Справа № 808/4885/14
Суддя: Шара Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2014-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року о 15 год. 10 хв.Справа №
808/4885/14 м.ЗапоріжжяЗапорізький
окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Шари І.В.

за участю секретаря судового засідання
Пелеха С.І.

представників сторін:

позивача - Польнікової Н.В.

відповідача - Влас Т.О.

розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Мотор-Січ", м. Запоріжжя

до Департаменту екології і природних
ресурсів Запорізької обласної
державної

адміністрації

про визнання протиправними
бездіяльність і дії, зобов'язання
вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне
товариство «Мотор-Січ», звернувся до
Запорізького окружного
адміністративного суду з позовом до
Департаменту екології і природних
ресурсів Запорізької обласної
державної адміністрації, в якому
просить: визнати протиправною
(незаконною) бездіяльність відповідача
в період з 24.07.2013 р. по 15.01.2014 р. щодо
залишення запиту, поданого 15.07.2013 р.
позивачем для отримання величин
фонових концентрацій забруднювальних
речовин в атмосферному повітрі та з
визначення і установлення за
відповідними запитами величин фонових
концентрацій розрахунковим методом -
без розгляду; визнати протиправними
дії відповідача з визначення в Дозволі
№-54 термін дії з 25.01.2014 р. по 24.01.2019
р.; зобов'язати відповідача визначити
термін дії Дозволу №-54 з 25.09.2013
року по 24.09.2018 рік; зобов'язати
відповідача видати позивачу Дозвіл
№-54 з терміном дії з 25.09.2013 року по
24.09.2018 рік.

В обґрунтування позовних вимог
позивач посилається на те, що
відповідачем необґрунтовано залишено
без розгляду заяви позивача подані для
отримання величин фонових
концентрацій забруднювальних речовин
в атмосферному повітрі та дозволу на
викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря. Зазначає, що саме
відповідачу після ліквідації
територіальних управлінь Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища делеговано повноваження
розгляду заяв та видачі дозволів на
викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря. Крім того,
зазначає, що позивач надав до
Департаменту всі документи, які
передбачені чинним законодавством для
отримання дозволу, проте, відповідачем
необґрунтовано видано дозвіл на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря лише 21.01.2014 р. із зазначенням
терміну дії з 25.01.2014 р. по 24.01.2019 р.
Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти позову
заперечує. В обґрунтування заперечень
зазначає, що відповідачем правомірно
залишено подані позивачем заяви без
розгляду, оскільки на момент звернення
позивача з заявами до Департаменту
Порядок визначення величин фонових
концентрацій забруднювальних речовин
в атмосферному повітрі, затверджений
наказом Міністерства екології та
природних ресурсів України №286 від
30.07.2001 р., не був приведений у
відповідність до Закону України «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо оптимізації
повноважень органів виконавчої влади у
сфері екології та природних ресурсів, у
тому числі на місцевому рівні» та не
була визначена організація, яка буде
здійснювати видачу та установлення
величин фонових концентрацій, оскільки
відповідач не є правонаступником
територіальних управлінь Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища. Крім того, відповідач
зазначив, що позивач в порушення п.5.2, 5.3
Порядку №286 не звертався до
Гідрометслужби Мінекоресурсів України
і обласних (міських) СЕС Міністерства
охорони здоров'я України для отримання
фонових концентрацій викидів в
атмосферне повітря, звернення до яких
відповідно до Порядку №286 є
пріоритетним. Просить відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, оцінивши надані
докази, їх достатність і взаємний
зв'язок у сукупності, вважає за
необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, що 15.07.2013 р.
позивач на виконання вимог чинного
законодавства, з метою одержання
Дозволу на викиди забруднюючих речовин
в атмосферне повітря стаціонарними
джерелами (далі - Дозвіл) звернувся до
відповідача з заявою в якій просить
встановити (видати) величини фонових
концентрацій забруднюючих речовин для
діючого підприємства ПАТ «Мотор Січ»,
транспортно - виробниче управління АТ
«Мотор Січ» (ТВУ АТ «Мотор Січ»).

