Справа № 226/2239/14-а
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2014-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 р.Справа № 226/2239/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Бенедик А.П. , Водолажської Н.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в м. Димитрові Донецької
області на постанову Димитровського
міського суду Донецької області від
02.10.2014р. по справі № 226/2239/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в м. Димитрові Донецької
області

про визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до
Димитровського міського суду
Донецької області з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Димитрові Донецької області, в якому
просив суд: визнати неправомірними дії
відповідача в частині проведення
перерахунку призначеної йому пенсії із
застосуванням показника 80% заробітної
плати працюючого державного службовця
відповідної посади та рангу за
останнім місцем роботи на державній
службі; зобов'язати відповідача
провести з 01.02.2014 року перерахунок його
пенсії як державному службовцю із
застосуванням загального проценту
розрахунку пенсії від заробітку 90% з
урахуванням фактично отриманих сум.

Постановою Димитровського міського
суду Донецької області від 02.10.2014 року
зазначений адміністративний позов
задоволено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідачем подано
апеляційну скаргу, в якій він просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову, якою в задоволенні
позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
порушення судом першої інстанції, при
прийнятті постанови, норм
матеріального права, а саме: Закону
України "Про державну службу", Закону
України "Про пенсійне забезпечення", з
обставин і обґрунтувань, викладених в
апеляційній скарзі.

Виходячи з приписів абз. 4 ч. 8 ст. 183-2 КАС
України вищезазначена апеляційна
скарга розглядається в порядку
письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду та доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що позивач перебуває на
обліку у відповідача з 01.08.2001 року та з
19.12.2001 року отримує пенсію на підставі
Закону України «Про державну службу»,
має стаж державної служби 20 років 6
місяців 16 днів.

03.02.2014 року позивач звернувся до
відповідача із заявою про перерахунок
пенсії по заробітній платі з
урахуванням матеріальної допомоги на
оздоровлення, матеріальної допомоги на
вирішення соціально-побутових питань
та індексації заробітної плати.

Рішенням відповідача від 03.02.2014 року №
148588 позивачу було відмовлено у
перерахунку пенсії.

Постановою Димитровського міського
суду Донецької області від 04.03.2014 року
визнано протиправним та скасоване
рішення відповідача від 03.02.2014 року №
148588 про відмову позивачу в перерахунку
пенсії з урахуванням матеріальної
допомоги на оздоровлення, матеріальної
допомоги на вирішення
соціально-побутових питань та
індексації заробітної плати,
відповідача зобов'язано провести
перерахунок пенсії позивача з 01.02.2014
року з урахуванням матеріальної
допомоги на оздоровлення, матеріальної
допомоги на вирішення
соціально-побутових питань та
індексації заробітної плати із
застосуванням загального проценту
розрахунку пенсії від заробітку - 90%, з
урахуванням фактично отриманих сум.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 15.05.2014 року
постанову Димитровського міського
суду Донецької області від 04.03.2014 року
було змінено, виключено із третього
абзацу резолютивної частини слова «із
застосуванням загального проценту
розрахунку пенсії від заробітку - 90%», в
іншій частині - залишено без змін. При
цьому апеляційний суд в своїй
постанові зазначив, що позивач має
право отримувати пенсію в розмірі 90%
від розрахованої заробітної плати,
оскільки на час призначення йому
пенсії, під час якого були порушені
права позивача, пенсія була призначена
у такому відсотковому відношенню
відповідно до діючої на той час
редакції ст.37 Закону України № 3723, але
суд першої інстанції передчасно
вирішив спір на майбутнє в частині
визначення пенсії в розмірі 90% від суми
заробітної плати, без наявності об'єкту
судового захисту в момент прийняття
судового рішення та передчасності
позовних вимог в цій частині.

На виконання рішення суду відповідачем
було здійснено перерахунок пенсії
позивача з урахуванням матеріальної
допомоги на оздоровлення, матеріальної
допомоги на вирішення
соціально-побутових питань та
індексації заробітної плати, при цьому
відповідачем було застосовано
показник 80% заробітної плати
працюючого державного службовця
відповідної посади та рангу за
останнім місцем роботи на державній
службі. Внаслідок цього при
перерахунку розмір пенсії позивача
склав 3992,11 грн., що менше ніж його пенсія
обчислена із заробітної плати станом
на 01.02.2011 року, тому відповідно до
рішення № 132610 від 06.06.2014 року
відповідач вважає недоцільним
проведення перерахунок пенсії
позивача (а.с. 3-12, 22- 23).

