Справа № 804/16960/14
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 р. Справа № 804/16960/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді - Коренева А.О.,
розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську в
приміщенні Дніпропетровського
окружного адміністративного суду
адміністративну справу за позовом
Управління пенсійного фонду України в
м. Павлограді та Павлоградському
районі Дніпропетровської області до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Павлограді
Дніпропетровської області про
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, УПФ України в м. Павлограді та
Павлоградському районі
Дніпропетровської області, звернувся
до суду з позовом до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Павлограді
Дніпропетровської області про
зобов'язання відповідача включити до
актів щомісячної звірки витрати на
виплату і доставку пенсії по
інвалідності пенсіонеру ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 за період з 01.07.14 по 30.09.14 на
загальну суму 903,57 грн., а також про
зобов'язання відповідача, починаючи з
01.04.14 включати зазначених пенсіонерів
до акту щомісячної звірки витрати
відповідно до Порядку №5-4/4. На
обґрунтування позовних вимог
позивачем зазначено, що згідно зі ст.21
та 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» №1105 до обов'язків
Фонду соціального страхування
відноситься своєчасне та в повному
обсязі відшкодовування пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання. Позивачем зазначено, що
починаючи з 01 грудня 2006 року відповідач
відмовляється від прийняття до заліку
витрати на виплату і доставку пенсії
громадянину ОСОБА_1, з яким при
виконанні трудових обов'язків в
Текінському ліспромхоз Управлінні
Іркутської області (РСФСР) стався
нещасний випадок, в наслідок чого його
визнано інвалідом 2 групи, що
витверджується довідкою МСЕК № 500256 від
17.01.2006 та копією акту про нещасний
випадок на виробництві № 14 від 27.10.1985 р.
Починаючи з 01 грудня 2006 року відповідач
відмовляється від прийняття до заліку
витрати на виплату пенсії по ОСОБА_2, з
яким при виконанні трудових обов'язків
на Надеждінському металургійному
заводі м. Норильська Красноярського
краю (РСФСР) стався нещасний випадок, в
наслідок чого його визнано інвалідом 3
групи, що підтверджується довідкою
МСЕК № 306069 від 15.05.2002 та копією акту про
нещасний випадок на виробництві від
02.02.1982 р. Позивачем зауважено, що на
сьогоднішній час ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є
громадянами України та відповідно зо
ч.1 ст.1 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» мають право на державне
пенсійне забезпечення за віком, по
інвалідності, у зв'язку з втратою
годувальника, та в інших випадках
передбачених цим Законом. Акт
щомісячної звірки витрат є підставою
для узагальнення та узгодження
головним управлінням ПФУ та
управлінням виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування відповідної
довідки, яка в свою чергу є підставою
для відшкодування коштів на
централізованому рівні (пункти 6, 7
Порядку). Невключення значених вище
витрат даного акту в подальшому
унеможливлює проведення розрахунків
на централізованому рівні. В зв'язку з
тим, що пенсіонера ОСОБА_1 та ОСОБА_2
виключено із списків і спільного акту
звірки з 01.07.2014р. по 30.09.2014р., позивачем
недоодержано до бюджету коштів на
загальну суму 903 грн. 57 коп. (450,0+453,57=903,57).
В судове засідання представник
позивача не прибув, направив до суду
клопотання про розгляд даної справи
без участі представника управління.

Відповідач, Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Павлограді
Дніпропетровської області, проти
задоволення позову заперечував. Мотиви
незгоди зводяться до того, що Порядок,
на який посилається позивач на
обґрунтування своїх позовних вимог, не
приписує відповідачу погоджувати те, з
чим він не згоден. незгода відповідача
не є порушенням права позивача, в
Законі немає такого способу захисту
права, як примус погодитися, отже позов
не заснований на Законі. Крім того,
відповідач свою відмову у прийнятті до
акту звірки засновує посиланням на
Закон України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
який діє в просторі - в межах України і в
часі - з моменту вступу його в законну
силу. Посилання на ч.2 ст.2 Закону №1105,
яка передбачає, що особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно з
законодавством СРСР та законодавством
України про відшкодування шкоди,
заподіяної працівникам внаслідок
травмування на виробництві або
професійного захворювання, пов'язаних
з виконанням ними трудових обов'язків,
мають право на забезпечення по
страхуванню від нещасного випадку,
відповідно до цього закону, але ж,
вказана норма закону стосується лише
осіб, яким заподіяно шкоду на території
України за часів CРCP. оскільки Закон
№1105 відноситься до національного
законодавства і регулює питання
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в просторі та
часі на території України. Правом
участі в судовому засіданні відповідач
не скористався, направив до суду
клопотання про розгляд справи за
відсутності представника відділення.

