Справа № 0910/1190/12
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" грудня 2014 р. м. Київ
К/800/23480/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Сороки М.О., Чумаченко Т.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у касаційній інстанції
адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Вербовецької
сільської ради Івано-Франківської
області, за участю третьої особи -
ОСОБА_2, про визнання незаконними та
скасування рішень суб'єкта владних
повноважень та зобов'язання вчинити
певні дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 27 березня
2014 року,

у с т а н о в и л а :

У травні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з адміністративним позовом до
Вербовецької сільської ради
Івано-Франківської області, в якому
просить:

- визнати незаконним та скасувати
рішення відповідача № 272-XXXIII від 21
жовтня 2010 року стосовно затвердження
кадастрового плану зовнішніх меж
земельної ділянки в АДРЕСА_1, площею
0,2362 га;

- визнати незаконним та скасувати
рішення відповідача № 83-УІІІ/2011 від 07
грудня 2011 року щодо відмови ОСОБА_1 в
погодженні та підписанні кадастрового
плану та ситуаційної схеми земельної
ділянки, площею 0,2366 га;

- зобов'язати суб'єкта владних
повноважень вирішити питання про
затвердження кадастрового плану та
ситуаційної схеми земельної ділянки
площею 0,2366 га для обслуговування
спадкового житлового будинку і
господарських споруд, будівель, що
розташовані в АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначила, що внаслідок смерті її мати
16 серпня 2008 року, яка проживала в
АДРЕСА_1, ОСОБА_1 отримала спадщину за
заповітом: житловий будинок, загальною
площею 65,7 кв. м, що знаходяться в
АДРЕСА_1.

З метою отримання дозволу на
виготовлення технічної документації
на земельну ділянку площею 0,2366 га, на
якій розміщене спадкове домоволодіння,
ОСОБА_1 звернулася до відповідача із
відповідною заявою.

Вербовецька сільська рада
Івано-Франківської області рішенням №
272-XXXIII від 21 жовтня 2010 року затвердила
кадастровий план зовнішніх меж
земельної ділянки в АДРЕСА_1 лише
площею 0,2362 га, а не площею 0,2366 га.

Іншим рішенням від 07 грудня 2011 року №
83-УІІІ/2011 відповідач відмовив ОСОБА_1 в
погодженні та підписанні кадастрового
плану та ситуаційної схеми земельної
ділянки площею 0,2366 га.

Позивач вважає вищевказані рішення
Вербовецької сільської ради
Івано-Франківської області від 21
жовтня 2010 року № 272-XXXIII та від 07
грудня 2011 року № 83-УІІІ/2011 незаконними
та такими, що порушують її права.

У зв'язку з цим, ОСОБА_1 звернулася до
суду з вимогою про визнання
незаконними та скасування
вищезазначених рішень суб'єкта владних
повноважень та зобов'язання вчинити
певні дії.

Косівський районний суд
Івано-Франківської області ухвалою від
15 червня 2012 року залучив до участі в
адміністративній справі у якості
третьої особи ОСОБА_3.

Постановою Косівського районного суду
Івано-Франківської області від 03
грудня 2012 року позовні вимоги
задоволено.

Визнано незаконним та скасовано пункти
1, 2, 3 рішення Вербовецької сільської
ради Івано-Франківської області від 21
жовтня 2010 року в частині затвердження
кадастрового плану зовнішніх меж
спадкової земельної ділянки в АДРЕСА_1,
площею 0,2362 га та пункти 1, 2, 3, 4
рішення сесії Вербовецької сільської
ради Івано-Франківської області від 07
грудня 2011 року в частині відмови
ОСОБА_1 в погодженні та підписанні
кадастрового плану та ситуаційної
схеми спадкової земельної ділянки,
площею 0,2366 га, що розташована в
АДРЕСА_1.

Зобов'язано Вербовецьку сільську раду
Івано-Франківської області вирішити
питання про затвердження ОСОБА_1
кадастрового плану та ситуаційної
схеми земельної ділянки, площею 0,2366 га
для обслуговування спадкового
житлового будинку і господарських
споруд, будівель, що розташовані в
АДРЕСА_1.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 27 березня
2014 року постанову Косівського
районного суду Івано-Франківської
області від 03 грудня 2012 року скасовано
та прийнято нову, якою у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

У своїй касаційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати його рішення та
залишити в силі постанову суду першої
інстанції.

Представник Вербовецької сільської
ради Івано-Франківської області та
третя особа у справі - ОСОБА_2 у своїх
запереченнях вказують на
необґрунтованість касаційної скарги і
просять залишити її без задоволення, а
судові рішення без змін.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що внаслідок смерті
матері ОСОБА_4, яка проживала в АДРЕСА_1,
позивачка ОСОБА_1 отримала спадщину за
заповітом.

