Справа № 826/17455/14
Суддя: Санін Б.В.
Дата ухвалення: 2014-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1ПОСТАНОВА
28 листопада 2014 року 08:01
Окружний адміністративний суд м. Києва
у складі головуючого судді Саніна Б.В.,
при секретарі судового засідання
Дмитрієвій В.В. розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Київської міської
ради про визнання протиправними дій,
зобо'язати вчинити дії ВСТАНОВИВ:
До Окружного адміністративного суду м.
Києва надійшов адміністративний позов
ОСОБА_1 (надалі-позивач/ОСОБА_1.) до
Київської міської ради (надалі-
відповідач/Київрада, КМР), в якому
просить суд:
1. Визнати протиправними дії
відповідача щодо порушення процедури
розгляду клопотання позивача про
виділення та передачу у власність
земельної ділянки для будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації орієнтованою
площею 0,01 га в межах м. Києва.
2. Зобов'язати КМР розглянути подане
клопотання ОСОБА_1 про виділення та
передачу у власність земельної ділянки
для будівництва індивідуальних
гаражів у межах норм безоплатної
приватизації орієнтованою площею 0,01 га
в межах м. Києва відповідно до
3. Відшкодувати на користь позивача
судові витрати, які складаються з
судового збору та витрат, пов'язаних з
розглядом справи.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 14.11.2014 р. провадження у
справі було відкрите та призначено до
судового розгляду.
В судове засідання позивач не
з'явилася, про дату, час та місце
судового розгляду справи була належним
чином повідомлена, через канцелярію
суду подала клопотання про розгляд
справи за її відсутності та просила суд
розглянути адміністративну справу на
підставі наявних в матеріалах справи
В судове засідання відповідач не
з'явився, про дату, час та місце
судового розгляду справи був належним
чином повідомлений, заяв щодо
перенесення розгляду справи або
слухання справи за його відсутності до
суду не подавав, про причини неявки
суду не повідомляв.
Відповідно до положень п.1 ст.6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен має право
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
Зважаючи на неявку представників
сторін у судове засідання, а також,
беручи до уваги відсутність потреби
заслухати свідка чи експерта, на
підставі ст.122 КАС України, суд дійшов
висновку про можливість перейти до
розгляду справи у порядку письмового
провадження за наявними в матеріалах
справи доказами.
Розглянувши наявні в матеріалах
докази, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
дійшов висновку про наступне.
Як вбачається з матеріалів справи,
18.07.2014 р. ОСОБА_1 звернувся до КМР із
клопотанням (з додатками), в якому
просила, в порядку реалізації
гарантованого права на отримання
безоплатно у власність земельної
ділянки, визначити без її погодження та
виділити їй земельну ділянку
орієнтованим розміром до 0,01 га в межах
м. Києва з цільовим призначенням - для
індивідуального гаражного
будівництва, а також надати дозвіл на
розробку проекту землеустрою.
Водночас, просила розглянути дане
питання на сесії ради у встановлений
законодавством місячний термін з
прийняттям об'єктивного та
обґрунтованого рішення.
Розглянувши подане позивачем
клопотання щодо надання останній
безоплатно у власність земельної
ділянки для індивідуального гаражного
09.09.2014 р. Департаментом земельних
ресурсів виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації) (надалі - ДЗР
ВО КМР (КМДА)) (надалі - Лист
у розгляді клопотання по суті, оскільки
таке клопотання та склад доданих до
нього документів не відповідає вимогам
ст.118 Земельного кодексу України
(надалі-ЗК України), зокрема відсутні
графічні матеріали із зазначеною
конкретною земельною ділянкою.
Не погоджуючись із прийнятим
відповідачем рішенням щодо відмови
позивачу у наданні безоплатно у
власність земельної ділянки для
індивідуального гаражного
будівництва, вважаючи таке рішення
протиправним, а дії КМР неправомірними,
ОСОБА_1 звернулася до суду з даним
адміністративним позовом.
Відповідно до положень ч.3 ст.2 КАС
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до ст.3 ЗК України земельні
відносини регулюються Конституцією
України, даним Кодексом, а також
прийнятими відповідно до них
нормативно-правовими актами.