З огляду на приписи ст.41, ст.122, ст.128 КАС
України суд вважає за можливе
здійснити судовий розгляд справи в
порядку письмового провадження за
наявними у справі доказами, які повно
та всебічно висвітлюють обставини
спірних правовідносин, фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального засобу не
здійснюється.

Суд, вивчивши доводи позову та
заперечень, дослідивши зібрані по
справі докази в їх сукупності,
проаналізувавши зміст норм
матеріального і процесуального права,
які врегульовують спірні
правовідносини, при винесені рішення
виходить з наступних підстав та
мотивів.

Як встановлено судом в ході вирішення
справи, спірна сума, відносно якої
позивачем заявлена вимога щодо
зобов'язання відповідача прийняти її
до заліку, є сумою пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві, що стався на
території СРСР, а саме РСФСР,
виплаченою позивачем з 01.07.14 по 30.09.14
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в розмірі 903,57 грн.

Суд відмічає, що принципи та загальні
правові, фінансові та організаційні
засади загальнообов'язкового
державного соціального страхування
громадян в Україні врегульовані
положеннями Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
14.01.98 №16/98-ВР (далі - Основи), відповідно
до яких, залежно від страхового
випадку, визначені наступні види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування: - пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням; -
медичне страхування; - страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності; -
страхування на випадок безробіття; -
інші види страхування, передбачені
законами України. Відносини, що
виникають за зазначеними видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ (ст. 4 Основ).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.25 Основ пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання є видом
соціальних послуг та матеріального
забезпечення, яка надається за
страхуванням від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання. Отже, пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання є наслідком
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання. Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23.09.99 №1105 (далі -
Закон №1105), який виданий відповідно до
Конституції України та Основ,
страхування від нещасного випадку
покладено на Фонд соціального
страхування від нещасних випадків -
некомерційну самоврядну організацію,
що діє на підставі статуту, який
затверджується її правлінням. Отже,
належним страховиком, тобто тим, хто
має надавати застрахованій особі
матеріальну допомогу чи соціальні
послуги за страхуванням від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків.

Особи, право яких на отримання
відшкодування шкоди раніше було
встановлено згідно із законодавством
СРСР або законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, також мають
право на забезпечення по страхуванню
від нещасного випадку відповідно до
Закону №1105 (ч.2 ст.2 Закону №1105). Аналіз
зазначених положень дає підстави для
висновку, що право на таке забезпечення
не залежить від того, у якій з колишніх
республік СРСР стався нещасний випадок
на виробництві із застрахованою особою
або виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків. На користь викладеного
свідчать як положення ст.27 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
від 05.11.91 №1788, відповідно до яких
громадянам України - переселенцям з
інших держав, які не працювали в
Україні, пенсії по інвалідності
внаслідок трудового каліцтва або
професійного захворювання
призначаються незалежно від стажу
роботи, так і положення абз.2п.3
Прикінцевих положень Закону №1105, за
змістом яких відшкодування шкоди,
медична, професійна та соціальна
реабілітація провадяться Фондом також
зазначеним у статті 8 цього Закону
особам, які потерпіли до набрання ним
чинності та мали право на зазначені
страхові виплати і соціальні послуги.

Звідси суд робить висновок, що
страховиком, який має виплачувати
пенсію по інвалідності особі, яка стала
інвалідом від нещасного випадку на
виробництві на території
країн-учасниць СНД - є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків,
який і має відшкодовувати органам ПФУ
витрати з виплати такими органами
відповідних пенсій потерпілим. Адже,
положеннями ч.4 ст. 26 Основ визначено, що
якщо після призначення застрахованій
особі матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між страховиками
виник спір щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернулася застрахована особа.
При цьому неналежний страховик має
право звернутися до належного
страховика щодо відшкодування
понесених ним витрат.

