здоров'я та
соціального забезпечення при
наявності спеціального стажу роботи
від 25 років за переліком, що
затверджується у порядку, який
визначається Кабінетом Міністрів
України, незалежно від віку.

Постановою Кабінету Міністрів
України від 04.11.1993 №909 (зі змінами
внесеними постановою Кабінету
Міністрів України від 26.09.2002 № 1436)
затверджений Перелік закладів і
установ освіти, охорони здоров'я та
соціального захисту і посад, робота на
яких дає право на пенсію за вислугу
років.

Зазначеним Переліком визначено, що
робота в аптеках, аптечних кіосках,
аптечних магазинах,
контрольно-аналітичних лабораторіях
на посадах провізора і фармацевта
(незалежно від назви посад)
зараховується до спеціального стажу,
що дає право на призначення пенсії за
вислугу років.

Як слідує з записів у трудовій
книжці позивача, він з 11.08.1992 року
працював у приватній аптеці «Віола» на
посаді завідуючого - провізора, а з
17.02.2000 року завідуючим належної йому
аптеки. Наказом від 09.04.2014 року
переведений на посаду касира
торговельної зали. Свою діяльність
позивач здійснював на підставі
свідоцтв про реєстрацію, спочатку, як
індивідуального підприємця, а у
подальшому, як суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи, що підтверджується доданими до
позову свідоцтвами від 16.07.1993 року,
14.12.1993 року та 10.02.1998 року. Згідно цих
свідоцтв його діяльність була
пов'язана виключно з реалізацією
лікарський засобів, а займана ним
посада відносилась до посад
провізорів-спеціалістів.

Той факт, що аптека «Віола»
здійснювала свою діяльність в м.
Генічеську, як заклад охорони здоров'я,
підтверджується довідкою начальника
державної податкової інспекції по
Генічеському району від 11.11.1994 року, а
також листом Виконкому Генічеської
міської ради від 11.05. 1995 року.

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_2, ОСОБА_3, а також ОСОБА_4, який
безпосередньо здійснював перевірки
аптечного закладу позивач підтвердили
суду, що позивач дійсно в період з
17.02.2000 по 09.04.2014 року займав посаду
завідуючого аптекою.

Що стосується посилання відповідача
на п. 3 ч. 1 ст.11 Закону України «Про
загальнообов'язкове держане пенсійне
страхування» щодо пенсійного
забезпечення фізичних осіб -
підприємців, то вказана правова норма є
загальною, стосується
загальнодержавного обов'язкового
страхування і не стосується
правовідносин пов'язаних з наявністю
чи відсутністю спеціального стажу, що
дає можливість особі за наявності
такого стажу, який визначається
нормами спеціального законодавства,
скористатися правом на призначення
пенсії за вислугу років. Крім того, як
встановлено судом, займані позивачем
посади в аптечному закладі відображені
у належній йому трудовій книжці і
фактично відповідають характеру робіт,
які ним виконувались та посадам
віднесених до посад, що дають право на
отримання спеціальної пенсії згідно
Постанови Кабінету Міністрів України
від 04.11.1993 №909 (зі змінами внесеними
постановою Кабінету Міністрів України
від 26.09.2002 № 1436.

Стосовно акредитації аптечних
закладів та наслідків її
запровадження, як однієї з умов
віднесення такого закладу до закладів
охорони здоров'я та призначення
спеціальної пенсії їх працівникам, що
займають відповідні посади, суд
виходить з наступного.

Статтею 16 Основ законодавства України
про охорону здоров'я передбачено, що
порядок і умови створення закладів
охорони здоров'я, а також їх державної
реєстрації та акредитації
визначаються законодавством України.

На виконання цього законодавчого акта
постановою КМУ від 15.07.1997 р. № 765 «Про
затвердження Порядку державної
акредитації закладу охорони здоров'я»
був затверджений Порядок державної
акредитації закладів охорони здоров'я.

Цією постановою МОЗ було доручено
створити Головну акредитаційну
комісію і наказом Міністерства охорони
здоров'я Україн и від 12.01.1998 р. № 2 «Про
затвердження стандартів державної
акредитації закладів охорони здоров'я
України» на виконання ст. 16 і 33 Основ
законодавства України про охорону
здоров'я та вищезазначеної постанови
КМУ були затверджені стандарти
акредитації фармацевтичних закладів.
Але дію цього наказу було зупинено
згідно з повідомленням Державного
комітету України з питань регуляторної
політики та підприємництва від 20.09.2001
р., а пізніше наказом МОЗ України від
20.01.2001 р. № 20 було скасовано.

