Справа № 9101/34361/2011
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2011-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2011 р. справа № 2а-6109/10

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого судді:
Сафронової С.В.

суддів: Поплавського
В.Ю. Чепурнова Д.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі міста
Запоріжжя на постанову
Шевченківського районного суду міста
Запоріжжя від 28 жовтня 2010 року

у адміністративній справі № 2а-6109/10 за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі міста
Запоріжжя про перерахунок та виплату
пенсії по інвалідності, -

в с т а н о в и л а:

Постановою Шевченківського районного
суду міста Запоріжжя від 28 жовтня 2010
року вимоги позивача задоволені,
визнано протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі міста
Запоріжжя та зобов'язано відповідача
здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1
державної та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю відповідно до
вимог Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»починаючи з 21 липня 2010 року
визначену згідно ч.4 ст.54 в розмірі
восьми мінімальних пенсій за віком та
ст.50 в розмірі 75 відсотків мінімальної
пенсії за віком, розрахованих
відповідно до ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»з відрахуванням раніше
отриманих сум.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, відповідач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та постановити нове рішення,
яким відмовити позивачці у задоволенні
позову.

Дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правову оцінку обставин у
справі та повноту їх встановлення,
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги відповідача, та про залишення
постанови суду першої інстанції без
змін.

Судом першої інстанції встановлено та
матеріалами справи підтверджено, що
позивач має статус особи, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи 1-ї категорії та є інвалідом
2 групи захворювання внаслідок
Чорнобильської катастрофи, у зв'язку з
чим перебуває на обліку в Управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі міста
Запоріжжя і одержує державну пенсію по
інвалідності 3 групи, призначену йому
на підставі статті 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»№ 796-ХІІ
(далі -Закон № 796-ХІІ) а також додаткову
пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю,
призначену на підставі статті 50 цього
Закону як інваліду 3 групи.

Встановленим також по справі є та
обставина, що розрахунок державної та
додаткової пенсій позивачці
територіальний орган УПФ проводить
виходячи із розміру, установленого
постановою Кабінету Міністрів України
від 3 січня 2002 року № 1 «Про підвищення
розмірів пенсій та інших соціальних
виплат окремим категоріям пенсіонерів,
фінансування яких здійснюється за
рахунок коштів державного бюджету»
(далі - постанова КМУ від 3 січня 2002 року
№ 1) та постанови Кабінету Міністрів
України від 16.07.2008 року № 654 «Про
підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян»(далі -постанова
КМУ від 16.07.2008 року № 654).

Задовольняючи вимоги позивача, суд
першої інстанції виходив з того, що
вихідним критерієм розрахунку
позивачу державної та додаткової
пенсій, передбачених статтями 50, 54
Закону № 796-ХІІ, виступає мінімальна
пенсія за віком, розмір якої згідно зі
статтею 28 Закону України від 9 липня 2003
року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»(далі -
Закон № 1058-ІV) встановлюється в розмірі
визначеного законом прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

Колегія суддів погоджується з
наведеними висновками суду, оскільки
відповідно до частини 4 статті 54 Закону
№ 796-ХІІ (у редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
розміри пенсій для інвалідів 2 групи,
щодо яких установлено зв'язок із
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими восьми мінімальних пенсій
за віком, а згідно зі статтею 50
зазначеного Закону особам, віднесеним
до категорії 1, інвалідам 2 групи
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у
розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії
за віком.

Таким чином, вихідним критерієм
розрахунку державної та додаткової
пенсій виступає мінімальна пенсія за
віком, розмір якої згідно з ч.1 ст.28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»від 9 липня 2003 року № 1058-ІV
(далі - Закон № 1058-ІV) встановлюється у
розмірі визначеного законом
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Доводи апелянта щодо необхідності
застосування до спірних правовідносин
положень відповідних постанов КМУ,
колегією суддів до уваги не
приймаються, оскільки установлені в
урядових нормативних актах розміри
сум, з яких проводиться розрахунок
пенсій не відповідають розмірам
мінімальної пенсії за віком та
суперечать змісту статей 50, 54 Закону №
796-ХІІ.

Не вважає колегія суддів перешкодою
для розрахунку пенсій позивача з
застосуванням величини - мінімального
розміру пенсії за віком і положення
частини 3 статті 28 Закону № 1058-IV,
оскільки чинним законодавством не
встановлено іншого мінімального
розміру пенсії за віком, крім
передбаченого частиною 1 цієї статті.

Правильними є висновки суду першої
інстанції в частині визнання за
можливе застосування вищенаведеного
порядку обчислення позивачу державної
та додаткової пенсій, тобто їх
розрахунку виходячи із положень статей
50, 54 Закону № 796-ХІІ, за той період часу,
коли дія цих норм не була змінена.

Так, суд першої інстанції вірно звернув
увагу на період дії Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України»від 28.12.2007
р., яким змінювалася редакція статей 50,
54 Закону № 796-ХІІ та положеннями якого
відповідач зобов'язаний був керуватися
у період з 01.01.2008 року по 21.05.2008 року,
тобто до визнання цих положень
державного бюджету неконституційними
Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-р/2008

Враховуючи, що позивачу державна та
додаткова пенсії в розмірах,
визначених статтями 50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської
катастрофи»відповідачем не
нараховувалася, колегія суддів вважає
законним судове рішення в частині
покладення на відповідача обов'язку
вчинити певні дії з урахуванням змісту
права позивача, яке було підтверджено
рішенням суду.