Згідно із свідоцтвом про право на
спадщину за заповітом, спадкове майно
складається із житлового дерев'яного
будинку житловою площею 45,6 кв. м та
загальною площею 65,7 кв. м, позначеного
в плані літерою "А" та господарських
будівель і споруд: стайні - літера "Б",
підвалу - літера "Б1", вбиральні - літера
"В", криниці № 1, огорожі № 2, що
знаходяться в АДРЕСА_1.

Відповідно до рішення Вербовецької
сільської ради Івано-Франківської
області від 16 березня 1998 року № 15
ОСОБА_4 передано у приватну власністю
земельну ділянку, загальною площею 0,2366
га, в тому числі: під подвір'ям - 0,0698 га,
із них під будівлями - 0,0126 га, під
ріллею - 0,0510 га, садом - 0,0598 га,
сінокосом - 0,0560 га.

Пунктом 2 вищезазначеного рішення від 16
березня 1998 року № 15 визначено, що у
зв'язку із неможливістю видати
Державний акт на право приватної
власності Вербовецькою сільською
радою Івано-Франківської області
вирішено видати план як тимчасовий
документ за № 1003.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_4 не було
виготовлено Державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку, позивач з метою отримання
дозволу на виготовлення технічної
документації на земельну ділянку,
площею 0,2366 га, на якій розміщене
спадкове домоволодіння, звернулася до
відповідача із відповідними заявами.

Розглянувши інформацію
інженера-землевпорядника сільської
ради про кадастровий план земельної
ділянки, площею 0,2362 га в АДРЕСА_1, на
якій знаходиться належний ОСОБА_1
житловий будинок, Вербовецькою
сільською радою Івано-Франківської
області прийнято рішення від 21 жовтня
2010 року № 272-XXXIII, яким затверджено
кадастровий план зовнішніх меж
земельної ділянки в АДРЕСА_1, площею
0,2362 га.

При вирішенні спірного питання в
землекористуванні між суміжниками
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, Вербовецькою
сільською радою Івано-Франківської
області прийнято рішення від 10 серпня
2010 року № 262-ХХХІ, яким затверджено
схему відновлення меж під'їзної дороги
довжиною 22 м, шириною 5 м до
господарства ОСОБА_3 в АДРЕСА_1, із
західної сторони його присадибної
ділянки.

Згодом, розглянувши заяву позивача про
надання дозволу на виготовлення
технічної документації, що посвідчує
право власності на земельну ділянку
площею 0,2366 га для обслуговування
спадкового житлового будинку,
господарських будівель в АДРЕСА_1,
враховуючи рішення сільської ради №
272-XXXIII від 21 жовтня 2010 року,
Вербовецькою сільською радою
Івано-Франківської області прийнято
рішення № 73-УІІ/2011 від 28 жовтня 2011
року, яким надано дозвіл ОСОБА_1 на
виготовлення технічної документації
зі складання документів, що
посвідчують право власності на
земельну ділянку площею 0,2366 га.

Проте, рішенням Вербовецької
сільської ради Івано-Франківської
області № 83-УІІІ/2011 від 07 грудня 2011
року рекомендовано сільському голові
не підписувати ОСОБА_1 матеріали
технічної документації із землеустрою,
мотивуючи це тим, що позивачу необхідно
переробити неправильну ситуаційну
схему та кадастровий план земельної
ділянки, площею 0,2366 га, привівши
документи у відповідність до рішення
Вербовецької сільської ради
Івано-Франківської області № 272-XXXIII
від 21 жовтня 2010 року, яким затверджено
кадастровий план зовнішніх меж
земельної ділянки в АДРЕСА_1, площею
0,2362 га.

Задовольняючи позовну заяву, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскаржувані рішення прийняті
Вербовецькою сільською радою
Івано-Франківської всупереч вимог
чинного законодавства.

Львівський апеляційний
адміністративний суд, скасовуючи
постанову суду першої інстанції та
ухвалюючи нове рішення про відмову у
задоволенні позову, прийшов до
висновку, що в матеріалах справи
відсутні докази, які підтверджують
право приватної власності ОСОБА_4 на
спірну земельну ділянку. Крім цього, у
постанові вказано на перевищення судом
першої інстанції своїх повноважень,
внаслідок зобов'язання відповідача
вирішити питання щодо затвердження
проектної документації на виділення та
передачу у власність позивачу
земельної ділянки, площею 0,2366 га.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
цілому погоджується із висновками
суду першої інстанції, а рішення суду
апеляційної інстанції вважає
помилковим, виходячи з наступного.

Статтею 3 Конституції України
закріплено принцип, за яким права і
свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави, яка відповідає
перед людиною за свою діяльність.

Згідно із статтею 13 Конституції
України встановлено, що земля, її надра,
атмосферне повітря, водні та інші
природні ресурси, які знаходяться в
межах території України, природні
ресурси її континентального шельфу,
виключної (морської) економічної зони є
об'єктами права власності Українського
народу. Від імені Українського народу
права власника здійснюють органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
цією Конституцією.