Листом Департаменту екології і
природних ресурсів Запорізької
обласної державної адміністрації
№949/2від 24.07.2013 р., у зв'язку із тим, що на
даний час законодавчо не визначено
орган, який уповноважений
встановлювати величини фонових
концентрацій, поданий позивачем пакет
документів залишено без розгляду
(а.с.14).

12.11.2013 р. позивач звернувся до
Департаменту з заявою в якій просить
повторно розглянути документи по
обґрунтуванню викидів забруднюючих
речовин в атмосферне повітря джерелами
промислового майданчика ТВУ АТ «Мотор
Січ» та видати Дозвіл на викиди без
врахування величин фонових
концентрацій (а.с.15).

Листом відповідача №1690/3 від
19.11.2013 р. позивачу повернуто документи
та відмовлено у видачі Дозволу у
зв'язку з відсутністю величини фонових
концентрацій речовин, які визначені
розрахунковим способом, що не
відповідає вимогам п. 2.8.5. Інструкції
про загальні вимоги до оформлення
документів, у яких обґрунтовуються
обсяги викидів, для отримання дозволу
на викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами для підприємств, установ,
організацій та громадян - підприємців
(а.с.17).

16.01.2014 р. відповідачем листом №4429/2
від 16.01.2014 р. визначено величини фонових
концентрацій забруднюючих речовин в
атмосферне повітря. 25.01.2014 р. ПАТ «Мотор
Січ» відповідачем видано дозвіл
№-54 на викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря
стаціонарними джерелами (термін дії 5
років, з 25.01.2014 по 24.01.2019) (а.с.18-19).

Позивач, не погодившись з діями та
бездіяльністю відповідача, звернувся з
позовом до суду.

Частково задовольняючи позовні
вимоги, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.11 Закону України
«Про охорону атмосферного повітря»
викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами можуть здійснюватися на
підставі дозволу, виданого суб'єкту
господарювання, об'єкт якого належить
до першої групи, центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері охорони навколишнього
природного середовища, за погодженням
з центральним органом виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері санітарного та епідемічного
благополуччя населення.

Згідно ст.16 Закону України «Про
охорону навколишнього природного
середовища» Державними органами
управління в галузі охорони
навколишнього природного середовища і
використання природних ресурсів є
центральний орган виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
політики у сфері охорони навколишнього
природного середовища, центральний
орган виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері охорони
навколишнього природного середовища,
обласні, Київська та Севастопольська
міські державні адміністрації, а на
території Автономної Республіки Крим -
орган виконавчої влади Автономної
Республіки Крим з питань охорони
навколишнього природного середовища
та інші державні органи, до компетенції
яких законами України віднесено
здійснення зазначених функцій.

Постановою Кабінету Міністрів
України №302 від 13.03.2002 р., затверджено
Порядок проведення та оплати робіт,
пов'язаних з видачею дозволів на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами,
обліку підприємств, установ,
організацій та громадян - підприємців,
які отримали такі дозволи (далі -
Порядок №302).

Відповідно до п.2 Порядку №302
дозвіл на викиди забруднюючих речовин
в атмосферне повітря стаціонарними
джерелами (далі - дозвіл) - це офіційний
документ, який дає право підприємствам,
установам, організаціям та громадянам -
підприємцям (далі - суб'єкт
господарювання) експлуатувати об'єкти,
з яких надходять в атмосферне повітря
забруднюючі речовини або їх суміші, за
умови дотримання встановлених
відповідних нормативів
граничнодопустимих викидів та вимог до
технологічних процесів у частині
обмеження викидів забруднюючих
речовин протягом визначеного в дозволі
терміну. Згідно п.4 Порядку №302 для
отримання дозволу суб'єкт
господарювання, серед іншого, оформляє
заяву; готує документи, в яких
обґрунтовуються обсяги викидів
забруднюючих речовин.

Таким чином, для звернення із
заявою про видачу дозволу на викиди
забруднюючих речовин суб'єкт
господарювання зобов'язаний, серед
іншого, подати до уповноваженого
органу документи, в яких
обґрунтовуються обсяги викидів
забруднюючих речовин.

