Справа № 2а-11611/11/2670
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2014-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/22529/12

№ К/9991/22529/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
судді-доповідача:Усенко Є.А.,суддів:
Веденяпіна О.А., Зайцева
М.П.,розглянувши у попередньому
судовому засіданні

касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції у м.
Києві по роботі з великими платниками
податків Державної податкової служби

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
16.11.2011

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 14.03.2012

у справі № 2а-11611/11/2670 Окружного
адміністративного суду м. Києва

за позовом Спільного
українсько-німецького товариства з
обмеженою відповідальністю «Кершер»

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції (СДПІ) у м. Києві
по роботі з великими платниками
податків

про скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
16.11.2011, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 14.03.2012,
позов задоволено частково: визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення від 15.07.2011 №
в частині застосування штрафних
(фінансових) санкцій у сумі 228910,00 грн. В
іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі СДПІ у м. Києві по
роботі з великими платниками податків
просить скасувати ухвалені у справі
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій та прийняти нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову
повністю, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права.

Позивач не реалізував процесуальне
право подати заперечення на касаційну
скаргу.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

В судовому процесі встановлено, що ДПІ
у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська проведено перевірку
господарської одиниці позивача - АЗС,
розташовану за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул. Запорізьке шосе,
11-б. За результатами вказаної перевірки
складено акт від 15.07.2011 № про
порушення позивачем норм пунктів 1,12,13
статті 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» (Закон № 265/95-ВР), а саме:
реалізація товарів, не облікованих у
встановленому порядку, на загальну
суму 114455,00 грн. (на АЗС відсутній другий
примірник змінного звіту АЗС за формою
№17-НП, порушено порядок ведення обліку
на загальну суму 423035,50 грн., на момент
перевірки відсутні накладні,
товарно-транспортні накладні); не
відповідність суми готівкових коштів
на місці проведення розрахунків сумі,
зазначеній в денному звіті реєстратора
розрахункових операцій (далі- РРО), на
6,10 грн.

За наслідками перевірки та процедури
адміністративного оскарження СДПІ у м.
Києві по роботі з великими платниками
податків прийнято податкове
повідомлення-рішення від 15.07.2011 №
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій у сумі 228911,00 грн.

Відповідно до пункту 12 статті 3 Закону
№ 265/95-ВР суб'єкти підприємницької
діяльності, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій
та/або в безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо) при
продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані вести
у порядку, встановленому
законодавством, облік товарних запасів
на складах та/або за місцем їх
реалізації, здійснювати продаж лише
тих товарів, які відображені в такому
обліку, за винятком продажу товарів
особами, які відповідно до
законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку обсягів реалізованих товарів
(наданих послуг).

Статтею 6 вказаного Закону встановлено,
зокрема, що облік товарних запасів
ведеться юридичною особою (її філією,
відділенням, іншим відокремленим
підрозділом) - у порядку, визначеному
відповідним національним положенням
(стандартом) бухгалтерського обліку.

Закон України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» визначає правові засади
регулювання, організації, ведення
бухгалтерського обліку та складання
фінансової звітності в Україні. Цей
Закон поширюється на всіх юридичних
осіб, створених відповідно до
законодавства України, незалежно від
їх організаційно-правових форм і форм
власності, а також на представництва
іноземних суб'єктів господарської
діяльності, які зобов'язані вести
бухгалтерський облік та подавати
фінансову звітність згідно з
законодавством.

Статтею 8 цього Закону встановлено, що
питання організації бухгалтерського
обліку на підприємстві належать до
компетенції його власника (власників)
або уповноваженого органу (посадової
особи) відповідно до законодавства та
установчих документів. Підприємство
самостійно обирає форму
бухгалтерського обліку як певну
систему регістрів обліку, порядку і
способу реєстрації та узагальнення
інформації в них з додержанням єдиних
засад, встановлених цим Законом, та з
урахуванням особливостей своєї
діяльності і технології обробки
облікових даних.

Підставою для бухгалтерського обліку є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Для контролю та впорядкування
оброблення даних на підставі первинних
документів можуть складатися зведені
облікові документи. Інформація, що
міститься у прийнятих до обліку
первинних документах,
систематизується на рахунках
бухгалтерського обліку в регістрах
синтетичного та аналітичного обліку
шляхом подвійного запису їх на
взаємопов'язаних рахунках
бухгалтерського обліку (стаття 9 цього
Закону).

Відповідно до пункту 6.2. Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р.
за № 168/704, первинні документи та
облікові регістри, що пройшли обробку,
бухгалтерські звіти і баланси до
передачі їх до архіву підприємства,
установи повинні зберігатися в
бухгалтерії у спеціальних приміщеннях
або зачинених шафах під
відповідальністю осіб, уповноважених
головним бухгалтером.

З урахуванням специфіки здійснення
діяльності із роздрібної торгівлі
нафтопродуктами та з метою
встановлення єдиного порядку
організації та виконання робіт,
пов'язаних з прийманням,
транспортуванням, зберіганням,
відпуском та обліком товарної нафти і
нафтопродуктів наказом Міністерства
палива та енергетики України,
Міністерства економіки України,
Міністерства транспорту та зв'язку
України, Державного комітету України з
питань технічного регулювання та
споживчої політики від 20.05.2008 р.
№ 281/171/578/155 затверджено Інструкцію про
порядок приймання, транспортування,
зберігання, відпуску та обліку нафти і
нафтопродуктів на підприємствах і
організаціях України (зареєстровано
Міністерством юстиції України 02.09.2008 р.
за № 805/15496) (далі - Інструкція № 281).