Частиною другою статті 19 Конституції
України визначено, що органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до статей 11, 12 Земельного
кодексу України повноваження районних
у містах рад у галузі земельних
відносин визначаються міськими радами.

До повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить: розпорядження землями
територіальних громад; передача
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та
юридичних осіб відповідно до цього
Кодексу; надання земельних ділянок у
користування із земель комунальної
власності відповідно до цього Кодексу;
вилучення земельних ділянок із земель
комунальної власності відповідно до
цього Кодексу; викуп земельних ділянок
для суспільних потреб відповідних
територіальних громад сіл, селищ, міст;
організація землеустрою; координація
діяльності місцевих органів земельних
ресурсів; здійснення контролю за
використанням та охороною земель
комунальної власності, додержанням
земельного та екологічного
законодавства; обмеження, тимчасова
заборона (зупинення) використання
земель громадянами і юридичними
особами у разі порушення ними вимог
земельного законодавства; підготовка
висновків щодо вилучення (викупу) та
надання земельних ділянок відповідно
до цього Кодексу; встановлення та зміна
меж районів у містах з районним
поділом; інформування населення щодо
вилучення (викупу), надання земельних
ділянок; внесення пропозицій до
районної ради щодо встановлення і
зміни меж сіл, селищ, міст; вирішення
земельних спорів; вирішення інших
питань у галузі земельних відносин
відповідно до закону.

Згідно із статтею 120 Земельного кодексу
України у разі набуття права власності
на жилий будинок, будівлю або споруду,
що перебувають у власності,
користуванні іншої особи, припиняється
право власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.

Аналогічне положення кореспондується
зі статті 377 Цивільного кодексу
України.

Згідно із статтею 125 Земельного кодексу
України право власності на земельну
ділянку, а також право постійного
користування та право оренди земельної
ділянки виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Відповідно до частини першої статті 74
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" органи та
посадові особи місцевого
самоврядування несуть
відповідальність за свою діяльність
перед територіальною громадою,
державою, юридичними і фізичними
особами.

Відповідно до частини 10 статті 59 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування з мотивів
їхньої невідповідності Конституції
або законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач отримала спадкове майно у
вигляді житлового будинку, загальною
площею 65,7 кв. м, який розташований у
АДРЕСА_1.

Підтвердженням права приватної
власності ОСОБА_4 на земельну ділянку,
площею 0,2366 га, насамперед, є рішення
Вербовецької сільської ради
Івано-Франківської № 15 від 16 березня
1998 року.

Проте, з висновку судової
будівельно-технічної експертизи №
003/ЗТ від 03 серпня 2012 року встановлено,
що у фактичному користуванні позивача
знаходиться земельна ділянка, площею
0,2111 га.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України погоджується із висновком суду
першої інстанції про задоволення
позовних вимог, оскільки оскаржувані
рішення відповідача порушують законні
права та інтереси ОСОБА_1 як спадкоємця.

Доводи відповідача стосовно
відновлення спільної під'їзної дороги
довжиною 22 м, шириною 5 м до
господарства ОСОБА_3 із західної
сторони його присадибної ділянки на
підставі рішення Косівського
районного суду Івано-Франківської
області від 02 грудня 2009 року
спростовуються, оскільки суб'єкт
владних повноважень зобов'язаний був
прийняти рішення про відновлення
спільної під'їзної дороги із
врахуванням переданої у приватну
власність ОСОБА_4 земельну ділянку,
площею 0,2366 га.

Отже, зобов'язавши відповідача
вирішити питання про затвердження
кадастрового плану та ситуаційної
схеми земельної ділянки, площею 0,2366 га,
для обслуговування спадкового
житлового будинку і господарських
споруд, будівель, що розташовані в
АДРЕСА_1, суд першої інстанції цілком
правомірно задовольнив позовні вимоги
та визнав спірні рішення суб'єкта
владних повноважень № 272-XXXIII від 21
жовтня 2010 року та № 83-УІІІ/2011 від 07
грудня 2011 року протиправними та
нечинними.

Львівський апеляційний
адміністративний суд, неправильно
застосувавши норми матеріального
права, помилково скасував рішення суду
першої інстанції.

Статтею 226 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

З огляду на викладене, постанова
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 27 березня
2014 року підлягає скасуванню, а
постанова Косівського районного суду
Івано-Франківської області від 03
грудня 2012 року - залишенню в силі.

Керуючись статтями 222, 223, 226, 231, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 27 березня
2014 року - скасувати.

Постанову Косівського районного суду
Івано-Франківської області від 03
грудня 2012 року - залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам у справі та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
М.І. Смокович

Судді
М.О. Сорока

Т.А. Чумаченко