Справа № 826/9241/13-а
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Амельохін
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

04 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Бистрик Г.М.,

суддів: Безименної Н.В., Кобаля М.І.,

при секретарі: Колотушко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу позивача
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Софт Інжиніринг» на
Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 11 липня 2013 року у
справі за позовом Приватного
підприємства «Респект Автотранс» до
Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі м. Києва
Державної податкової служби про
визнання протиправним та скасування
податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року позивач Товариство з
обмеженою відповідальністю «Софт
Інжиніринг» звернулися в суд з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі м. Києва Державної податкової
служби про визнання протиправним та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 18.05.2013р. №,
№.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 11
липня 2013 року в задоволенні вимог
позивача відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним
судовим рішенням, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з
порушенням норм матеріального і
процесуального права та ухвалити нове
рішення про задоволення вимог позивача
в повному обсязі.

Сторони в судове засідання не
з'явились, хоча про дату, час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином, що згідно з ч. 4 ст. 196 КАС
України не перешкоджає судовому
розгляду справи, в зв'язку з чим
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється
відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду - без
змін.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини, наданим доказам
дав правильну правову оцінку і прийшов
до обґрунтованого висновку відмову в
задоволенні вимог позивача.

З матеріалів справи вбачається та
встановлено судом першої інстанції, що
відповідачем проведено перевірку ТОВ
«Софт Інжиніринг» за результатами якої
24.04.2013р. складено акт №260/1-22-20-37165493 про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки з
питань дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з ПП
«Фірма Агат» () за період
з 01.12.2012р. по 31.12.2012р.

Актом перевірки встановлено порушення
п. 198.3, 198.6 статті 198, п. 201.6 статті 201 ПК
України, в результаті чого позивачем
занижено ПДВ, що підлягає сплаті до
бюджету на суму 73 833грн., в тому числі за
грудень на суму 73 833грн.; п. 138.8 статті 138,
п.п. 139.1.9 п. 139.1 статті 139 ПК України
заниження податку на прибуток, що
підлягає сплаті до бюджету на суму 77
525грн., в тому числі за 4 квартал 2012 року
на суму 77 525грн.

На підставі встановлених порушень
відповідачем 18.05.2013р. прийняті
податкові повідомлення - рішення
№, яким за порушення п. 138.8 статті
138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 статті 139 ПК України
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток в
розмірі 96 963,25грн., в тому числі основний
платіж - 77 525грн. та штрафні санкції - 19
381,25грн. та №, яким за порушення п.
198.3, 198.6 статті 198, п. 201.6 статті 201 ПК
України позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з ПДВ в розмірі
92 291,25грн., в тому числі основний платіж -
73 833грн. та штрафні санкції - 18 458,25грн.

Відмовляючи у задоволенні
адміністративного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що в процесі
розгляду справи судом не встановлено
обставини існування доказів, якими
підтверджується зв'язок здійснених
позивачем витрат з господарською
діяльністю позивача, що є законодавчо
встановленою передумовою віднесення
сум до податкового кредиту позивача.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, що
перевіряємому періоді позивач мав
взаємовідносини з ПП «Фірма Агат». На
вимогу суду позивачем не надано
договорів, укладених з ПП «Фірма Агат».

В матеріалах справи містяться
податкові накладні, виписані ПП «Фірма
Агат» на виконання умов укладених
договорів, а саме: №27121 від 27.12.2012р. до
договору поставки №27/12/12 від 27.12.2012р. на
суму 179 000грн., №24121 від 24.12.2012р. до
договору поставки №24/12/12 від 24.12.2012р. на
суму 114 000грн. та №26121 від 26.12.2012р. до
договору поставки від 26.12.2012р. №26/12/12 на
суму 150 000грн.

Позивачем включено до складу
податкового кредиту суми ПДВ в розмірі
73 833грн. в грудні 2012 року. За
перевіряємий період позивач
задекларував податок на прибуток -
0грн., в результаті чого відповідачем
встановлено його заниження на суму 77
525грн. за 4 квартал 2012 року.

Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом ІІ
цього кодексу.

Відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України не
включаються до складу валових витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку

Відповідно до пп. «а» п. 198.1 ст. 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пп. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У
разі якщо на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, які попередньо
віднесені до податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Оригінал податкової
накладної видається покупцю, копія
залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до п. 201.6 ст. 206 Податкового
кодексу України податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Органи державної
податкової служби за даними реєстрів
виданих та отриманих податкових
накладних, наданих в електронному
вигляді, повідомляють платника податку
про наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.
При цьому платник податку протягом 10
днів після отримання такого
повідомлення має право уточнити
податкові зобов'язання без
застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.7 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
виписується на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс).

Формування податкового кредиту з
податку на додану вартість платником
податків обумовлено здійсненням
операцій з придбання товарів, робіт
(послуг) і реалізується за наявності в
платника належно оформлених
підтверджуючих первинних документів
та в обов'язковому порядку податкових
накладних.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, що
операції між позивачем та ПП «Фірма
Агат» не мали реального характеру.
Фактично перевіркою встановлено
документування операцій по регістрах
бухгалтерського обліку, які стосуються
лише факту перерахування грошових
коштів. ПП «Фірма Агат»
перераховувались кошти без мети
реального настання правових наслідків,
з метою зниження об'єкту оподаткування,
несплати податків, у зв'язку з чим дії
підприємства призвели до втрат
дохідної частини Державного бюджету
України.

Враховуючи вище наведене, колегія
суддів приходить до висновку, що
документи, які містяться в матеріалах
справи недостатніми доказами
формування позивачем податкового
кредиту та реальності здійснення
господарських операцій.

Загальні вимоги чинності правочину
передбачені статтею 203 Цивільного
кодексу України, у разі порушення яких
настають правові наслідки, передбачені
параграфом 2 глави 16 Кодексу.

Відповідно до приписів ст. 215
Цивільного кодексу України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою, та
шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається.

Донарахування відповідачем податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість з накладенням штрафу
відповідає вимогам пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54, п.
123.1 ст. 123 Податкового кодексу України.

Відповідно до ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства
України, доказами в адміністративній
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін.

Згідно з ч. 4 ст. 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд першої інстанції вірно застосував
норми матеріального права, правову
позицію з приводу яких аргументовано
виклав в мотивувальній частині
оскаржуваного апелянтом рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку, що судом першої
інстанції при розгляді справи допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які передбачені
ст. ст. 201 - 204 КАС України.

Оскаржуване судове рішення в межах
вимог апеляційної скарги ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись, ст.ст. 2, 41, 160, 196, 197, 198, 200, 205, 206,
212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача Товариства
з обмеженою відповідальністю «Софт
Інжиніринг» - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 11 липня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки передбаченні ст. 212
КАС України.

Повний текст ухвали суду буде
виготовлено 11.12.2014 року.

Головуючий суддя
Г.М. Бистрик

Судді
Н.В. Безименна

М.І. Кобаль

.

Головуючий суддя
Бистрик Г.М.

Судді:
Безименна Н.В.

Кобаль М.І.