Справа № 806/4995/14
Суддя: Сичова Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року
Житомир справа № 806/4995/14

категорія 10.1

Суддя Житомирського окружного
адміністративного суду Сичова О.П.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного
фонду України в м.Житомирі
Житомирської області про скасування
рішення №1116 від 28.10.2014 р.,-

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся до Житомирського окружного
адміністративного суду з вказаним
адміністративним позовом, у якому
просив скасувати рішення Управління
Пенсійного фонду України в м. Житомирі
Житомирської області №1116 від 28 жовтня
2014 р. В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що відповідачем протиправно
прийнято спірне рішення на підставі
пункту 5 частини 9 статті 106 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування",
оскільки дана норма втратила чинність
з 1 січня 2011 р. згідно з Законом України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" і не діяла на
дату прийняття спірного рішення. З
огляду на викладене, вважає, що у
відповідача не було законних підстав
для застосування штрафних санкцій за
подання недостовірних даних.

Позивач в судовому засіданні просив
позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача відповідача в
судове засідання не прибув. Надав
клопотання про розгляд справи без його
участі.

Оскільки немає перешкод для розгляду
справи в судовому засіданні, але
прибули не всі сторони, які беруть
участь у справі, суд відповідно до ч.6
ст.128 КАС України розглядає дану справу
у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали адміністративної
справи, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що рішенням першого
заступника начальника управління
Пенсійного фонду України в м.Житомирі
Житомирської області від 28 жовтня 2014 р.
№1116 про застосування фінансових
санкцій за неподання, несвоєчасне
подання, подання не за встановленою
формою звітності до органів Пенсійного
фонду України на підставі пункту 5
частини 9 статті 106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" застосовано до позивача
фінансові санкції в сумі 10969,91 грн.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному
рішенню відповідача, суд виходить з
наступного.

У період до 1 січня 2011 р. відносини, що
виникали між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, регулювалися
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування". Даним Законом
визначались платники страхових
внесків, порядок їх нарахування,
обчислення та сплати страхових
внесків, стягнення заборгованості за
цими внесками.

Пунктом 5 частини 9 статті 106 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" в
редакції, яка діяла до 1 січня 2011 р., було
передбачено застосування виконавчими
органи Пенсійного фонду до
страхувальників фінансових санкцій за
неподання, несвоєчасне подання,
подання не за встановленою формою або
подання недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку та іншої
звітності, передбаченої
законодавством, до територіальних
органів Пенсійного фонду накладається
штраф у розмірі 10 відсотків суми
страхових внесків, які були сплачені
або підлягали сплаті за відповідний
звітний період, за кожний повний або
неповний місяць затримки подання
відомостей, звітності, але не менше
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, а в разі повторного
протягом року такого порушення - у
розмірі 20 відсотків зазначених сум та
не менше 20 неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

Із набранням чинності з 1 січня 2011 р.
Законом України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування"
наведена вище норма матеріального
права із Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" була виключена.

У той же час, згідно з абзацом 5 пункту 7
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування"
стягнення заборгованості із сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

Абзацом 6 цього ж пункту встановлено, що
на період до повного стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Наведене правило щодо збереження
порядку стягнення та контрольних
функцій фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
передбачених законодавством, чинним до
1 січня 2011 р., поширюється лише на
заборгованість зі сплати страхових
внесків та сум штрафних санкцій, які
були нараховані та/або не сплачені до
зазначеної дати. Питання ж
відповідальності страховиків, не
пов'язані із такою заборгованістю,
знаходяться поза межами регулювання,
зокрема, Закону "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та абзаців 5, 6 пункту 7
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування".

Аналіз наведених норм законодавства
дає підстави вважати, що управління
Пенсійного фонду України в м.Житомирі
Житомирської області протиправно
винесло рішення №1116 від 28 жовтня 2014 р.
про застосування фінансових санкцій
до позивача на підставі пункту 5
частини 9 статті 106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", оскільки зазначена
норма Закону втратила чинність з 1
січня 2011 року згідно із Законом України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" і не діяла на
дату прийняття відповідачем
оскаржуваного рішення.

Аналогічний висновок щодо
застосування вищезазначених норм
матеріального права міститься у
постановах Верховного Суду України від
20 листопада 2012 р. по справі № 21-367а12, від
4 червня 2013 р. по справі №21-170а13 та від
04.02.2014 року по справі № 21-458а13.

Відповідно до частини 1 статті 244-2
Кодексу адміністративного судочинства
України, рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку про обґрунтованість позовних
вимог та задоволення позову.

Керуючись статтями 128, 158-163, 167, 186, 244-2, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України,

постановив:

Позов задовольнити.

Скасувати рішення Управління
Пенсійного фонду України в м.Житомирі
Житомирської області №1116 від 28 жовтня
2014 року.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено Кодексом
адміністративного судочинства
України, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Житомирський окружний
адміністративний суд, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Суддя
О.П. Сичова