Разом із тим, у пп.«б» ч.1 ст.81 ЗК України
передбачено, що громадяни України
набувають права власності на земельні
ділянки на підставі безоплатної
передачі із земель державної і
комунальної власності.

Водночас, відповідно до ч.1 та ч.3 ст.116 ЗК
України громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом, або за
результатами аукціону. Безоплатна
передача земельних ділянок у власність
громадян провадиться у разі:
приватизації земельних ділянок, які
перебувають у користуванні громадян;
одержання земельних ділянок внаслідок
приватизації державних і комунальних
сільськогосподарських підприємств,
установ та організацій; одержання
земельних ділянок із земель державної
і комунальної власності в межах норм
безоплатної приватизації, визначених
цим Кодексом.

Поряд із цим, ч.6 ст.118 ЗК України
встановлено, що громадяни, зацікавлені
в одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених ст.122 цього
Кодексу. У клопотанні зазначаються
цільове призначення земельної ділянки
та її орієнтовні розміри. До клопотання
додаються графічні матеріали, на яких
зазначено бажане місце розташування
земельної ділянки, погодження
землекористувача (у разі вилучення
земельної ділянки, що перебуває у
користуванні інших осіб) та документи,
що підтверджують досвід роботи у
сільському господарстві або наявність
освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства). У разі якщо
земельна ділянка державної власності
розташована за межами населених
пунктів і не входить до складу певного
району, заява подається до Ради
міністрів Автономної Республіки Крим.
Верховній Раді Автономної Республіки
Крим, Раді міністрів Автономної
Республіки Крим, органам виконавчої
влади або органам місцевого
самоврядування, які передають земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених ст.122 цього
Кодексу, забороняється вимагати
додаткові матеріали та документи, не
передбачені цією статтею.

В той же час, у ч.7 ст.118 ЗК України
передбачено, що відповідний орган
виконавчої влади або орган місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених ст.122 цього
Кодексу розглядає клопотання у
місячний строк і дає дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або надає
мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого
дозволу може бути лише невідповідність
місця розташування об'єкта вимогам
законів, прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів, генеральних
планів населених пунктів та іншої
містобудівної документації, схем
землеустрою і техніко-економічних
обґрунтувань використання та охорони
земель адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки розробляється за
замовленням громадян суб'єктами
господарювання, що є виконавцями робіт
із землеустрою згідно із законом, у
строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня
реєстрації клопотання Верховна Рада
Автономної Республіки Крим, Рада
міністрів Автономної Республіки Крим,
відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування, який
передає земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
ст.122 цього Кодексу, не надав дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або
мотивовану відмову у його наданні, то
особа, зацікавлена в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності, у місячний
строк з дня закінчення зазначеного
строку має право замовити розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки без надання такого
дозволу, про що письмово повідомляє
Верховну Раду Автономної Республіки
Крим, Раду міністрів Автономної
Республіки Крим, відповідний орган
виконавчої влади або орган місцевого
самоврядування. До письмового
повідомлення додається договір на
виконання робіт із землеустрою щодо
відведення земельної ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки погоджується в
порядку, встановленому ст.1861 цього
Кодексу (ч.8 ст.118 ЗК України).

При цьому, відповідно до ч.9 ст.118 ЗК
України відповідний орган виконавчої
влади або орган місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених ст.122 цього
Кодексу у двотижневий строк з дня
отримання погодженого проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки (а в разі необхідності
здійснення обов'язкової державної
експертизи землевпорядної
документації згідно із законом - після
отримання позитивного висновку такої
експертизи) приймає рішення про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки та
надання її у власність.

Таким чином, з аналізу вищезазначених
норм законодавства вбачається, що
підставою для відмови у наданні
дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки може бути лише невідповідність
місця розташування об'єкта вимогам
чинного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи,
18.07.2014 р. ОСОБА_1 звернулася до КМР з
відповідним клопотанням про отримання
безоплатно у власність земельної
ділянки, в якому просила без її
погодження виділити останній земельну
ділянку орієнтованим розміром до 0,01 га
для індивідуального гаражного
будівництва, проте Листом №05702-08/Т-2469-4658
в задоволенні поданого позивачем
клопотання ДЗР ВО КМР (КМДА) було
відмовлено, у зв'язку з невідповідністю
поданого клопотання вимогам ст.118 ЗК
України, а саме у зв'язку з відсутністю
графічних матеріалів.