Позивач вважає такі дії відповідача
протиправними та такими, що суперечать
чинному законодавству та звернулась за
захистом своїх прав до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, виходив з того, що
відповідач відмовляючи позивачу у
проведенні перерахунку пенсії з
урахуванням матеріальної допомоги на
оздоровлення та матеріальної допомоги
на вирішення соціально-побутових
питань діяв не на підставі та не у
спосіб, що передбачені Законами
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», Закону
України «Про пенсійне забезпечення», а
тому є всі підстави для зобов'язання
відповідача здійснити перерахунок
пенсії з урахуванням зазначених видів
виплат.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Частиною 1 статті 37 Закону "Про державну
службу" визначено, що пенсія державним
службовцям призначається в розмірі 80
відсотків суми їх заробітної плати, з
якої було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, а особам, які на час
звернення за призначенням пенсії не є
державними службовцями, - у розмірі 80
відсотків заробітної плати працюючого
державного службовця відповідної
посади та рангу за останнім місцем
роботи на державній службі, з якої було
сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Статтею 37-1 вказаного Закону
встановлено, що у разі підвищення
розміру заробітної плати працюючим
державним службовцям, а також у зв'язку
із набуттям особою права на пенсійне
забезпечення державного службовця за
цим Законом відповідно здійснюється
перерахунок раніше призначених пенсій.
Перерахунок пенсії здійснюється
виходячи із сум заробітної плати, на
які нараховуються страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування працюючого державного
службовця відповідної досади та рангу
на момент виникнення права на
перерахунок пенсії.

У частині першій статті 1 Закону
України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР
"Про оплату праці" (далі - Закон № 108/95-ВР)
встановлено, що заробітна плата - це
винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку за трудовим
договором роботодавець виплачує
працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено
структуру заробітної плати, до якої
входить: основна та додаткова
заробітна плата, а також заохочувальні
та компенсаційні виплати (виплати у
формі винагород за підсумками роботи
за рік, премії за спеціальними
системами і положеннями, компенсаційні
та інші грошові і матеріальні виплати,
які не передбачені актами чинного
законодавства, або які провадяться
понад встановлені зазначеними актами
норми).

Частиною другою статті 33 Закону "Про
державну службу" передбачено, що
заробітна плата державних службовців
складається з посадових окладів,
премій, доплати за ранги, надбавки за
вислугу років на державній службі та
інших надбавок.

Аналіз наведених положень дає підстави
для висновку, що матеріальна допомога
на оздоровлення, матеріальна допомога
на вирішення соціально-побутових
питань та індексація грошових доходів,
яка за своєю природою є компенсаційною
виплатою, входили до системи оплати
праці державного службовця.

Положенням пункту 3 постанови Кабінету
Міністрів України від 31 травня 2000 року
№ 865 "Про деякі питання вдосконалення
визначення розмірів заробітку для
обчислення пенсії" встановлено, що
посадовий оклад, надбавка за ранг або
кваліфікаційні класи, класний чин або
спеціальні звання, вислугу років при
призначенні пенсії відповідно до
законів, зазначених у пункті 1 цієї
постанови (у пункті 1 постанови
зазначений Закон України "Про державну
службу"), враховуються в розмірах, що
виплачуються на день звільнення з
роботи, що дає право на відповідний вид
пенсії.

Крім того, статтею 66 Закону України від
5 листопада 1991 року N 1788-ХІІ "Про
пенсійне забезпечення" (далі - Закон N
1788-ХІІ) врегульовано види оплати праці,
що враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до частини першої статті 66
цього Закону до заробітку для
обчислення пенсії включаються всі види
оплати праці (виплат, доходу), на які
відповідно до Закону України "Про збір
на обов'язкове державне пенсійне
страхування" нараховується збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, в межах максимальної
величини фактичних витрат на оплату
праці найманих працівників,
оподатковуваного доходу (прибутку),
сукупного оподатковуваного доходу
(граничної суми заробітної плати
(доходу), з яких справляються страхові
внески (збори) до соціальних фондів, що
діяла на день одержання зазначеного
заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" (далі - Закон N 1058-ІV)
визначає виплати (доходи), що
враховуються в заробітну плату (дохід)
застрахованої особи для обчислення
пенсії. Так, зокрема до такого доходу
(заробітної плати) враховуються: суми
виплат, отримуваних застрахованою
особою після набрання чинності цим
Законом, з яких згідно з цим Законом
були фактично нараховані (обчислені) та
сплачені страхові внески; суми виплат,
отримуваних застрахованою особою до
набрання чинності цим Законом, у межах
сум, на які відповідно до
законодавства, що діяло раніше,
нараховувалися внески на державне
соціальне страхування або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування.

