Справа № 824/2710/14-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/2710/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Брезіна Т.М.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

09 грудня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Смілянця Е. С. Сушка О.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Чернівецького окружного
адміністративного суду від 08 жовтня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Кіцманської районної
державної адміністрації Чернівецької
області про скасування рішення ,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
Чернівецького окружного
адміністративного суду із позовом до
Кіцманської районної державної
адміністрації Чернівецької області
про скасування рішення.

Постановою Чернівецького окружного
адміністративного суду від 08 жовтня 2014
року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просив постанову
Чернівецького окружного
адміністративного суду від 08 жовтня 2014
року скасувати, прийняти нове рішення
про задоволення позовних вимог в
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, невідповідність висновків суду
обставинам справи, що призвело до
неповного з'ясування обставин справи і,
як наслідок, невірного вирішення
справи та прийняття необґрунтованої
постанови.

Сторони у справі повноважних
представників у судове засідання не
направили, хоча повідомлялись про дату,
час та місце апеляційного розгляду
справи, що підтверджується матеріалами
справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, колегія суддів визнала за
можливе розглянути апеляційну скаргу в
порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін,
виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, позивач з серпня 2003 року
працював державним службовцем в
Кіцманській районній державній
адміністрації Чернівецької області, а
з 10.04.2012 р. до 09.04.2014 р. - на посаді
начальника відділу містобудування,
архітектури та житлово-комунального
господарства Кіцманської РДА, що
підтверджується трудовою книжкою
позивача (а.с.8-11).

28.03.2014 р. позивач до Кіцманської РДА
подав заяву про надання йому
невикористаної частини щорічної
основної відпустки за період роботи
2012-2013 років та частини чергової
щорічної основної відпустки за період
роботи з 2013-2014 роки, а також додаткову
оплачувану відпустку за стаж роботи за
період 2013 року. В даній заяві він просив
надати йому відпустку з 31.03.2014 р. (а.с.12).

09.04.2014 р. згідно розпорядження
Кіцманської РДА від 09.04.2014 р. №39-ОС
позивача звільнено з посади начальника
відділу містобудування, архітектури та
житлово-комунального господарства, за
раніше поданою ним заявою від 24.02.2014 р.,
згідно п. 1 ст. 36 КЗпПУ. Цього ж дня о 17:30
год. Позивач ознайомився із
розпорядженням про звільнення під
підпис. В даному розпорядженні РДА в
одному із пунктів йшлося про виплату
грошової компенсації за 47 календарних
днів невикористаних відпусток (а.с.14).

11.08.2014 р. розпорядженням Кіцманської
РДА №73-ос на виконання постанови
Чернівецького окружного
адміністративного суду від 21.07.2014 р. по
справі №824/1928/14-а позивача поновлено на
роботі. 18.08.2014 р. позивачем повторно
подано заяву про надання йому
невикористаної частини основної
відпустки за період роботи 2012-2013 роки,
щорічної чергової основної відпустки
за період роботи 2013-2014 роки та
додаткової оплачуваної відпустки за
стаж роботи за період 2013 року, всього 57
календарних днів з 19.08.2014 р. (а.с.15-19, 20, 21).

Однак, наданні позивачу відпустки
керівництвом Кіцманської РДА 18.08.2014 р.
відмовлено і зазначено причину «в
зв'язку з проведенням службового
розслідування». 20.08.2014 р.
розпорядженням Кіцманської РДА №77-ос
призначено проведення службового
розслідування стосовно позивача.
Згідно п. 3 вказаного розпорядження
датою початку службового
розслідування встановлено 20.08.2014 р., а
датою закінчення 19.10.2014 р. (а.с.22).

Не погодившись із вказаною відмовою,
позивач звернувся до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з
того, що вказаний позов є
необґрунтований.

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується із вказаним висновком
суду першої інстанції, виходячи з
наступного.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про
відпустки» від 15.11.1996 р. №504/96/ВР (далі -
Закон №504/96/ВР) за бажанням працівника у
разі його звільнення (крім звільнення
за порушення трудової дисципліни) йому
має бути надано невикористану
відпустку з наступним звільненням.
Датою звільнення в цьому разі є
останній день відпустки.

28.03.2014 р. ОСОБА_2 була подана заява про
надання йому основних та додаткової
відпусток загальною тривалістю 47
календарних днів. Головою Кіцманської
РДА Темерівським В.В. позивачу було
відмовлено у наданні цих відпусток, так
як їх надання не відповідало графіку
відпусток на 2014 рік працівників
районної державної адміністрації,
відповідно до якого ОСОБА_2 повинен іти
у відпустку, а саме: травень, липень.
Однак, у своїй заяві позивач нічого не
зазначив про надання йому
невикористаної відпустки, як
працівнику який звільняється.

Відповідно до ч. 10, 11 ст. 10 Закону
України «Про відпустки» від 15.11.1996 р.
№504/96/ВР (далі - Закону №504/96/ВР)
черговість надання відпусток
визначається графіками, які
затверджуються власником або
уповноваженим ним органом за
погодженням з виборним органом
первинної профспілкової організації
(профспілковим представником) чи іншим
уповноваженим на представництво
трудовим колективом органом, і
доводиться до відома всіх працівників.
Конкретний період надання щорічних
відпусток у межах, установлених
графіком, узгоджується між працівником
і власником або уповноваженим ним
органом, який зобов'язаний письмово
повідомити працівника про дату початку
відпустки не пізніш як за два тижні до
встановленого графіком терміну.
Письмової заяви із проханням перенести
термін щорічної відпустки на інший час
та внесення змін до графіку відпусток
на 2014 рік від ОСОБА_2 не надходило.

