Справа № 819/2141/14-а
Суддя: Шинкар Т.І.
Дата ухвалення: 2014-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2014 р.
Справа № 876/9993/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Шинкар Т.І.,

суддів
Ільчишин Н.В., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 13 жовтня 2014
року у справі №819/2141/14-a за позовом
ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої
служби Заліщицького районного
управління юстиції про скасування
постанови про відкриття виконавчого
провадження,-

В С Т А Н О В И В:

29.09.2014р. ОСОБА_1 звернувся з позовом в
суд до Відділу державної виконавчої
служби Заліщицького районного
управління юстиції (далі - ВДВС
Заліщицького РУЮ), просив скасувати
постанову про відкриття виконавчого
провадження №44435880 від 19.08.2014р.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 13.10.2014р. в
задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 13.10.2014р. та
прийняти рішення, яким задовольнити
позовні вимоги. Апеляційну скаргу
обґрунтовує тим, що Заліщицьким
районним судом 25.11.2010р. видано
виконавчий лист, на підставі якого
відкрито виконавче провадження про
стягнення з нього на користь стягувача
ОСОБА_2 боргу в сумі 159 419,22 грн. Рішення
ним виконано добровільно,
заборгованість сплачена у повному
обсязі, що підтверджується
відповідними розписками. До того ж,
виконавче провадження відкрито ще у 2010
році, тому відповідачем пропущено
строки звернення з виконавчим
документом (постановою державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору) до виконання.

Сторони повноважних представників в
судове засідання не забезпечили, а тому
відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України
розгляд даної справи судом апеляційної
інстанції здійснюється в порядку
письмового провадження, за наявними у
справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи, доводи
апеляційної скарги та подані
заперечення, колегія суддів приходить
до висновку, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а рішення
суду без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
Заліщицьким районним судом
Тернопільської області 25.11.2010р. видано
виконавчий лист №2-1338 про стягнення з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 159 419,22 грн.
боргу.

На підставі виконавчого листа старшим
державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Заліщицького районного управління
юстиції винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження від
15.12.2010р. ВП №23464315 про стягнення
вказаного боргу та надано строк на
добровільне виконання до 22.12.2010р.

Оскільки у наданий строк ОСОБА_1 не
сплачено борг, 23.12.2010р. винесено
постанову про стягнення з боржника
виконавчого збору у розмірі 15 941,92 грн.

18.08.2014р. ОСОБА_2 звернувся з заявою до
Начальника ВДВС Заліщицького РУЮ, в
якій просив закрити виконавче
провадження у даній справі у зв'язку зі
сплатою ОСОБА_1 заборгованості у
повному розмірі.

Заступником начальника ВДВС
Заліщицького РУЮ 18.08.2014р. винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого листа №2-1338 від 25.11.2010р. та
виведено в окреме виконавче
провадження постанову про стягнення з
боржника виконавчого збору ВП №23464315
від 23.11.2010р. в розмірі 15 941,92 грн. та
постанову про стягнення з боржника
витрат на проведення виконавчих дій ВП
№23464315 від 18.08.2014р.

19.08.2014р. заступником начальника ВДВС
Заліщицького РУЮ винесено постанову
про відкриття виконавчого провадження
ВП №44435880 про стягнення з ОСОБА_1
виконавчого збору у розмірі 15 941,92 грн.
та надано семиденний строк з моменту
отримання такої постанови на
добровільне виконання.

Вказане стало підставою для звернення
ОСОБА_1 до суду з позовом про скасування
постанови про відкриття виконавчого
провадження №44435880.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції колегія суддів виходить з
наступного.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону України
«Про виконавче провадження» від
21.04.1999р. № 606-XIV в редакції, що діяла на
час видачі виконавчого листа №2-1338
(далі - Закону №606-XIV), державний
виконавець у 3-денний строк з дня
надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. В
постанові державний виконавець
встановлює строк для добровільного
виконання рішення, який не може
перевищувати семи днів, а рішень про
примусове виселення - п'ятнадцяти днів,
та попереджає боржника про примусове
виконання рішення після закінчення
встановленого строку зі стягненням з
нього виконавчого збору і витрат,
пов'язаних з провадженням виконавчих
дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.5 ст.30 Закону №606-XIV, якщо
боржник у встановлений строк
добровільно не виконав рішення,
державний виконавець невідкладно
розпочинає його примусове виконання.