За змістом наведених норм отримувані
застрахованою особою суми виплат, з
яких були фактично нараховані та
сплачені страхові внески або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, враховуються в заробіток
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії незалежно від того,
чи входять вони до структури
заробітної плати.

Таким чином, висновок відповідача про
те, що матеріальна допомога на
оздоровлення та матеріальна допомога
на вирішення соціально - побутових
питань, на які нараховувався збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, не враховуються при
обчисленні розміру пенсії державного
службовця, оскільки такі види виплат не
включаються до складу заробітної плати
державного службовця, є помилковим,
оскільки згідно індивідуальних
відомостей про застраховану особу
(форми ОК-5) виданої відповідачем на
позивача та розгорнутою випискою з
облікової картки застрахованої особи,
чітко видно, що на дані інші виплати
нараховувався збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування.

Тобто, аналіз наведених положень
законів дає підстави для висновку, що
матеріальна допомога на оздоровлення
та матеріальна допомога на вирішення
соціально-побутових питань, яка
виплачувалась щомісячно в складі
заробітної плати, входили до системи
оплати праці державного службовця,
який повинен враховуватись при
призначенні пенсії.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що відповідач
відмовляючи у проведенні перерахунку
пенсії з урахуванням матеріальної
допомоги на оздоровлення та
матеріальної допомоги на вирішення
соціально-побутових питань діяв не на
підставі та не у спосіб, що передбачені
Законами України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», «Про пенсійне
забезпечення», а тому є всі підстави
для зобов'язання відповідача здійснити
перерахунок пенсії з урахуванням
зазначених видів виплат.

Дані обставини в повному обсязі
підтверджуються поданими письмовими
доказами, які були предметом
дослідження в суді першої інстанції.

Колегія суддів не погоджується з
доводами відповідача, зокрема, в тому,
що матеріальна допомога (на
оздоровлення, для вирішення
соціально-побутових питань тощо) є
одноразовою виплатою і не зазначена в
переліку складових заробітної плати,
передбачених частиною другою статті 33
Закону України "Про державну службу",
тому вона не включається до заробітку,
що враховується при перерахунку пенсії
державним службовцям, виходячи з
наступного.

В силу положень ч. 1, 2 ст. 244-2 КАС України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України. Невиконання судових
рішень тягне за собою
відповідальність, установлену законом.

Постановою Верховного Суду України від
20 лютого 2012 року по адміністративній
справі №21-430а11 за результатами
розгляду заяви про перегляд
оскаржуваних рішень Вищого
адміністративного суду України в
мотивувальній частині зазначено, що за
змістом наведених норм отримувані
застрахованою особою суми виплат, з
яких були фактично нараховані та
сплачені страхові внески або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, враховуються в заробіток
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії, незалежно від того,
чи входять вони до структури
заробітної плати.

Таким чином, висновок касаційного суду
про те, що матеріальна допомога, на яку
нараховувався збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування, однак
яка не включається до складу
заробітної плати державного службовця,
не враховується при обчисленні розміру
його пенсії, є наслідком порушення
правил застосування норм права:
перевагу було надано положенням
законів № 3723-ХІІ та № 108/95-ВР, які щодо
спірних відносин є загальними. У той же
час перевагу мають спеціальні норми, що
визначають виплати (доходи) для
обчислення пенсії, за наведених
обставин стаття 41 Закону № 1058-ІV та
стаття 66 Закону №1788XII . Отже, Вищий
адміністративний суд України у справі,
що розглядається, неправильно
застосував норми матеріального права.

За таких обставин враховуючи те, що
рекомендації Вищого адміністративного
суду України прийняті до винесення
постанови Верховним Судом України, а
також те що рекомендації носять не
обов'язковий характер, а постанова
Верховного Суду України обов'язкова,
суд першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про порушення
прав позивача.

Отже, колегія суддів переглянувши
рішення суду першої інстанції, вважає,
що при його прийнятті суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених
підстав висновків суду не
спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що постанова Димитровського міського
суду Донецької області від 02.10.2014 року
по справі №226/2239/14-а прийнята з
дотриманням норм чинного
процесуального та матеріального права
і підстав для її скасування не
виявлено.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1
ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.
Димитрові Донецької області залишити
без задоволення.

Постанову Димитровського міського
суду Донецької області від 02.10.2014р.
по справі № 226/2239/14-а залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі, є
остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Калиновський
В.А.Судді(підпис) (підпис) Бенедик А.П.
Водолажська Н.С.