09.04.2014 р. згідно розпорядження
Кіцманської РДА від 09.04.2014 р. №39-ОС
позивача звільнено з посади начальника
відділу містобудування, архітектури та
житлово-комунального господарства, за
раніше поданою ним заявою від 24.02.2014 р.,
згідно п. 1 ст. 36 КЗпПУ. Цього ж дня о 17.30
год. Позивач ознайомився із
розпорядженням про звільнення під
підпис. В даному розпорядженні РДА в
одному із пунктів йшлося про виплату
грошової компенсації за 47 календарних
днів невикористаних відпусток.
Претензій щодо виплати коштів за
невикористані дні відпусток позивач не
мав, грошові кошти отримав.

18.08.2014 р. позивачем подано заяву про
надання йому основних та додаткових
відпусток загальною кількістю 57
календарних днів, серед яких 47
календарних днів - це дні, які позивачу
була виплачена грошова компенсація при
звільненні, згідно розпорядження РДА
від 09.04.2014 р. №39-ОС.

Згідно п.п.79 п. 4 Положення про
Міністерство соціальної політики
України від 06.04.2011 р. №389/2011 (далі -
Положення) Міністерство соціальної
політики України інформує у межах
своїх повноважень та надає роз'яснення
щодо здійснення державної політики у
сферах зайнятості населення і трудової
міграції, трудових відносин,
соціального захисту населення, з
питань сім'ї та дітей, попередження
насильства в сім'ї, оздоровлення та
відпочинку дітей, відповідального
батьківства та материнства.

Відповідно до листа Міністерства праці
та соціальної політики України від
08.01.2009 р. №1/06/186-09 «Щодо права
підприємства стягнути з поновленого на
роботі за рішенням суду працівника
вихідну допомогу, яка була виплачена
йому при звільненні, і грошову
компенсацію за невикористану
відпустку», законодавством про працю
України не передбачено повернення
працівником грошової компенсації за
всі невикористанні ним дні щорічної
відпустки в разі поновлення його на
роботі.

З урахуванням наведеного,
законодавством не передбачено
механізму повернення поновленим
працівником грошової компенсації за
невикористану відпустку, тому вимоги
позивача щодо надання йому основної і
додаткової відпустки не ґрунтуються на
вимогах закону.

Відповідно до матеріалів справи, у
наданні позивачу відпустки на підставі
заяви від 18.08.2014 року відмовлено у
зв'язку із призначенням службового
розслідування щодо нього, згідно
розпорядженням Кіцманської РДА від
20.08.2014 р. №77-ОС.

Відповідно до порядку «Про
затвердження Порядку проведення
службового розслідування стосовно
осіб, уповноважених на виконання
функцій держави або місцевого
самоврядування» від 13 червня 2000 р. № 950
період проведення службового
розслідування не включає час
тимчасової втрати працездатності
особою, уповноваженою на виконання
функцій держави або місцевого
самоврядування, стосовно якої
проводиться таке розслідування, час її
перебування у відпустці або службовому
відрядженні чи відсутності з інших
причин, час отримання інформації, що
стосується предмета службового
розслідування, від установ,
підприємств, організацій інших держав,
а також час ознайомлення такою особою,
уповноваженою на виконання функцій
держави або місцевого самоврядування,
та керівником органу, в якому вона
працює, з актом службового
розслідування.

Надання власником або уповноваженим
органом відпустки під час проведення
службового розслідування не
узгоджується із суттю та метою його
проведення і не сприяє швидшому його
закінченню. Тому, за таких обставин, це
право власника або уповноваженого ним
органу щодо надання відпустки
працівнику, але аж ніяк не обов'язок
надати її саме у цей період.

Відповідно до положень ч. 3, 4 ст. 80
Кодексу законів про працю України
щорічна відпустка за ініціативою
власника або уповноваженого ним
органу, як виняток, може бути
перенесена на інший період тільки за
письмовою згодою працівника та за
погодженням з виборним органом
первинної профспілкової організації
(профспілковим представником) у разі,
коли надання щорічної відпустки в
раніше обумовлений період може
несприятливо відбитися на нормальному
ході роботи підприємства, установи,
організації, та за умови, що частина
відпустки тривалістю не менше 24
календарних днів буде використана в
поточному робочому році.

У разі перенесення щорічної відпустки
новий термін її надання встановлюється
за згодою між працівником і власником
або уповноваженим ним органом. Якщо
причини, що зумовили перенесення
відпустки на інший період, настали під
час її використання, то невикористана
частина щорічної відпустки надається
після закінчення дії причин, які її
перервали, або за згодою сторін
переноситься на інший період з
додержанням вимог статті 12 Закону
України "Про відпустки".

Таким чином, надання заяви на відпустку
до власника або уповноваженого ним
органу не є безумовною підставою для її
погодження. Уповноважений орган
приймає рішення щодо доцільності її
надання у зазначений працівником
період.

В даному випадку, позивачем вже
фактично отримано грошову компенсацію
за 47 календарних днів щорічної та
додаткової оплачуваної відпусток та не
погоджено із власником наданання
відпустки тривалістю 57 календарних
днів, а тому відсутні підстави для
визнання протиправними дій
відповідача по відмові у надані
позивачу невикористаної щорічної та
додаткової відпустки всього
тривалістю 57 календарних днів і
зобов'язати відповідача надати
відпустку всього тривалістю 57
календарних днів.

На підставі викладеного, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права і
прийшов до обґрунтованого висновку про
відмову в задоволенні позовних вимог, а
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновки суду першої
інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 198 та
статті 200 КАС України, суд апеляційної
інстанції залишає скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду
першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Чернівецького
окружного адміністративного суду від 08
жовтня 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Залімський І. Г.

Судді
Смілянець Е. С.

Сушко О.О.