Справа № К/9991/21096/12-С
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/21096/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

розглянула у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Кам'янець-Подільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Хмельницької області на постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 22.12.2011 та
ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 28.02.2012 по
справі №2270/12743/11 за позовом Приватного
підприємства «Ірга-Фарм» до
Кам'янець-Подільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Хмельницької області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної
Т.М., перевіривши доводи касаційної
скарги щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 22.12.2011,
залишеною без змін ухвалою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 28.02.2012, адміністративний позов
Приватного підприємства «Ірга-Фарм» до
Кам'янець-Подільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Хмельницької області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення -
задоволено. Визнано протиправним та
скасоване податкове
повідомлення-рішення від 15.12.2010
№/0.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій,
Кам'янець-Подільська об'єднана
державна податкова інспекція
Хмельницької області 17.03.2012 звернулася
з касаційною скаргою до Вищого
адміністративного суду України, який
ухвалою від 23.03.2012 прийняв її до свого
провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від
22.12.2011 та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 28.02.2012, прийняти нову постанову про
відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог
Кам'янець-Подільська об'єднана
державна податкова інспекція
Хмельницької області посилається на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, зокрема,
підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Перевіривши матеріалами справи
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Кам'янець-Подільською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Хмельницької області
проведено перевірку Приватного
підприємства «Ірга-Фарм», про що
складено акт від 30.11.2010 №44930.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», в результаті чого
занижено податкове зобов'язання з
податку на додану вартість в періоді,
що перевірявся на загальну суму
4023145,00грн.

Висновок податкового органу про
порушення Приватним підприємством
«Ірга-Фарм» вимог податкового
законодавства ґрунтується на
неправомірності формування позивачем
податкового кредиту за господарськими
операціями з Приватним підприємством
«Торгова група «Алкор» та Товариством
з обмеженою відповідальністю
«Авістапромторг» з огляду на те, що
договори між ними укладалися без мети
реального настання правових наслідків,
а з метою заниження об'єкту
оподаткування і несплати податків.

За результатами перевірки
Кам'янець-Подільською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Хмельницької області прийнято
податкове повідомлення-рішення від
15.12.2010 №/0, яким позивачу
нараховане податкове зобов'язання з
податку на додану вартість на загальну
суму 603473,00грн., в тому числі за основним
платежем - 402315,00грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями - 201158,00грн.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 зазначеного Закону не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З наведених законодавчих положень
випливає, що умовами реалізації права
платника на податковий кредит є
фактичне придбання товарів (робіт,
послуг) та наявність первинних
документів (зокрема, податкових
накладних), оформлених у відповідності
з вимогами чинного законодавства.

Доводи податкового органу про
отримання платником необґрунтованої
податкової вигоди мають ґрунтуватись
на сукупності доказів, що безспірно
підтверджують існування обставин, які
виключають право платника, зокрема, на
формування податкового кредиту.

Разом з тим, реальність спірних
господарських операцій
підтверджуються матеріалами справи,
зокрема, сформований за вказаний
період податковий кредит
підтверджується договорами,
податковими накладними, видатковими
накладними; факт оплати
підтверджується відповідними
банківськими виписками,
транспортування придбаного товару
здійснювалося вантажним автомобілем,
який належить директору підприємства,
про що свідчить свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу
ААС099165 і товарно-транспортні накладні.

Судами першої та апеляційної інстанцій
також встановлено, що дитячі товари
придбавалися позивачем у контрагентів
з метою використання у власній
господарській діяльності та були в
подальшому реалізовані іншим суб'єктам
підприємницької діяльності.

Крім того, чинне законодавство не
ставить умовою дійсності правочинів, а
також виникнення податкових
зобов'язань платника у залежність від
стану податкового обліку його
контрагентів, фактичного знаходження
їх за місцем реєстрації та наявності чи
відсутності основних фондів у
останніх.

Позивач не може нести відповідальність
за невиконання його контрагентами
своїх податкових зобов'язань, адже
поняття «добросовісний платник», яке
вживається у сфері податкових
правовідносин, не передбачає
виникнення у платника додаткового
обов'язку з контролю за дотриманням
його постачальниками правил
оподаткування, а сам платник не
наділений повноваженнями податкового
контролю для виконання функцій,
покладених на податкові органи, а тому
не може володіти інформацією відносно
виконання контрагентом податкових
зобов'язань.

А відтак за умови невстановлення
податковим органом наявності
замкнутої схеми руху грошових коштів,
яка б могла свідчити про узгодженість
дій позивача та його постачальника для
одержання товариством незаконної
податкової вигоди, останнє не може
зазнавати негативних наслідків
внаслідок діянь інших осіб, що
перебувають поза межами його впливу.

Таким чином, слід погодитися з
висновками судів попередніх інстанцій,
що позивач підтвердив факт реальності
господарських операцій з
контрагентами.

Враховуючи викладене, висновки судів
попередніх інстанцій щодо
неправомірності податкового
повідомлення-рішення від 15.12.2010
№/0 є правильними.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків суду не спростовують і не
дають підстав для висновку, що судом
першої та апеляційної інстанцій при
розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
чи порушено норми процесуального
права.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 210, 2201, 223, 224, 230, 231,
частиною п'ятою статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Кам'янець-Подільської
об'єднаної державної податкової
інспекції Хмельницької області
залишити без задоволення.

Постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 22.12.2011 та
ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 28.02.2012 по
справі №2270/12743/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку, на
підставі та у строки, передбачені
статтями 235 - 238, 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: __________________
Т.М. Шипуліна

Судді:
__________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв