Справа № П/811/3748/14
Суддя: Р.І. Брегей
Дата ухвалення: 2014-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2014 року
справа №П/811/3748/14

Кіровоградський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Брегея Р.І.,

в присутності секретаря судового
засідання Осипової Н.В.,

за участі представників позивача
Кривоносова Є.М.

та відповідача Данілова С.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративний позов
товариства з обмеженою
відповідальністю «Вінсан» (далі -
Товариство) до Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів та зборів в
Кіровоградській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Товариство звернулося до суду з
позовом до податкового органу про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 26
серпня 2014 року, яким збільшено суму
грошових зобов'язань з податку на
додану вартість на 365736 грн. та
накладено штрафну санкцію - 91434 грн.

Представник позивача підтримав вимогу
заяви.

Стверджував, що від укладення
договорів поставки з ТОВ «Праус»
(далі - Товариство 2) та ТОВ «Київ ЛІКВІД
ПЕТРОЛЕУМ» (далі -
Товариство 3) впродовж строку, який
перевірявся податковим органом,
настали реальні правові наслідки,
котрі обумовлювались ними.

На його думку, Товариство
правомірно сформувало в деклараціях з
податку на додану вартість суми
податкового кредиту за згаданими
правочинами.

Представник відповідача
заперечив стосовно задоволення позову,
мотивуючи тим, що правочини, котрі
уклало Товариство з Товариством 2 та
Товариством 3, не спрямовувалися на
реальне настання наслідків, які
обумовлювалися ними.

Доказом того, як вважає він, є
акти про неможливість проведення
зустрічних звірок діяльності згаданих
контрагентів.

Суд, вислухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, зробив висновок про
задоволення позову з таких підстав.

Встановлені судом обставини, що
стали підставами звернення.

Так, 20 серпня 2013 року ТОВ «Оптіма-Юг» та
позивач уклали договір оренди
нерухомого майна (а.с.198-201).

Предметом оренди стали стаціонарні
автозаправні станції у кількості 6
одиниць, які розташовані на території
декількох районів Кіровоградської
області (а.с.202-208).

Товариство одержало торгівельні
патенти на кожну стаціонарну
автозаправну станцію (а.с.209-212).

27 березня та 22 квітня 2014 року
Товариство (покупець) та Товариство 3
(постачальник) уклали договори
поставки товару (а.с.53-54, 62-63).

Упродовж квітня 2014 року Товариство 3
поставило Товариству газ вуглеводний
скраплений на суму 172209,60 грн. (з
урахуванням ПДВ у сумі 28701,60 грн.).

На підтвердження реальності
господарських операції Товариство
надало первині документи
бухгалтерського та податкового обліку.

Зокрема, податкові накладні від 30
квітня 2014 року (а.с.58, 66).

Відповідно до змісту договорів умова
поставки-склад покупця (АЗС).

Перевезення товару здійснювалось за
рахунок Товариства 3 відповідно до
змісту товарно-транспортних накладних
(а.с.70-73).

Товар приймався на автозаправних
станціях, які орендувало Товариство, що
доводиться актами приймання-передачі
нафтопродуктів (а.с.59, 67).

Товариство розрахувалось з
Товариством 3 за товар у безготівковій
формі (а.с.60-61, 68-69).

01, 05, 22 квітня 2014 року Товариство
(покупець) та Товариство 2
(постачальник) уклали договори
поставки товару (а.с.74-76, 81-83, 88-90,
95-97, 102-104).

Упродовж квітня 2014 року Товариство 2
поставило Товариству нафтопродуктів
на суму 2022205,90 грн. (з урахуванням ПДВ у
сумі 336994,42 грн.).

На підтвердження реальності
господарських операції Товариство
надало первині документи
бухгалтерського та податкового обліку.

Зокрема, податкові накладні від 30
квітня 2014 року (а.с.79, 86, 93, 100, 107).