Суд зазначає, що наказом
Міністерства екології та природних
ресурсів України №286 від 30.07.2001 р.
затверджено Порядок визначення
величин фонових концентрацій
забруднювальних речовин в
атмосферному повітрі (далі - Порядок
№286), який розроблений відповідно до ст.
23 Закону України «Про внесення змін до
Закону України «Про охорону
атмосферного повітря», який установлює
єдиний порядок визначення величин
фонових концентрацій забруднювальних
речовин в атмосферному повітрі (далі -
величини (значення) фонових
концентрацій).

Відповідно до п.5.4 Порядку №286
визначення величин фонових
концентрацій розрахунковим методом та
їх установлення здійснюються
територіальними органами
Мінекоресурсів України за узгодженням
з обласними (міськими) СЕС Міністерства
охорони здоров'я України за формою, що
наведена в додатку 3 до цього Порядку.

Згідно п.5.5 Порядку №286 для
отримання величин фонових
концентрацій забруднювальних речовин
в атмосферному повітрі зацікавлені
організації направляють запит за
встановленою формою, що наведена в
додатку 4 до цього Порядку:

визначених за результатами
спостережень на стаціонарних постах -
до обласних підрозділів
гідрометслужби Мінекоресурсів
України;

визначених за даними
підфакельних спостережень - до
обласних (міських) СЕС Міністерства
охорони здоров'я України;

визначених розрахунковим методом
- до Республіканського комітету
Автономної Республіки Крим з екології
та природних ресурсів, начальникам
Державних управлінь екоресурсів в
областях, містах Києві та Севастополі.

При розгляді справи судом
встановлено, що заява позивача про
визначення величин фонових
концентрацій забруднювальних речовин
в атмосферному повітрі була залишена
відповідачем без розгляду у зв'язку з
тим, що на час звернення позивача із
заявою до Департаменту Порядок
визначення величин фонових
концентрацій забруднювальних речовин
в атмосферному повітрі, затверджений
наказом Міністерства екології та
природних ресурсів України №286 від
30.07.2001 р., не приведений у відповідність
до Закону України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
оптимізації повноважень органів
виконавчої влади у сфері екології та
природних ресурсів, у тому числі на
місцевому рівні» та не визначена
організація, яка буде здійснювати
видачу та установлення величин фонових
концентрацій.

Разом з тим, суд не може
погодитись з правомірністю залишення
поданих позивачем документів без
розгляду, з огляду на наступне.

Законом України «Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України щодо оптимізації повноважень
органів виконавчої влади у сфері
екології та природних ресурсів, у тому
числі на місцевому рівні» (який набрав
законної сили 18.11.2012 р.) внесено зміни до
ст.16 Закону України «Про охорону
навколишнього природного середовища»
та до ст.11 Закону України «Про охорону
атмосферного повітря», відповідно до
вказаних змін повноваження від
територіальних управлінь Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища передано до обласних
державних адміністрацій. Відповідно до
ст.1 розділу ІІ «Прикінцеві положення»
Закону України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
оптимізації повноважень органів
виконавчої влади у сфері екології та
природних ресурсів, у тому числі на
місцевому рівні» вказані зміни
набирають чинності тільки з 18.05.2013 р.
(через шість місяців з дня набрання
чинності цим Законом).

Крім того, п.2 постанови Кабінету
Міністрів України №159 від 13.03.2013 р. «Про
ліквідацію територіальних органів
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища» передбачено, що
територіальні органи, які ліквідуються
згідно з п.1 цієї постанови, продовжують
виконання своїх повноважень до 17.05.2013 р.

При розгляді справи судом
встановлено, що розпорядженням голови
Запорізької обласної державної
адміністрації від 16.05.2013 р. №230 створено
Департамент екології та природних
ресурсів Запорізької обласної
державної адміністрації та
затверджено положення Департамента
екології та природних ресурсів
Запорізької обласної державної
адміністрації, який розпочав свою
роботу, відповідно до вимог Закону
України №5456-VI від 16.10.2012 р., а саме 18.05.2013
р. (а.с.34-39).