Відповідно до пункту 10.2.10 Інструкції №
281 на підставі товарно-транспортних
накладних (ТТН) та акта приймання (у
разі його наявності) оператор АЗС має
оприбуткувати прийнятий нафтопродукт
за марками та видами (дизельне паливо
залежно від масової частки сірки) -
зробити необхідні записи в журналі
обліку надходження нафтопродуктів на
АЗС за формою № 13-НП. Дані про
оприбутковані нафтопродукти
заносяться до змінногозвіту АЗС за
формою № 17-НП.

Пунктом 10.3.1.3 Інструкції передбачено,
що відпуск нафтопродуктів за готівку
відображається у змінному звіті АЗС за
формою № 17-НП. За цією ж формою змінного
звіту здійснюється і кількісний облік
нафтопродуктів за марками і видами (для
дизельного палива в залежності від
масової частки сірки). Змінний звіт
форми № 17-НП складається після
завершення зміни оператором АЗС у двох
примірниках, з яких один з доданими ТТН
здається до бухгалтерської служби
підприємства, а другий залишається на
АЗС у матеріально-відповідальної
особи, на яку покладено ведення обліку
руху нафтопродуктів.

Бухгалтерські служби підприємств
перевіряють та приймають змінні звіти
з доданими до них первинними
документами (ТТН, талони, відомості
встановленої форми, супровідні
відомості за інкасацією готівки та
інші), перевіряють правильність
перенесення показників лічильників
паливно-розливної колонки, ОРК з
попередньої зміни, звіти про обсяг
реалізації і форми оплати за РРО,
визначення фактичних залишків
нафтопродуктів у резервуарах АЗС за
результатами вимірювання,
відображених у формі № 17-НП, та
надходження готівки. Зроблені під час
перевірки змінних звітів виправлення
засвідчуються підписами операторів
АЗС, керівника АЗС та головного
бухгалтера або за його дорученням
іншим працівником бухгалтерської
служби підприємства (положення пунктів
10.4.1 та 10.4.3, 16.1, 16.2 Інструкції).

Таким чином, обліковими документами,
які фіксують та підтверджують
надходження та реалізацію
нафтопродуктів на АЗС є, зокрема,
змінні звіти за формою № 17-НП та журнал
обліку надходження нафтопродуктів
форми № 13-НП, які повинні зберігатися
на АЗС.

Натомість, Інструкцією не передбачено
обов'язкового зберігання ТТН на АЗС,
оскільки вони передаються до
бухгалтерської служби підприємства.

Наказом Генерального директора СП ТОВ
«Кершер» від 30.12.2010 № 537 затверджено
Положення про облікову політику СП ТОВ
«Кершер».

Вказаним Положенням встановлено
порядок складання змінних звітів з
обліку нафтопродуктів форми № 17-НП:
добовий змінний звіт складається для
відображення руху нафтопродуктів у
бухгалтерському обліку з 00 годин до 00
годин.

На АЗС СП ТОВ «Кершер» кількісний облік
нафтопродуктів здійснюється за формою
змінного звіту №17-НП, який складається
оператором АЗС після закінчення зміни
у двох примірниках, один з яких разом з
ТТН на доставку нафтопродуктів
здається до бухгалтерської служби
підприємства, а другий залишається на
АЗС.

Як свідчить змінний звіт АЗС за 28.01.2011, в
день проведення перевірки надходжень
нафтопродуктів не було, що об'єктивно
підтверджує доводи позивача про
причину відсутності на АЗС
товарно-транспортних накладних.

В акті перевірки відсутня інформація
щодо наявності розбіжностей між даними
Х-звіту РРО, роздрукованого на момент
перевірки, та фактичними залишками
нафтопродуктів на АЗС, визначених
шляхом інвентаризації цих залишків з
урахуванням положень Інструкції №128.
До матеріалів справи додано лише
інформацію щодо виявлених перевіркою
фактичних залишків нафтопродуктів,
тоді як копія Х-звіту за 28.01.2011 з
інформацією щодо залишків
нафтопродуктів за даними обліку
позивача відсутня.

Крім того, як свідчить акт перевірки,
податковим органом не зафіксовано
факту реалізації не облікованого
товару, а є посилання виключно на
порушення порядку обліку товару за
місцем реалізації.

З огляду на викладене, висновок судів
першої та апеляційної інстанцій, що
оспорюванне позивачем податкове
повідомлення-рішення, як таке, що
прийняте із порушенням законодавства,
чинного на час виникнення
правовідносин, з приводу прав і
обов'язків в якому виник спір, підлягає
скасуванню в частині застосування
штрафних (фінансових) санкцій,
встановлених ст. 20 Закону № 265/95-ВР, у
сумі 228910,00 грн., відповідає
встановленим у справі обставинам та
правильному застосуванню норм
матеріального права.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Касаційний перегляд справи здійснено в
межах касаційної скарги відповідно до
вимог частини 2 ст. 220 КАС України.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції у м.
Києві по роботі з великими платниками
податків Державної податкової служби
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 16.11.2011 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 14.03.2012 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Є.А. Усенко Судді:
О.А. Веденяпін М.П. Зайцев