Тобто, колегія суддів вважає
правильним визначений судом спосіб
захисту прав позивача шляхом
зобов'язання відповідача здійснити
нарахування та виплату позивачу
державної пенсії у розмірі,
визначеному для інвалідів 2 групи
частиною 4 статті 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»- не нижчому
ніж 8 мінімальних пенсій за віком, та
додаткової пенсії у розмірі,
визначеному для інвалідів 2 групи
статтею 50 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»- не нижчому ніж 75 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до частини третьої статті 67
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», яка набрала чинності 31
жовтня 2006 року, у разі збільшення
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, підвищується
розмір пенсії, визначений відповідно
до статті 54 цього Закону, а також розмір
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4
категорій, та розмір щомісячної
компенсації сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи. Перерахунок пенсії
здійснюється з дня встановлення нового
розміру прожиткового мінімуму.

Із аналізу зазначеної норми, яка є
імперативною, вбачається, що підставою
для перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму,
і цей перерахунок здійснюється з дня
встановлення цього мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», мінімальний розмір
пенсій за віком встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом. Тобто, новий
мінімальний розмір пенсії за віком
залежить від нового розміру
прожиткового мінімуму.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про неправомірність дій
відповідача щодо виплати позивачу
пенсії у розмірах менших ніж, це
передбачено Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»є
обґрунтованим.

Погоджується колегія суддів з рішенням
суду першої інстанції в частині
визначення періоду захисту права
позивача на отримання пенсії, з огляду
на наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» пенсія - щомісячна
пенсійна виплата в солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом.

Тобто, законом не встановлюється ані
строковість, ані обмеженість у часі цих
видів виплат, окрім випадку, якщо певна
група інвалідності встановлена до
конкретно визначеного МСЕК часу. Із
визначення поняття пенсії випливає, що
ці виплати здійснюються на постійній
основі, один раз на місяць протягом
невизначеного періоду часу, або на
період встановлення конкретної групи
інвалідності.

Отже, виплату пенсії позивачу, як особі,
що має статус постраждалої внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1-ї
категорії та є інвалідом 2 групи
захворювання внаслідок Чорнобильської
катастрофи, може бути обмежено лише
визначеною МСЕК датою, до якої позивачу
встановлена 2 група інвалідності. У
даному випадку, дата інвалідності
позивача -встановлена з 04.01.2001 року та
безстроково (а.с.8).

Таким чином, суд першої інстанції
правильно вирішив про захист прав
позивача за період в межах строку
звернення до суду і без зазначення
кінцевої дати нарахування та виплати
позивачу державної і додаткової пенсії
як інваліду ЧАЕС 2 групи, оскільки в
іншому випадку суд би обмежив право
позивача на отримання державної пенсії
та щомісячної додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, яка повинна
виплачуватись постійно.

При цьому, колегія суддів зазначає про
відсутність у адміністративного суду
компетенції на визначення періоду
нарахування та виплати позивачу
державної пенсії та щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, оскільки це є виключно
повноваженнями органів пенсійного
фонду України. Звертає на себе увагу
також те, що на спірні у цій справі
правовідносини, не розповсюджується
правило, за яким судова постанова не
може стосуватися дій, що ще не
розпочалися, оскільки існують усі
юридичні умови для їх вчинення
відповідачем.

Так, предметом позову у цій справі є
протиправні дії суб'єкта владних
повноважень, які пов'язані з
щомісячними пенсійними виплатами
позивачу, як особі зі статусом, що
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи 1-ї категорії та інваліда 2
групи по захворюванню внаслідок
Чорнобильської катастрофи,
встановленої безстроково.

На момент розгляду даної справи
відносини між позивачем та
відповідачем ще не завершилися, і
відповідач у цій справі продовжує до
теперішнього часу виплачувати
позивачу держану і додаткову пенсії у
розмірі меншому ніж це визначено
статтею 50 та 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» для
інвалідів 2 групи.

До теперішнього часу позивач не
позбавлений правового статусу
«постраждалого від аварії на ЧАЕС 1
категорії»і має 2 групу інвалідності,
встановлену безстроково. Тобто не
змінилися обставини з урахуванням яких
позивачу призначена, нараховується та
виплачується пенсія, а на
законодавчому рівні не вносилося змін
до ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» щодо розміру пенсії.

Доводи апелянта не спростовують
вищенаведених висновків суду першої
інстанції, та суперечать приписам
частини другої статті 19 Конституції
України за змістом якої: органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

За наведених обставин, колегія суддів
дійшла висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги відповідача та для скасування
рішення суду першої інстанції.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі міста
Запоріжжя -залишити без задоволення,
постанову Шевченківського районного
суду міста Запоріжжя від 28 жовтня 2010
року -залишити без змін

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
порядку та строки, визначені статтею 212
КАС України.

Головуючий:
С.В. Сафронова

Суддя:
В.Ю. Поплавський

Суддя:
Д.В. Чепурнов