Відповідно до п.5 ч.5 положення про
Департамент екології та природних
ресурсів Запорізької обласної
державної адміністрації, Департамент
відповідно до визначених галузевих
повноважень виконує серед іншого такі
завдання: видає в установленому
порядку дозволи на спеціальне
використання природних ресурсів,
дозволи на спеціальне
водокористування в разі використання
води з водних об'єктів
загальнодержавного значення, дозволи
на викиди забруднюючих речовин у
навколишнє природне середовище,
дозволи на розміщення та здійснення
інших операцій у сфері поводження з
відходами, приймає відповідні рішення
щодо зупинення їх дії або анулювання.

Таким чином, з 18.05.2013 р. саме на
відповідача покладено обов'язок з
видачі в установленому законодавством
порядку, серед іншого, дозволів на
викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами та інших документів
обов'язок видачі яких, до 18.05.2013 р., було
покладено на територіальні управління
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища.

Стосовно посилань представника
відповідача на те, що відповідач не є
правонаступником відповідного
територіального органу Мінекоресурсів
України, а тому на момент звернення
позивача із заявою не був наділений
повноваженнями визначати величини
фонових концентрацій відповідно до п.5.4
Порядку №286, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.81 Цивільного
кодексу України юридичні особи,
залежно від порядку їх створення,
поділяються на юридичних осіб
приватного права та юридичних осіб
публічного права. Юридична особа
публічного права створюється
розпорядчим актом Президента України,
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування.

Відповідно до положень ч.1 ст.104,
ст.609 Цивільного кодексу України
юридична особа припиняється в
результаті передання всього майна,
прав та обов'язків іншим юридичним
особам - правонаступникам (злиття,
приєднання, поділу, перетворення) або в
результаті ліквідації, за якої її
зобов'язання припиняються ліквідацією
юридичної особи (боржника або
кредитора), крім випадків, коли законом
або іншими нормативно - правовими
актами виконання зобов'язання
ліквідованої юридичної особи
покладається на іншу юридичну особу.

Суд вважає за необхідне
зазначити, що функції держави не
зникають із ліквідацією юридичної
особи публічного права (крім випадку
повної відмови держави від виконання
певних функцій, що потребуватиме
відповідних змін у законодавстві), а
тому, враховуючи принцип
безперервності влади, обов'язковим є
вирішення питання про
правонаступництво юридичної особи
публічного права, якими були
територіальні управління Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища.

Суд, проаналізувавши зміст
положення про Міністерство охорони
навколишнього природного середовища,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №1524 від 02.11.2006 р. і
положення про Департамент екології та
природних ресурсів Запорізької
обласної державної адміністрації,
затвердженого розпорядженням голови
обласної державної адміністрації №230
від 16.05.2013 р., встановив, що основні
завдання і функції Міністерство
охорони навколишнього природного
середовища (та відповідно його
територіальних управлінь) перейшли до
відповідних Департаментів екології та
природних ресурсів обласних державних
адміністрацій.

Крім того, суд зазначає, що в
матеріалах справи міститься лист
Міністерства екології та природних
ресурсів України, в якому надано
роз'яснення, що відповідач під час
видачі значень фонових концентрацій
повинен керуватися положеннями наказу
Міністерства екології та природних
ресурсів України від 30.07.2001 р. №286 «Про
затвердження порядку визначення
фонових концентрацій забруднювальних
речовин в атмосферному повітрі»
(а.с.43-44).

Враховуючи викладене, суд
зазначає, що саме з моменту набрання
законної сили Закону України №5456-VI від
16.10.2012 р. (18.05.2013 р.), а не з моменту
прийняття головою Запорізької
обласної державної адміністрації
розпорядження №586 від 12.12.2013 р. «Про
надання повноважень щодо визначення
величин фонових концентрацій»,
відповідач зобов'язаний був
здійснювати розрахунок величин
фонових концентрацій забруднювальних
речовин в атмосферному повітрі,
керуючись положеннями Порядку №286.

