Справа № 813/5236/14
Суддя: Курилець А.Р.
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 р.
Справа № 876/9925/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді
Курильця А.Р.,

суддів
Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

з участю секретаря
Рак Х.І.,

представника відповідача
Кіндратіва С.І.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
ухвалу Львівського окружного
адміністративного суду від 02 жовтня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 до
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області, Департаменту
містобудування Львівської міської
ради, Залізничного відділу Львівського
міського управління Головного
управління Державної
санітарно-епідеміологічної служби у
Львівській області, Залізничного
районного відділу Головного
управління Міністерства надзвичайних
ситуацій України м.Львова, Управління
комунальної власності Департаменту
економічної політики Львівської
міської ради, Відділу приватизації
державного житлового фонду
Залізничного району м.Львова, Відділу
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Львівського міського управління
юстиції про визнання незаконними та
скасування рішень,-

в с т а
н о в и в:

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 звернулися в суд
з адміністративним позовом до
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області, Департаменту
містобудування Львівської міської
ради, Залізничного відділу Львівського
міського управління Головного
управління Державної
санітарно-епідеміологічної служби у
Львівській області, Залізничного
районного відділу Головного
управління Міністерства надзвичайних
ситуацій України м.Львова, Управління
комунальної власності Департаменту
економічної політики Львівської
міської ради, Відділу приватизації
державного житлового фонду
Залізничного району м.Львова, Відділу
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Львівського міського управління
юстиції про визнання незаконними та
скасування рішень.

Ухвалою Львівського окружного
адміністративного суду від 02 жовтня 2014
року позов залишено без розгляду в
зв'язку з пропуском позивачами строку
звернення до суду.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, позивач ОСОБА_2 оскаржила його в
апеляційному порядку. Вважає, що
оскаржувана ухвала прийнята з неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи, з помилковим застосуванням
норм процесуального права, оскільки
суд не з'ясував, коли позивачі
дізналися про порушення їхнього права.
Судом першої інстанції не надано
належної правової оцінки тому факту, що
причини пропуску строку звернення до
суду є поважними. Просить скасувати
оскаржувану ухвалу, яка перешкоджає
подальшому провадженню у справі, і
направити справу для продовження
розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення представників сторін,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги в їх сукупності,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційну скаргу необхідно
задовольнити з наступних підстав.

Залишаючи без розгляду позовну заяву
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
не зазначено та не надано до суду
обгрунтованих та належних доказів на
підтвердження поважності причин
пропуску звернення до
адміністративного суду з зазначеними
позовними вимогами, а тому підстави для
визнання поважними причини пропуску
строку звернення позивача до суду з
вказаними позовними вимогами відсутні.
Проте колегія суддів не може
погодитися з такими висновками суду
першої інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 99 КАС
України, адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що позивачі просять
визнати незаконними висновок
Управління архітектури Департаменту
містобудування Львівської міської
ради за №3-Ш-2017/2401 від 11.03.2008 року; дозвіл
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області за №1/344-09 на
виконання будівельних робіт з
реконструкції житлового будинку від
14.04.2009 року; акт готовності об'єкту до
експлуатації - Індивідуального
житлового будинку після реконструкції
з розширенням за рахунок добудови та
надбудови від 31.12.2009 року за №1210;
сертифікат відповідності за № ЛВ 000354
про відповідність закінченого
будівництвом об'єкта проектній
документації, вимогам державних
стандартів, будівельних норм і правил;
наказ Управління комунальної
власності департаменту економічної
політики Львівської міської ради за
№1063-а «Про оформлення права приватної
власності на житловий будинок АДРЕСА_1»
від 23.06.2010 року; свідоцтво від 23.06.2010
року серія САС №885507 про право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1,
видане Відділом приватизації
державного житлового фонду
Залізничного району м.Львова; витяг
№26888758 про реєстрацію права власності
на нерухоме майно від 02.08.2010 року,
зареєстрованого ОКП ЛОР «БТІ та ЕО».

