Справа № 2а-5/2011
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 р.

Справа № 37002/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова
О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького
В.В.,

з участю секретаря судового засідання
Федак С.Р.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_3 на постанову
Яремчанського міського суду
Івано-Франківської області від 11
лютого 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до Татарівської сільської ради
Яремчанської міської ради
Івано-Франківської області про
скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до
Татарівської сільської ради
Яремчанської міської ради
Івано-Франківської області, яким
просила скасувати п. 4.3 рішення
відповідача від 18.12.2009 року № 128/39/2009
«Про питання землекористування на
території сільської ради», яким їй
відмовлено у передачі в безоплатну
власність земельної ділянки по
АДРЕСА_1, та зобов'язати відповідача
вирішити питання її звернення про
надання у власність цієї земельної
ділянки за правилами ч. 2 ст. 30
Земельного кодексу України щодо поділу
прибудинкової території по АДРЕСА_1 і
передати земельну ділянку їй
безоплатно у власність шляхом надання
дозволу на виготовлення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки із зазначенням її
місцезнаходження.

Постановою Яремчанського міського
суду Івано-Франківської області від 11
лютого 2011 року у задоволенні позову
відмовлено повністю.

Постанова мотивована тим, що позивач не
надала підтверджуючих документів про
те, що спірна земельна ділянка або інша
земельна ділянка біля будинку АДРЕСА_1
виділялась їй у власність або в
користування, а також доказів того, що в
період з 1992 року вона бажала отримати у
власність або в користування дану
земельну ділянку біля будинку Крім
того, мешканці цього будинку не
отримували в користування земельну
ділянку для обслуговування будинку і
відповідно не встановлювали порядок
користування прибудинковою
територією.

Постанову в апеляційному порядку
оскаржила позивач, вважає її
незаконною та необґрунтованою,
прийнятою з порушенням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, за
неповного з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають обставинам
справи. Просить постанову скасувати і
прийняти нову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників позивача, обговоривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення з
наступних підстав.

Як встановив суд, рішенням
Кремінцівської сільської ради від
10.11.1969 року № 22 (Кремінці колишня назва
с. Татарів) санаторію «ІНФОРМАЦІЯ_1»
було надано дозвіл на будівництво двох
чотирьохквартирних цегляних та одного
одноквартирного дерев'яного житлових
будинків на території санаторію, а
також виділено та закріплено для
будівництва цих будинків земельну
ділянку площею 0,12 га.

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 04.12.1992 року, укладеного між
Надвірнянською центральною районною
лікарнею Івано-Франківської області
(продавець) та ОСОБА_3 (дошлюбне
прізвище позивача) (покупець), остання
придбала квартиру № 1 в житловому
будинку по АДРЕСА_1.

У 2009 році ОСОБА_3 звернулась до
Татарівської сільської ради
Яремчанської міської ради
Івано-Франківської області із заявою
про передачу їй у приватну власність
земельної ділянки для обслуговування
даної квартири.

Рішенням Татарівської сільської ради
Яремчанської міської ради
Івано-Франківської області від 18.12.2009
року № 128/39/2009 «Про питання
землекористування на території
сільської ради» позивачу було
відмовлено у передачі в безоплатну
власність зазначеної земельної
ділянки в зв'язку з тим, що дана ділянка
не облікована за нею.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
правомірність даного рішення з таких
підстав.

Статтею 30 Земельного кодексу України
1990 року, який був чинним на набуття
позивачем права власності на зазначену
вище квартиру, було передбачено, що при
переході права власності на будівлю і
споруду разом з цими об'єктами
переходить у розмірах, передбачених
статтею 67 цього Кодексу, і право
власності або право користування
земельною ділянкою без зміни її
цільового призначення і, якщо інше не
передбачено у договорі відчуження -
будівлі та споруди. У разі зміни
цільового призначення надання
земельної ділянки у власність або
користування здійснюється в порядку
відведення.

При переході права власності громадян
на жилий будинок і господарські
будівлі та споруди до кількох
власників, а також при переході права
власності на частину будинку в разі
неможливості поділу земельної ділянки
між власниками без шкоди для її
раціонального використання земельна
ділянка переходить у спільне
користування власників цих об'єктів.

Право власності або право користування
земельною ділянкою у перелічених
випадках посвідчується Радами
народних депутатів відповідно до вимог
статті 23 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 22 цього Кодексу було
передбачено, що право власності на
землю або право користування наданою
земельною ділянкою виникає після
встановлення землевпорядними
організаціями меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) і одержання
документа, що посвідчує це право.