Крім того, судом не приймаються
посилання представника відповідача на
те, що позивач в порушення п.5.2, 5.3
Порядку №286 не звертався до
Гідрометслужби Мінекоресурсів України
і обласних (міських) СЕС Міністерства
охорони здоров'я України для отримання
фонових концентрацій викидів в
атмосферне повітря, звернення до яких
відповідно до Порядку №286 є
пріоритетним, оскільки позивачем до
матеріалів справи надано лист
Запорізького обласного центру з
гідрометеорології №27-30/1115 від 30.04.2013 р.,
відповідно до якого Запорізький ЦГМ не
має даних про фонове забруднення
атмосферного повітря в районі
розташування ТВУ АТ «Мотор Січ»,
оскільки вказаний об'єкт знаходиться
за межами зони спостережень
стаціонарних постів, та висновок
Державної санітарно - епідеміологічної
експертизи №05.03.02-07/48796 від 06.06.2013 р.,
відповідно до якого фонові
концентрації вказаних речовин за
даними під факельних спостережень в
районі розташування ТВУ АТ «Мотор Січ»
відсутні (а.с.51-52, 71-72).

Разом з тим, суд вважає позовні
вимоги про визнання протиправною
(незаконною) бездіяльності відповідача
в період з 24.07.2013 р. по 15.01.2014 р. щодо
залишення запиту, поданого 15.07.2013 р.
позивачем для отримання величин
фонових концентрацій забруднювальних
речовин в атмосферному повітрі та з
визначення і установлення за
відповідними запитами величин фонових
концентрацій розрахунковим методом -
без розгляду необґрунтованими з огляду
на наступне.

Суд зазначає, що бездіяльність
суб'єкта владних повноважень це
пасивна поведінка суб'єкта владних
повноважень, яка може мати вплив на
реалізацію прав, свобод, інтересів
фізичної чи юридичної особи (наприклад,
неприйняття рішення за заявою особи,
тощо).

Проте, при розгляді справи судом
встановлено, що відповідачем було
розглянуто заяву позивача від 15.07.2013 р.
про отримання величин фонових
концентрацій забруднювальних речовин
в атмосферному повітрі та прийнято
рішення про залишення вказаної заяви
без розгляду.

Також з пояснень представника
відповідача в судовому засіданні та
наявних в матеріалах справи доказах,
судом встановлено, що Запорізька
обласна державна адміністрація
неодноразово зверталась із листами про
роз'яснення щодо повноважень
Запорізької обласної державної
адміністрації стосовно питання
визначення розрахунковим методом та
установлення величин фонових
концентрацій забруднюючих речовин до
Міністра екології та природних
ресурсів України Проскурякова О.А., що
підтверджується листами від 17.06.2013 року
№08-32/1870 та від 23.08.2013 року №08-32/2345
(а.с.41-42).

Таким чином в даному випадку
відсутня бездіяльність суб'єкта
владних повноважень в розумінні
Кодексу адміністративного судочинства
України, а тому позовна вимога про
визнання бездіяльності протиправною
задоволенню не підлягає.

Водночас, відповідно до ч.2 ст.11
КАС України суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог. Суд може вийти за
межі позовних вимог тільки в разі, якщо
це необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

З метою забезпечення прав та
інтересів позивача, суд вважає за
необхідне вийти за межі позовних вимог
та визнати протиправними дії
Департаменту екології і природних
ресурсів Запорізької обласної
державної адміністрації щодо
залишення без розгляду запиту на
отримання величин фонових
концентрацій забруднювальних речовин
в атмосферне повітря, поданого ПАТ
«Мотор-Січ» 15.07.2013 року.

Що стосується позовних вимог про
визнання протиправними дій
відповідача з визначення в Дозволі
№-54 термін дії з 25.01.2014 р. по 24.01.2019
р. та зобов'язання відповідача
визначити термін дії Дозволу №-54
з 25.09.2013 року по 24.09.2018 рік, суд зазначає
наступне.