За умовами договорів товар поставлявся
на нафтобази, що належать та
перебувають в оренді ПАТ
«Дніпронафтопродукт» (далі -
Товариство 4) (а.с.119-121).

Ще 30 серпня 2013 року Товариство та
Товариство 4 уклали договір зберігання
нафтопродуктів (а.с.119-121).

10 вересня 2013 року Товариство (замовник)
та
ТОВ «Кременчукнафтопроктсервіс»
(перевізник) (далі - Товариство 5) уклали
договір про перевезення вантажів
автомобільним транспортом (а.с.122-124).

Згідно товарно-транспортних накладних,
які складені у квітні 2014 року,
Товариство 5 перевезло на автозаправні
станції, котрі орендувало Товариство,
нафтопродукти (а.с.109-118).

Товариство 5 завантажувало
нафтопродукти на нафтобазах, які
перебували у користуванні Товариства 4.

Товариство розрахувалось з
Товариством 5 за послуги з перевезення
у безготівковій формі у травні - липня
2014 року (а.с.213-215).

30 квітня 2014 року Товариство та
Товариство 2 підписали акти
приймання-передачі нафтопродуктів
(а.с.78, 85, 92, 99, 106).

Товариство розрахувалось з
Товариством 2 за придбаний товар у
безготівковій формі (а.с.80, 87, 94, 101, 108).

Водночас, позивач надав паспорт якості
придбаної продукції та сертифікат
відповідності, які йому надали
поставщики (а.с.216-217).

Згідно товарно матеріальних
відомостей за квітень 2014 року
придбаний товар реалізований у тому ж
звітному періоді (а.с.218-219).

В період з 01 по 07 серпня 2014 року
податковим органом здійснено
позапланову невиїзну перевірку
діяльності Товариства з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за квітень 2014 року
(а.с.10-46).

Під час перевірки ревізори
досліджували первинні документи
бухгалтерського та податкового обліку
платника податків.

За її результатом вони склали акт,
у якому зазначили виявлені порушення.

Так, вони зробили висновок, що
правочини, котрі уклало
Товариство з Товариством 2 та
Товариством 3, є недійсними (нікчемним),
так як не спрямовувалися на настання
реальних наслідків, які обумовлювалися
ними.

На їх думку, доказом того є акти про
неможливість проведення зустрічних
звірок діяльності згаданих
контрагентів.

Керівник відповідача погодився з
висновками ревізорів та прийняв
податкове повідомлення-рішення від 26
серпня 2014 року, яким Товариству
збільшено суму грошових зобов'язань з
податку на додану вартість на
365736 грн. та накладено штрафну санкцію -
91434 грн. (а.с.47).

11 червня 2014 року ревізором ДПІ у
Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська складено акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки Товариства 2 щодо підтвердження
реальності здійснення господарських
відносин їх реальності та повноти
відображення в обліку за квітень 2014
року (а.с.171-178).

Акт перевірки містить висновок, що
Товариством 2 не підтверджено
реальність здійснення господарських
відносин із контрагентами.

10 червня 2014 року ревізором ДПІ у
Печерському районі м.Києва складено
акт про неможливість проведення
зустрічної звірки Товариства 3 щодо
підтвердження господарських відносин
платниками податків за період за
квітень 2014 року (а.с.180-182).

Акт перевірки містить висновок, що
Товариством 3 не підтверджено
податкові зобов'язання та кредит з
податку на додану вартість за
квітень 2014 року.

За результатом проведення перевірок
діяльності контрагентів
позивача керівники податкових органів
не прийняли жодних рішень негативного
характеру стосовно платників податків.

Юридична оцінка встановлених
судом обставин справи.

Перш за все, акт перевірки це документ,
в якому ревізор фіксує обставини, котрі
встановив, керуючись виключно власним
сприйняттям і розумінням.

Надалі акт вивчає керівник
податкового органу, який і вирішує
питання про погодження з його
висновками.

У разі погодження з висновками, які
мають негативні наслідки стосовно
платника податків, посадова особа
зобов'язана прийняти відповідне
рішення (у письмовій формі),
оскільки це єдиний спосіб реалізації
компетенції суб'єкта владних
повноважень.