А згідно з ч. 1 ст. 23 цього Кодексу право
власності або право постійного
користування землею посвідчується
державними актами, які видаються і
реєструються сільськими, селищними,
міськими, районними Радами народних
депутатів.

Відповідно до ст. 120 чинного на даний
час Земельного кодексу України (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) до особи, яка
придбала житловий будинок, будівлю або
споруду, переходить право власності на
земельну ділянку, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення, у розмірах, встановлених
договором.

Якщо договором про відчуження
житлового будинку, будівлі або споруди
розмір земельної ділянки не визначено,
до набувача переходить право власності
на ту частину земельної ділянки, яка
зайнята житловим будинком, будівлею
або спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка необхідна для їх
обслуговування.

Якщо житловий будинок, будівля або
споруда розміщені на земельній
ділянці, наданій у користування, то в
разі їх відчуження до набувача
переходить право користування тією
частиною земельної ділянки, на якій
вони розміщені, та частиною ділянки,
яка необхідна для їх обслуговування.

При переході права власності на
будівлю та споруду до кількох осіб
право на земельну ділянку визначається
пропорційно часткам осіб у вартості
будівлі та споруди, якщо інше не
передбачено у договорі відчуження
будівлі і споруди.

При переході права власності на
будівлю або споруду до громадян або
юридичних осіб, які не можуть мати у
власності земельні ділянки, до них
переходить право користування
земельною ділянкою, на якій
розташована будівля чи споруда.

Пунктами «б», «в» ч. 1 ст. 81 даного
Кодексу передбачено, що громадяни
України набувають права власності на
земельні ділянки, зокрема, на підставі
безоплатної передачі із земель
державної і комунальної власності;
приватизації земельних ділянок, що
були раніше надані їм у користування.

Згідно з ст. 125 цього Кодексу право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з п «г» ч. 1 ст. 121 цього Кодексу
громадяни України мають право на
безоплатну передачу їм земельних
ділянок із земель державної або
комунальної власності, зокрема, для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибна ділянка) у селах - не
більше 0,25 гектара.

Як встановив суд, підтверджується
матеріалами справи і не заперечується
сторонами, біля вказаного вище
житлового будинку є вільна земельна
ділянка площею 0,0216 га, яку позивач хоче
отримати безоплатно в приватну
власність для обслуговування належної
їй квартири.

Однак ОСОБА_3 не надала жодних
правовстановлюючих документів,
передбачених зазначеними вище нормами,
які підтверджують її право
користування спірною земельною
ділянкою, як після набуття права
власності на квартиру, так і на час
звернення до відповідача із заявою про
надання земельної ділянки у приватну
власність, а також доказів того, що в
період з 1992 року і по даний час вона
зверталась із заявами про отримання у
власність або в користування даної
земельної ділянки.

Крім того, як встановив суд,
співвласники будинку по АДРЕСА_1 не
отримували в користування земельну
ділянку для його обслуговування і не
встановлювали порядок користування
прибудинковою територією.

Враховуючи наведене вище, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про те, що
твердження ОСОБА_3 про наявність у неї
правових підстав для безоплатної
приватизації спірної земельної
ділянки відповідно до положень Порядку
безоплатного оформлення та видачі
громадянам України у 2009 році та
наступних роках державних актів на
право власності на земельні ділянки,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 05.08.2009 року № 844, є
необґрунтованими, оскільки даний
Порядок передбачає безоплатну
приватизацію земельних ділянок у
власність лише у випадках, коли особа
була належним користувачем земельної
ділянки до 2002 року.

Відповідно за відсутності у позивача
правовстановлюючих документів на
право користування спірною земельною
ділянкою вона має право на отримання її
у власність в порядку, передбаченому
ст. 118 Земельного кодексу України,
шляхом подання відповідної заяви та
передбачених цією статтею документів.

За наведених обставин колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та прийняв постанову
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, тому оскаржувану
постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без
задоволення.

Постанову Яремчанського міського суду
Івано-Франківської області від 11
лютого 2011 року у справі № 2а-5/11/0917 за
позовом ОСОБА_3 до Татарівської
сільської ради Яремчанської міської
ради Івано-Франківської області про
скасування рішення - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий
О.М. Довгополов

Судді
Л.Я. Гудим

В.В. Святецький

Ухвала складена в повному обсязі 24.11.2014
року