Частиною 1 ст.46 Закону №606-XIV
передбачено, що у разі невиконання
рішення у строк, установлений для
добровільного його виконання, з
боржника постановою державного
виконавця, яка затверджується
начальником відповідного органу
державної виконавчої служби, якому він
безпосередньо підпорядкований,
стягується виконавчий збір у розмірі 10
відсотків від фактично стягненої суми
або вартості майна боржника, яке
передане стягувачу за виконавчим
документом

Як вбачається з матеріалів справи,
постановою про відкриття виконавчого
провадження ВП №23464315 від 15.12.2010р.
ОСОБА_1 надано строк на добровільне
виконання до 22.12.2010р. Оскільки суму
боргу до вказаного строку не повернено
стягувачу, державним виконавцем, у
відповідності до норм Закону України
«Про виконавче провадження» винесено
постанову про стягнення виконавчого
збору.

Заборгованість ОСОБА_1 сплачена
протягом 2012-2013 років і повністю
погашена 19.07.2014р., що підтверджується
наявними у справі розписками (а.с.15, 16,17),
що стало підставою для подання
стягувачем до ВДВС заяви про закриття
виконавчого провадження.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.49 Закону №606-XIV в
редакції, що діяла на час звернення з
заявою про закриття виконавчого
провадження, виконавче провадження
підлягає закінченню у разі фактичного
виконання в повному обсязі рішення
згідно з виконавчим документом.

Частиною 3 цієї статті встановлено, що
про закінчення виконавчого
провадження державний виконавець
виносить постанову з обов'язковим
мотивуванням підстав її винесення, яка
затверджується начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований. Копія постанови у
триденний строк надсилається сторонам
і може бути оскаржена в десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
Законом.

Згідно з ч.7 ст. 28 вказаного Закону №606-XIV
у разі завершення виконавчого
провадження з виконання рішення
немайнового характеру та в разі
закінчення виконавчого провадження з
підстав, передбачених статтею 49 цього
Закону, якщо виконавчий збір не
стягнуто, державний виконавець не
пізніше наступного робочого дня після
завершення (закінчення) такого
виконавчого провадження відкриває
виконавче провадження за постановою
про стягнення виконавчого збору.

В Постанові Пленуму Вищого
адміністративного суду України від 13
грудня 2010 року №3 зазначено, що
виконавчий збір - це санкція
відповідальності майнового характеру,
що накладається на боржника за
невиконання рішення у строк,
встановлений для його самостійного
виконання. Для застосування
виконавчого збору виконавець приймає
постанову, яка, у разі її добровільного
невиконання, виконується примусово в
установленому Законом порядку шляхом
накладення стягнення на заробітну
плату, інші види доходів боржника чи на
його майно.

Відповідно до п. 3.7.4 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої Наказом
Міністерства юстиції України від
02.04.2012р. №512/5 у разі завершення
виконавчого провадження з виконання
рішення немайнового характеру,
закінчення виконавчого провадження з
підстав, передбачених пунктами 1, 2, 5, 8, 9,
11 - 13 частини першої статті 49 Закону,
якщо виконавчий збір не стягнуто,
державний виконавець у постанові про
закінчення виконавчого провадження
(повернення виконавчого документа)
зазначає про виділення постанови про
стягнення виконавчого збору в окреме
провадження та не пізніше наступного
робочого дня після завершення такого
виконавчого провадження відкриває
виконавче провадження за постановою
про стягнення виконавчого збору, про що
виносить постанову про відкриття
виконавчого провадження. Строк для
самостійного виконання боржнику в
такому випадку не надається.

Посилання апелянта на пропущення
строку звернення з виконавчим
документом (постановою державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору) до примусового виконання є
безпідставними, оскільки станом на
18.08.2014р. виконавчий збір боржником не
сплачено, а тому постанова про
стягнення такого з дотриманням вимог
Закону №606-XIV виділена в окреме
виконавче провадження (примусове
виконання), що не можна вважати
пропущення строку звернення. При цьому,
постанова про стягнення виконавчого
збору, винесена 23.12.2010р. апелянтом не
оскаржувалась.

Враховуючи вищевикладене колегія
суддів зауважує, що законодавчі норми
щодо порядку прийняття постанови про
стягнення виконавчого збору та
відкриття виконавчого провадження за
постановою про стягнення виконавчого
збору, не пізніше наступного робочого
дня після завершення (закінчення)
такого виконавчого провадження, якщо
виконавчий збір не стягнуто, є
імперативними, отже зобов'язують
державного виконавця їх прийняти за
наявності підстав, визначених законом,
що було дотримано відповідачем.

Враховуючи вказане, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що дії ДВС Заліщицького РУЮ
відповідають вимогам законодавства та
обставинам справи.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади,
до яких належать органи державної
податкової служби та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до переконання, що суд першої
інстанції, вирішуючи даний
публічно-правовий спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
дав їм належну правову оцінку. Доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують, а
тому апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 13 жовтня 2014
року у справі №819/2141/14-a - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів після набрання нею законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
Т.І. Шинкар

Судді
Н.В. Ільчишин

М.А.Пліш