Суд першої інстанції, залишаючи позов
без розгляду покликався на наявність в
матеріалах справи рішення
Залізничного районного суду м.Львова
від 31.10.2011 року та ухвали Апеляційного
суду Львівської області від 05.06.2012 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, треті особи:
Львівська міська рада, Залізнична
районна адміністрація Львівської
міської ради, Управління Держкомзему у
м.Львові, про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою
площею 0,0459 га по АДРЕСА_1 та рішення
Залізничного районного суду м.Львова
від 21.10.2013 року у цивільній справі
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 до ОСОБА_5,
Львівської міської ради, Управління
Держкомзему у м.Львові про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою та визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку.

Колегія суддів зазначає, що аналізом
вищевказаних рішень суду не дає
можливості стверджувати, що дані
процесуальні документи суду
стосувалися надання дозволу на
реконструкцію чи безпосередньо
здійсненої реконструкції будинку
АДРЕСА_1. Інших рішень судів з цими ж
сторонами, суд першої інстанції не
досліджував.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що посилання
позивачів на те, що про порушення своїх
прав вони дізнались лише після
отримання листа Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області від 11.04.2014 року за
№7/13-6-1843 є вірними та свідчать про те, що
причини пропуску строку звернення до
суду є поважними. Разом з тим,
вищенаведені обставини судом першої
інстанції не було взято до уваги та
належним чином не надано оцінку.

Таким чином, колегія суддів прийшла до
переконання, що судом першої інстанції
дано передчасну юридичну оцінку
фактичним обставинам справи, оскільки
причини пропуску позивачем строку
звернення до суду є поважними.

Крім того, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що суд першої
інстанції, залишивши без розгляду
позовну заяву позивача, позбавив його
можливості захистити свої права та
інтереси, відповідно порушив його
право на захист прав, свобод та
інтересів і розгляд справи в
адміністративному суді, гарантовані
ст.6 КАС України.

Європейський суд з прав людини у своїй
прецедентній практиці виходить із
того, що положення пункту 1 статті 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод гарантує
кожному право подати до суду будь-який
позов, що стосується його цивільних
прав і обов'язків. Проте право на суд не
є абсолютним і воно може бути піддане
обмеженням, дозволеним за змістом, тому
що право на доступ до суду за своєю
природою потребує регулювання з боку
держави. Разом з тим, такі обмеження не
повинні впливати на доступ до суду чи
ускладнювати цей доступ таким чином і
такою мірою, щоб завдати шкоди суті
цього права, та мають переслідувати
законну мету. Проявом цього права є
забезпечення для кожної особи
можливості звернутися до суду.

Європейський Суд з прав людини у справі
"Іліан проти Туреччини" зазначає, що
правило встановлення обмежень доступу
до суду у зв'язку з пропуском строку
звернення повинно застосовуватися з
певною гнучкістю і без надзвичайного
формалізму, воно не застосовується
автоматично і не має абсолютного
характеру; перевіряючи його виконання
слід звертати увагу на обставини
справи.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини, а ст.17
Закону України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" передбачає, що суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику Суду як джерело
права.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку, що
оскаржувану ухвалу суду першої
інстанції необхідно скасувати як таку,
що постановлена з порушенням норм
процесуального права з направленням
справи до суду першої інстанції для
продовження її розгляду, оскільки
доводи апеляційної скарги є
обґрунтованими та повністю
спростовують висновки суду першої
інстанції, а тому апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а оскаржувана
ухвала, як така, що перешкоджає
подальшому провадженню у справі -
скасуванню, і направленню справи для
продовження розгляду до суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст.195,199,204,205,206,254 КАС
України, суд,-

у х
в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
повністю.

Ухвалу Львівського окружного
адміністративного суду від 02 жовтня 2014
року у справі № 813/5236/14 - скасувати, а
матеріали справи направити суду першої
інстанції для продовження розгляду.

Ухвала є остаточною і оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий
А.Р.Курилець

Судді
М.П.Кушнерик

О.І.Мікула

Повний текст ухвали виготовлений 27
листопада 2014 року.