Між тим, обраний Позивачем у цій справі
спосіб захисту (відновлення)
порушеного права є таким, що не
відповідає змісту прав Управління ПФУ
щодо відшкодування понесених ним
витрат. Так, Порядок відшкодування
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затверджений постановою
Правління Пенсійного фонду України та
Правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань від 04.03.03 № 5-4/4 (далі -
Порядок), не врегульовує спірних
відносин, які виникли у даному випадку,
оскільки встановлене ним правило
підписання актів звірки розрахунків
розраховано на відсутність спору.
Згаданий Порядок визначає механізм
відшкодування на централізованому
рівні Фондом соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України
Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, які призначені особам, що
застраховані згідно із Законом №1105, у
тому числі добровільно застраховані,
та потерпілим особам, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків.

У випадку відсутності згоди на
підписання актів та прийняття до
заліку певних сум з боку Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України, що має місце у
спірних правовідносинах, вимоги про
відшкодування таких сум вирішуються в
судовому порядку шляхом пред'явлення
позову про стягнення (відшкодування)
цих сум, а не шляхом пред'явлення вимог
про зобов'язання прийняти до заліку сум
виплачених пенсій або включити їх до
актів звірки, та про зобов'язання,
починаючи з певної дати, включати
певних пенсіонерів до акту щомісячної
звірки витрати відповідно до Порядку
№5-4/4.

Даний висновок відповідає правовій
позиції Верховного Суду України,
неодноразово висловленій щодо способу
захисту порушених прав при вирішенні
таких спорів (постанови від 20березня 2007
року № 21-1087во06, 6 червня 2011 року №21-1161а11,
20 червня 2011 року № 21-76а11, 28 листопада 2011
року № 21-366а11, 19 березня 2012 року).
Зокрема, Верховний Суд України вказав,
що Порядок відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженого
постановою правління ПФУ, правління
Фонду від 4 березня 2003 року № 5-4/4
(зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 16 травня 2003 року за № 376/7697), на
який посилається управління ПФУ,
обґрунтовуючи позовні вимоги щодо
підписання актів звірки розрахунків,
не регулює спірні відносини, які
виникли у цьому випадку, оскільки
встановлене зазначеним Порядком
правило щодо підписання актів звірки
підлягає застосуванню лише за
відсутності спору. У разі наявності
спору та незгоди на підписання актів
звірки розрахунків з боку Фонду вимоги
про стягнення таких сум мають
вирішуватися в судах адміністративної
юрисдикції шляхом пред'явлення
органами ПФУ позову про стягнення цих
сум, а не шляхом пред'явлення вимог про
підписання актів звірки.

Суд зауважує, що відповідно до ч.1 ст. 244-2
КАС України рішення Верховного суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначенні норми права, та для всіх
судів України. Згідно зі ст. 161 КАС
України при виборі правової норми, що
підлягає застосуванню до спірних
правовідносин, суд зобов'язаний
враховувати висновки Верховного Суду
України, викладені у рішеннях,
прийнятих за результатами розгляду
заяв про перегляд судового рішення
з підстави, передбаченої пунктом 1
частини першої статті 237 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, позовні вимоги
УПФ України в м. Павлограді та
Павлоградському районі
Дніпропетровської області про
зобов'язання відповідача включити до
актів щомісячної звірки витрати на
виплату і доставку пенсії по
інвалідності пенсіонеру ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 за період з 01.07.14 по 30.09.14 на
загальну суму 903,57 грн., та про
зобов'язання відповідача, починаючи з
01.04.14 включати зазначених пенсіонерів
до акту щомісячної звірки витрати
відповідно до Порядку №5-4/4, є
безпідставними та ґрунтуються на
помилковому розумінні вищенаведених
положень чинного законодавства, а
відтак задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 72, 94, 160-163, 167, 186
КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволені
адміністративного позову УПФ України в
м. Павлограді та Павлоградському
районі Дніпропетровської області до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Павлограді
Дніпропетровської області про
зобов'язання включити до актів
щомісячної звірки витрати на виплату і
доставку пенсії по інвалідності
пенсіонеру ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за період з
01.07.14 по 30.09.14 на загальну суму 903,57 грн.,
та про зобов'язання, починаючи з 01.04.14,
включати зазначених пенсіонерів до
акту щомісячної звірки витрати
відповідно до Порядку №5-4/4.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду відповідно до
ст.186 КАС України.

Постанова суду набирає законної сили
згідно зі ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя А.О. Коренев