Крім того, наказом Національного
агентства з контролю за якістю та
безпекою продуктів харчування,
лікарських засобів та виробів
медичного призначення МОЗ України від
30.09.1999 р. № 067 «Про затвердження Умов
акредитації підприємств, установ та
організацій, що здійснюють оптову,
роздрібну реалізацію лікарських
засобів, імунобіологічних препаратів
та виробів медичного призначення»
скасовано наказом МОЗ України від
02.02.2001 р. № 40 згідно з висновком
Міністерства юстиції України від 01.12.2000
р. № 5/9 та за повідомленням Державного
комітету України з питань регуляторної
політики та підприємництва від 24.10.2001 р.
як такий, що зачіпає права, свободи й
законні інтереси громадян.

У наказі МОЗ України від 18.02.2000 р. № 27
«Про організацію проведення
акредитації фармацевтичних закладів»
Державним комітетом України з питань
регуляторної політики та
підприємництва ( Рішення від 11.07.2000 р. №
17-77/7 «Про необхідність усунення
порушення вимог Указу Президента
України від 03.02.98 р. № 79/98 «Про усунення
обмежень, що стримують розвиток
підприємницької діяльності»
Міністерством охорони здоров'я») також
виявлені норми, що суперечать
положенням чинного законодавства.

Як встановлено судом свою діяльність
на посаді завідуючого приватною
аптекою позивач розпочав ще до
прийняття постанови КМУ від 15.07.1997 року
№ 765. До цього часу вимог щодо
обов'язкової державної акредитації в
українському законодавстві не було,
тому вимоги про державну акредитацію
справедливі для медичних установ,
створених після 15.07.1997 р., а ті, що вже
працюють, повинні були пройти
акредитацію до 2000 року, але за
відсутності механізму такої
акредитації, та невідповідності його
іншим положенням законодавства, це
положення законодавства не було
реалізоване. При цьому судом
встановлено, що аптечний заклад, який
належав позивачу мав ліцензію на
здійснення роздрібної торгівлі
лікарськими засобами і здійснював свою
діяльність у відповідності до положень
законодавства України.

17.12.2012 року Кабінет міністрів України
прийняв Постанову № 1216 «Про внесення
змін до постанови Кабінету Міністрів
України від 15 липня 1997 р. № 765».
Зазначена постанова запроваджує
обов'язкову акредитацію аптечних
(фармацевтичних) закладів Головною
комісією з акредитації фармацевтичних
(аптечних) закладів при Міністерстві
охорони здоров'я України.

Пункт 2 цієї постанови визначає, що
протягом двох років після набуття нею
чинності, акредитація фармацевтичних
(аптечних) закладів здійснюється на
добровільних засадах за поданою ними
заявою. Позивач набув права на
спеціальну пенсію у вересні 2013 року,
тобто в період, коли акредитація
аптечного закладу мала здійснюватись
добровільно і строк реалізації цього
пункту постанови ще не закінчився, тому
і ці обставини не можуть бути підставою
для відмови позивачу у зарахування в
стаж роботи, який дає право на пенсію за
вислугу років, роботи, яку він
виконував в період з 17.02. 2000 року і до
09.04.2014 року.

Згідно вимог ст.8 КАС України, суд при
вирішенні справи керується принципом
верховенства права, відповідно до
якого зокрема людина, її права та
свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Звернення до адміністративного суду
для захисту прав і свобод людини і
громадянина безпосередньо на підставі
Конституції України гарантується.

Забороняється відмова в розгляді та
вирішенні адміністративної справи з
мотивів неповноти, неясності,
суперечливості чи відсутності
законодавства, яке регулює спірні
відносини.

Статтею 9 цього Кодексу передбачено, що
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого:

1) суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України;

2) суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог. Суд може вийти за
межі позовних вимог тільки в разі, якщо
це необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

Таким чином, підстави з якими
відповідач пов'язував відсутність у
позивача права на спеціальну пенсію не
ґрунтуються на Законі, а тому його
рішення про відмову зарахувати до
пільгового стажу період роботи ОСОБА_1
на посаді завідуючого аптекою з 17.02. 2000
по 09.04.2014 рік з посиланням на ст. 42 ГК
України та п 3 ст. 11 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» є протиправним і порушує
права позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 2, 160,161 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Генічеському районі
зарахувати до спеціального стажу, який
надає право ОСОБА_1 на отримання пенсії
за вислугу років відповідно до п.«е»
ст.55 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» період його роботи з
17.02. 2000 по 09.04.2014 рік на посаді
завідуючого приватною аптекою та
зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Генічеському районі
призначити йому пенсію за вислугу
років.

Постанова може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через
Генічеський районний суд шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня її проголошення.

Суддя Генічеського районного суду В. Г.
Хоменко