Справа № 815/4347/14
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4347/14
УХВАЛА

02 грудня 2014 року Одеський
окружний адміністративний суд у
складі:

головуючого судді - Завальнюка І.В.,

суддів - Токмілової Л.М., Цховребової
М.Г.,

за участю секретаря - Маковейчук Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Державної виконавчої служби України,
Державної казначейської служби
України про визнання бездіяльності
неправомірною, стягнення матеріальної
та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду із вказаним
адміністративним позовом, в якому
просить визнати неправомірною
бездіяльність відповідача-1 щодо
неналежного виконання судового
рішення від 06.06.2007 року; відшкодувати
матеріальну шкоду в сумі 7828 гривень та
моральну шкоду в сумі 3000 гривень.

25 листопада 2014 р. до суду надійшло
клопотання представника позивача про
відвід головуючого судді Завальнюка
І.В. по справі № 815/4347/14 через сумнів у
його неупередженості. В обґрунтування
заявленого відводу представник
позивач послався на винесену судом
30.07.2014 р. ухвалу, якою позовні вимоги
ОСОБА_1 до Державної виконавчої служби
України про визнання бездіяльності
неправомірною - залишено без розгляду;
відмовлено у відкритті провадження по
справі за її позовом до Державної
казначейської служби України про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди. Так, на думку представника
позивача, постановлення зазначеної
ухвали свідчить про обмеження у
доступі до правосуддя та викликає
сумніви щодо можливого забезпечення
права позивача на справедливий суд.

В судовому засіданні представник
позивача вищезазначену заяву
підтримав та просив задовольнити.

Представник Державної виконавчої
служби України проти задоволення заяви
заперечував.

Представник Державної казначейської
служби України до суду не з'явився, про
час та місце судового розгляду справи
повідомлений належним чином.

Вислухавши думки учасників процесу,
суд вважає за необхідне в задоволенні
заяви про відвід судді відмовити,
оскільки для цього відсутні підстави,
передбачені ст. 27 КАС України.

Відповідно до вимог ст. 30 КАС України,
за наявності підстав, зазначених у
статтях 27-28 Кодексу адміністративного
судочинства України, суду може бути
заявлено відвід особами, які беруть
участь у справі. Відвід повинен бути
вмотивований і заявлений до початку
судового розгляду.

За змістом ст.27 КАС України суддя не
може брати участі в розгляді
адміністративної справи і відводиться
за наявності обставин, які викликають
сумнів у неупередженості судді.

Право заявляти відвід повинно
реалізовуватися відповідно до порядку,
встановленого законом. Частиною 3
статті 30 КАС України передбачено, що
заява про відвід (самовідвід) має бути
вмотивованою.

Вмотивованою можна вважати заяву про
відвід, в якій міститься виклад та
аналіз фактичних підстав, що вказують
на упередженість судді, деталізація
цих фактів, зазначення того, що
підстави для заявленого відводу
викликають сумнів у безсторонності,
посилання на засоби доказування та
докази, які в них містяться, якими
підтверджуються наведені обставини, що
свідчать про юридичні підстави для
відводу тощо.

Оцінюючи покладені в основу заявленого
відводу представником позивача доводи,
суд дійшов висновку про їх
необґрунтованість та
невмотивованість.

Так, з огляду на ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 09.10.2014 р., якою скасована ухвала
Одеського окружного адміністративного
суду від 30.07.2014 р. та яку представник
позивача поклав в основу заяви про
відвід, судом прийнято передчасне
рішення про пропуск позивачем
спеціального десятиденного строку
звернення до суду із позовом про захист
права, порушеного бездіяльністю
виконавчої служби, яка тривала 7 років,
починаючи з червня 2007 року. При цьому
представником позивача так і не
пояснено, коли ж саме позивач дізналась
про порушення її прав та інтересів
бездіяльністю, яка тривала 7 років, з
метою обрахування спеціального
десятиденного строку на звернення до
суду із даними позовними вимогами.
Посилання на судове рішення від 20.03.2014
р. є недоречним, оскільки не дозволяє
зробити акцент на юридичному факті,
тобто дії чи події, які набули
юридичного значення зі спливом строку.
При цьому, строк звернення до суду є
матеріально-правовим, а не
процесуальним.

Оцінюючи посилання представника
позивача на порушення суддею присяги,
суд вважає за необхідне звернути його
увагу на наступне.

На підставі частини другої статті 83
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» суддю може бути
притягнуто до відповідальності в разі
скасування або зміни судового рішення,
в ухваленні якого він брав участь, лише
коли порушення допущено внаслідок
умисного порушення норм права чи
неналежного ставлення до службових
обов'язків.

Такий підхід відповідає міжнародним
стандартам у сфері судочинства. Так,
Комітет Міністрів Ради Європи в
Рекомендації CM/Rec (2010) 12 державам-членам
щодо суддів: незалежність,
ефективність та обов'язки, ухваленій 17
листопада 2010 року, зазначає, що
тлумачення закону, оцінювання фактів
та доказів, які здійснюють судді для
вирішення справи, не повинні бути
приводом для відповідальності судді,
за винятком випадків злочинного наміру
або грубої недбалості (пункти 66, 68).
Подібна позиція висловлена й
Венеціанською комісією у висновку від
16 - 17 березня 2007 року N CDL-AD(2007)003 щодо
законопроекту про судоустрій та
законопроекту про статус суддів в
Україні. У ньому було наголошено, що
неправильне тлумачення закону суддею
має вирішуватися шляхом апеляції, а не
шляхом дисциплінарної процедури (пункт
40).

Втім, будь-якого невірного тлумачення
закону судом першої інстанції в ході
апеляційного розгляду встановлено не
було. Натомість підставою для
скасування судового рішення слугувало
невстановлення конкретної дати, з якої
позивач дізналась про порушення її
права семирічною бездіяльністю.

Заява позивача про відвід судді
позбавлена викладу та аналізу
фактичних підстав, що вказують на
упередженість судді, деталізації цих
фактів, зазначення того, що підстави
для заявленого відводу викликають
сумнів у безсторонності, посилань на
засоби доказування та докази, які в них
містяться, якими підтверджуються
наведені обставини, що свідчать про
юридичні підстави для відводу тощо, у
зв'язку із чим суд дійшов висновку про
необґрунтованість заяви про відвід
судді Завальнюка І.В. та відсутність
підстав для її задоволення.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 27, 28, 30, 31 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви представника
ОСОБА_1 про відвід головуючого судді
Завальнюка І.В. відмовити.

Розгляд справи здійснювати в тому
ж складі суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 04.12.2014
року.

Головуючий суддя
__________________ І.В. Завальнюк

Суддя
__________________ Л.М. Токмілова

Суддя
__________________ М.Г. Цховребова

відмова у відводі

Дії