Така правова позиція суду узгоджується
з системним аналізом приписів пунктів 2
та 4 статті 56 Податкового кодексу
України.

Зокрема, цією нормою права передбачено,
що податковий орган може прийняти,
окрім податкового
повідомлення-рішення, і інше рішення,
яке платник податків має право
оскаржити до контролюючого органу
вищого рівня або суду.

Судом встановлено, що за результатами
проведення перевірок діяльності
Товариства 2 та Товариства 3 податкові
інспекції не прийняли жодних рішень та
не звернулися до суду з позовами про
визнання недійсними договорів, котрі
уклали платники податків, в тому числі
і з Товариством, нехтуючи наданими
повноваженнями, передбаченими
Податковим кодексом України, та
положеннями статті 228 Цивільного
кодексу України.

А тому, суд зробив висновок, що
керівники податкових органів не
погодились з висновками ревізорів про
недійсність правочинів, які укладенні
з Товариством.

Отже, податковим органом враховані
податкові зобов'язання
Товариства 2 та Товариства 3 з податку
на додану вартість за договорами, котрі
укладені з Товариством.

Проводячи перевірку діяльності
Товариства, податкові ревізори
посилались на акти про неможливість
проведення зустрічних звірок
діяльності Товариства 2 та Товариства 3
як незаперечні докази недійсності їх
правочинів.

Однак, податкові ревізори допустили
помилку, оскільки думка особи (іншого
ревізора) не є доказом щодо
встановлення певних обставин.

Такими доказами можуть бути рішення
суду про недійсність договорів,
рішення податкового органу щодо
застосування негативних наслідків
стосовно контрагентів, яке останнім
визнається як законне, вирок суду,
показання свідків, тощо.

Таким чином, суд зробив висновок, що
відповідач не надав доказів стосовно
недійсності правочинів, які уклало
Товариство з Товариством 2 та
Товариством 3.

Водночас, в судовому засіданні позивач
надав суду достатню кількість доказів
стосовно виконання ним та його
контрагентами зобов'язань за
договорами.

Зокрема, суд вбачає це, проаналізувавши
первинні документи бухгалтерського та
податкового обліку Товариства
(договори, податкові накладні, докази
транспортування, акти
приймання-передач та платіжні
доручення).

Оскільки, податковий орган не
намагався перевірити обставини, які
зафіксовані у згаданих письмових
документах, тому суд не вправі ставити
їх під сумнів.

Якщо б суд почав проводити перевірку з
цих питань, то перейняв би на себе
повноваження відповідача, що є
недопустимим.

Окрім того, суд зазначає, що, коли
державні органи мають інформацію про
зловживання в системі оподаткування
конкретним платником податків, вони
повинні застосовувати відповідні
заходи саме до цього суб'єкта, а не
розповсюджувати негативні наслідки на
інших осіб при відсутності зловживань
з їх боку.

Отже, Товариство включило до
податкового кредиту з податку на
додану вартість суми коштів за
договорами, укладеними з Товариством 2
та Товариством 3, відповідно до
приписів статті 198 Податкового кодексу
України та статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» (датою
виникнення права на податковий кредит
є дата отримання платником податку
товару, що підтверджено податковою
накладною).

За таких обставин рішення податкового
органу є протиправним.

А тому, його належить скасувати, а позов
- задовільнити.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.94, 160-163 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовільнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів та
зборів в Кіровоградської області
від 26 серпня 2014 року, яким
товариству з обмеженою
відповідальністю «Вінсан» збільшено
суму грошових зобов'язань з податку на
додану вартість на 365736 грн. та
накладено штрафну санкцію - 91434 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з
обмеженою відповідальністю «Вінсан»
судові витрати в сумі 487,20 грн.

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня отримання її копії.

Повний текст постанови
виготовлено 09 грудня 2014 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду
Р.І.Брегей