Розглянувши наявні в матеріалах справи
докази, суд критично ставиться до
посилань ДЗР ВО КМР (КМДА) щодо
невідповідності поданого клопотання
положенням ст.118 ЗК України, зокрема
відсутності графічних матеріалів, адже
як вбачається з матеріалів справи, до
клопотання про отримання безоплатно у
власність земельної ділянки для
індивідуального гаражного будівництва
графічні матеріали позивачем було
додано.

В той же час, ч.1 ст.122 ЗК України
визначено, що сільські, селищні, міські
ради передають земельні ділянки у
власність або у користування із земель
комунальної власності відповідних
територіальних громад для всіх потреб.

При цьому, згідно із п.«а» та п.«б» ст.9
ЗК України до повноважень Київської і
Севастопольської міських рад у галузі
земельних відносин на їх території
належить, зокрема: розпорядження
землями територіальної громади міста;
передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу.

Відповідно до п.34 ч.1 ст.26 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
(надалі-Закон №280/97) виключно на
пленарних засіданнях сільської,
селищної, міської ради вирішуються,
зокрема, питання регулювання земельних
відносин.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що наведені норми встановлюють право
КМР передавати земельні ділянки у
власність громадян, при цьому, на
пленарних засіданнях (сесії).

Водночас, ст.140 Конституції України
передбачено, що особливості здійснення
місцевого самоврядування в м. Києві та
м. Севастополі визначаються окремими
законами України.

Так, Закон України «Про столицю України
- місто-герой Київ» (надалі - Закон №401)
визначає спеціальний статус м. Києва як
столиці України, особливості
здійснення виконавчої влади та
місцевого самоврядування у місті
відповідно до Конституції України та
законів України.

Відповідно до ст.6 Закону №401 місцеве
самоврядування у м. Києві здійснюється
територіальною громадою міста як
безпосередньо, так і через Київську
міську раду, районні в місті ради (у
разі їх утворення) та їх виконавчі
органи.

Разом із тим, згідно зі ст.10 та ч.1 ст.101
Закону №401 Київська міська та районні в
місті ради (у разі їх утворення) мають
власні виконавчі органи, які
утворюються відповідно Київською
міською радою, районними в місті радами
(у разі їх утворення), підзвітні та
підконтрольні відповідним радам.
Виконавчим органом Київської міської
ради є Київська міська державна
адміністрація, яка паралельно виконує
функції державної виконавчої влади, що
є особливістю здійснення виконавчої
влади в м. Києві.

Офіційне тлумачення окремих положень
цього Закону надав Конституційний Суд
України, зокрема, рішенням від 25.12.2003 р.
№21-рп/2003, у якому зазначено, що Київська
міська державна адміністрація (надалі -
КМДА) є єдиним в організаційному
відношенні органом, який виконує
функції виконавчого органу Київради та
паралельно функції місцевого органу
виконавчої влади. З питань, віднесених
до відання місцевого самоврядування,
цей орган підзвітний і підконтрольний
Київраді, а з питань здійснення
повноважень у сфері виконавчої влади -
Кабінету Міністрів України.

Поряд із цим, відповідно до пп.8 п. «б» ч.1
ст.33 Закону №280/97 до відання виконавчих
органів сільських, селищних, міських
рад належать делеговані повноваження,
зокрема, підготовка висновків щодо
надання або вилучення в установленому
законом порядку земельних ділянок, що
проводиться органами виконавчої влади
та органами місцевого самоврядування.

Крім того, згідно із пп.3.12 п.3 Положення
про Департамент земельних ресурсів
виконавчого органу Київради (Київської
міської державної адміністрації),
затвердженого рішенням Київради №182/342
від 19.12.2002 р. (надалі - Положення №182/342),
ДЗР ВО КМР (КМДА) є структурним
підрозділом виконавчого органу
Київради (КМДА), готує та подає в
установленому порядку проекти рішень
Київради, розпоряджень Київського
міського голови, розпорядження
виконавчого органу Київради (КМДА), а
також подає свої висновки з питань:
розпорядження землями в межах міста
Києва; передачі земельних ділянок у
власність громадян та юридичних осіб;
надання земельних ділянок в
користування, вилучення земельних
ділянок; продажу земельних ділянок у
власність; викупу земельних ділянок
для суспільних потреб міста;
звільнення самовільно зайнятих
земельних ділянок; встановлення та
зміни межі районів у місті, в порядку,
встановленому законодавством України;
встановлення сервітуту (права на
обмежене користування).