Відповідно до п.3 Порядку №302
дозвіл видається безоплатно на строк
не менш як п'ять років суб'єкту
господарювання, об'єкт якого
відповідно до законодавства належить
до другої або третьої групи, -
обласними, Київською та
Севастопольською міськими
держадміністраціями, органом
виконавчої влади Автономної
Республіки Крим з питань охорони
навколишнього природного середовища
через дозвільні центри за погодженням
з територіальними органами
Держсанепідслужби.

Згідно п.5 Порядку №302 суб'єкт
господарювання, об'єкт якого належить
до першої групи, для отримання дозволу
подає Мінприроди, а суб'єкт
господарювання, об'єкт якого належить
до другої або третьої групи, -
дозвільному центру у письмовій та в
електронній формі документи,
підготовлені відповідно до
затвердженої Мінприроди Інструкції
про загальні вимоги до оформлення
документів, у яких обґрунтовуються
обсяги викидів, для отримання дозволу
на викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами для підприємств, установ,
організацій та громадян - підприємців,
а також вміщує в місцевих друкованих
засобах масової інформації
повідомлення про намір отримати дозвіл
із зазначенням адреси місцевої
держадміністрації, до якої можуть
надсилатися зауваження громадських
організацій та окремих громадян.

Відповідно до ст.5 Закону України
«Про дозвільну систему у сфері
господарської діяльності» підставами
для відмови у видачі документа
дозвільного характеру є: подання
суб'єктом господарювання неповного
пакета документів, необхідних для
одержання документа дозвільного
характеру, згідно із встановленим
вичерпним переліком; виявлення в
документах, поданих суб'єктом
господарювання, недостовірних
відомостей; негативний висновок за
результатами проведених експертиз та
обстежень або інших наукових і
технічних оцінок, необхідних для
видачі документа дозвільного
характеру.

Під час розгляду справи судом
встановлено, що відповідач розглянувши
заяву та пакет документів на отримання
дозволу на викиди забруднюючих речовин
в атмосферне повітря стаціонарними
джерелами АТ «Мотор Січ» промислового
майданчика Транспортно-виробничого
управління (ТВУ) листом №1690/3 від 19.11.2013
р. відхилив їх у зв'язку з
невідповідністю поданих позивачем
документів Інструкції про загальні
вимоги до оформлення документів, у яких
обґрунтовуються обсяги викидів, для
отримання дозволу на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами для
підприємств, установ, організацій та
громадян - підприємців, затвердженої
наказом Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
України від 09.03.2006 р. №108 (відсутні
величини фонових концентрацій речовин,
які визначені розрахунковим способом,
що не відповідає вимогам п.2.8.5
Інструкції).

Разом з тим, суд зазначає, що
відмова у видачі документа дозвільного
характеру за підставами, не
передбаченими законами, не
допускається (ст.5 Закону України «Про
дозвільну систему у сфері
господарської діяльності»).

Згідно ст.5 Закону України «Про
дозвільну систему у сфері
господарської діяльності» письмове
повідомлення дозвільного органу про
відмову у видачі документа дозвільного
характеру надається суб'єкту
господарювання особисто або
надсилається поштовим відправленням з
описом вкладення (письмове
повідомлення місцевого дозвільного
органу надається державному
адміністратору) із зазначенням
передбачених законом підстав для такої
відмови у строк, встановлений для
видачі документа дозвільного
характеру.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що відповідачем не
правомірно прийнято рішення, яким
відхилено розгляд заяви позивача на
отримання дозволу на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами,
оскільки по-перше чинне законодавство
не передбачає можливості «відхилення»
такої заяви, та по-друге чинним
законодавством прямо заборонена
відмова у видачі документа дозвільного
характеру за підставами, не
передбаченими законами.

Крім того, при розгляді справи
судом встановлено, що відповідачем
25.01.2014 р. ПАТ «Мотор Січ» видано дозвіл
№0-54 на викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря
стаціонарними джерелами, термін дії
вказаного дозволу: 5 років, з 25.01.2014 по
24.01.2019.