Таким чином, враховуючи вищевикладене
суд приходить до висновку, що рішення
про надання дозволу на розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки та про надання її у
власність приймають органи, визначені
в ст.118 ЗК України. Їхня бездіяльність
не перешкоджає процесу відведення
земельної ділянки, оскільки здійснення
замовлення на виготовлення проектної
документації можливе без отримання
дозволу на її виготовлення. Між тим,
надання земельної ділянки або відмова
у її наданні здійснюється виключно
органами, визначеними у ст.118 ЗК
України.

Крім того, жодним нормативно-правовим
актом не передбачено право
колегіального органу міської ради
делегувати свої повноваження
будь-якому структурному підрозділу
ради, оскільки такі повноваження
здійснюються виключно депутатами
міськради, а рішення приймаються
виключно шляхом голосування.

Аналогічна позиція викладена в
постанові Верховного суду України від
10.12.2013 р. №21-358а13.

Таким чином, з аналізу наведених норм
вбачається, що ДЗР ВО КМР (КМДА)
уповноважене готувати лише висновки та
проекти рішень Київради щодо надання
земельних ділянок в установленому
законом порядку, як наслідок суд
погоджується з доводами позивача щодо
порушення відповідачем процедури
розгляду клопотання ОСОБА_1, оскільки
дане клопотання повинне розглядатись
на сесії Київради, а не структурним
підрозділом виконавчого органу
Київради (КМДА), в порядку делегування
відповідачем своїх повноважень.

В той же час, суд вважає за необхідне
звернути увагу на положення ч.2 ст.71 КАС
України, відповідно до якої в
адміністративний справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Так, ухвалою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
14.11.2014 р. було зобов'язано відповідача
надати належним чином засвідчені копії
документів, на підставі яких Листом
№05702-08/Т-2469-4658 було відмовлено ОСОБА_1 в
розгляді клопотання по суті, проте
жодних документів на виконання вимог
ухвали суду, відповідачем до суду не
надано.

Таким чином, враховуючи вищевикладене
суд приходить до висновку, що
відповідачем не доведено
правомірності прийнятого рішення щодо
відмови у розгляді по суті клопотання
ОСОБА_1 про виділення їй земельної
ділянки для індивідуального гаражного
будівництва, як наслідок суд вважає
позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною1 ст.6 КАС України гарантовано,
що кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Таким чином, завданням
адміністративного судочинства є
захист саме порушених прав, свобод та
інтересів фізичної особи.

Частиною 1 ст.11 КАС України визначено,
що розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.71 КАС України встановлено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

Крім того, в ч.2 ст.72 КАС України
зазначено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яке
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З огляду на вищевказане суд дійшов
висновку про наявність підстав для
задоволення позовних вимог позивача.
Відповідно до положень ст.94 КАС
України, судовий збір відшкодовується
позивачу.

Керуючись положеннями ст.ст. 2, 17, 71, 86,
158-163, 167, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до
Київської міської ради - задовольнити.

2. Визнати протиправними дії
Київської міської ради щодо порушення
процедури розгляду клопотання ОСОБА_1
про виділення та передачу у власність
земельної ділянки для будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації орієнтованою
площею 0,01 га в межах м. Києва.

3. Зобов'язати Київську міську раду
розглянути подане клопотання ОСОБА_1
про виділення та передачу у власність
земельної ділянки для будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації орієнтованою
площею 0,01 га в межах м. Києва відповідно
до законодавства.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1
понесені судові витрати в розмірі 73
(сімдесят три) грн. 08 коп. із Державного
бюджету України.

Постанова набирає законної сили у
порядку, встановленому в ст.254 КАС
України та може бути оскаржена до
апеляційного суду в порядку та строки,
визначені ст.ст.185-187 КАС України.

Суддя
Б.В. Санін