Разом з тим, суд зазначає, що
відповідно до ст.6 Закону України «Про
дозвільну систему у сфері
господарської діяльності» у разі якщо
у встановлений законом строк суб'єкту
господарювання не видано або не
направлено документ дозвільного
характеру або рішення про відмову у
його видачі, то через десять робочих
днів з дня закінчення встановленого
строку для видачі або відмови у видачі
документа дозвільного характеру
суб'єкт господарювання має право
провадити певні дії щодо здійснення
господарської діяльності або видів
господарської діяльності. Копія заяви
(опису прийнятих документів) з
відміткою про дату їх прийняття є
підтвердженням подачі заяви та
документів державному адміністратору
або дозвільному органу. Днем видачі
документа дозвільного характеру
вважається останній день строку
розгляду заяви дозвільним органом,
передбаченого законом.

Враховуючи викладене та те, що
позивач вперше звернувся до
Департаменту (з метою отримання в
передбаченому законодавством порядку
дозволу на викиди забруднюючих
речовин) 15.07.2013 р. та вказаний дозвіл не
було видано з незалежних від позивача
підстав, суд дійшов висновку про
неправомірність зазначення в дозволі
№0-54 від 25.01.2014 р. строк його дії: 5
років, з 25.01.2014 по 24.01.2019.

Таким чином, суд дійшов висновку
про наявність підстав для задоволення
позовних вимог в частині визнання
протиправними дій відповідача з
визначення в Дозволі №-54 терміну
дії з 25.01.2014 р. по 24.01.2019 р. а отже
необхідність зобов'язати відповідача
визначити термін дії Дозволу №-54
з 25.09.2013 року по 24.09.2018 рік.

Що стосується позовних вимог про
зобов'язання видати позивачу Дозвіл
№-54 з терміном дії з 25.09.2013 року по
24.09.2018 рік, суд відмовляє в їх
задоволенню, оскільки по-перше суд не
може перебирати на себе функції
відповідача, а по-друге, задовольняючи
позовні вимоги в частині зобов'язання
відповідача визначити термін дії
Дозволу №-54 з 25.09.2013 року по 24.09.2018
рік. суд вже надав оцінку діям
відповідача по зазначення ним дати з
якої починається дії дозволу, а отже
задовольняючи ці вимоги порушене право
позивача вже було поновлено, а тому
позовні вимоги про зобов'язання
відповідача видати фактично ще одного
дозволу є необґрунтованими та такими,
що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 1 ст. 11 КАС України
встановлено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.2 КАС
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій, бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, серед іншого, чи
прийняті вони обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення. При
розгляді справи встановлено, що при
залишенні запиту позивача без розгляду
а також при зазначенні терміну дії
дозволу з 25.01.2014 по 24.01.2019 відповідач
діяв необґрунтовано, тобто без
врахування всіх обставин, які мають
значення.

Враховуючи вищевикладене, суд
дійшов висновку про наявність підстав
для часткового задоволення позовних
вимог Публічного акціонерного
товариства "Мотор-Січ".

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України
якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

У судовому засіданні, відповідно
до ст.160 КАС України, сторонам
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

Керуючись ст.ст. 86, 158, 160-163,167 КАС
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства "Мотор-Січ" -
задовольнити частково.

Визнати протиправними дії
Департаменту екології і природних
ресурсів Запорізької обласної
державної адміністрації щодо
залишення без розгляду запиту на
отримання величин фонових
концентрацій забруднювальних речовин
в атмосферне повітря, поданого
Публічним акціонерним товариством
"Мотор-Січ" 15.07.2013 року.

Визнати протиправними дії
Департаменту екології і природних
ресурсів Запорізької обласної
державної адміністрації щодо
визначення в Дозволі №-54 терміна
дії з 25.01.2014 року по 24.01.2019 рік.

Зобов'язати Департамент екології
і природних ресурсів Запорізької
обласної державної адміністрації
визначити термін дії Дозволу №-54
з 25.09.2013 року по 24.09.2018 рік.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Державного бюджету
України на користь Публічного
акціонерного товариства "Мотор-Січ"
судовий збір у розмірі 54 грн. 81 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги, з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
І.В.Шара