Справа № 826/15319/14
Суддя: Кротюк О.В.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 грудня 2014 року ( в порядку
за позовом Публічного акціонерного
товариства "ПроКредит Банк" до Другого
Приморського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції про визнання
протиправною та скасування поставнови
від 24.04.2014 ВП №40473853
суддя: Кротюк О.В.
Обставини справи:
До Окружного адміністративного суду
міста Києва звернувся ПАТ
«ПроКредитБанк» з позовом до Другого
Приморського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції про визнання
протиправною і скасування постанови
про повернення документу стягувачеві,
просить суд встановити строк для
подачі звіту про виконання судового
рішення.

Відповідач повідомлявся про час і
місце розгляду справи належним чином.
Свого відношення до позову суду не
висловив, клопотань відносно розгляду
справи не подавав, як і не надав на
неодноразові вимоги суду матеріали
виконавчого провадження.

З огляду на це, суд вирішує справу на
підставі наявних матеріалів в порядку
ч.6 ст. 128 КАС України.

Розглянувши подані позивачем
документи і матеріали, заслухавши
пояснення представника сторони,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

встановив:

Головним державним виконавцем
Другого Приморського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції, Ковтун
Ларисою Юріївною, при примусовому
виконанні виконавчого напису № 5252 від
17.10.2013 року приватного нотаріусу КМНО
ОСОБА_2 про стягнення боргу в сумі 2522083
грн. з ОСОБА_3, винесено постанову про
повернення виконавчого документа
стягувачеві від 24.04.2014 року ВП №40473853
(далі - Постанова або оскаржуване
рішення).

Як вбачається судом зі змісту
Постанови, останньою встановлена
наявність заборони щодо звернення
стягнення на майно, що виключає
можливість здійснення виконання
відповідного рішення.

Позивач не погоджується з вказаними
обставинами і рішеннями, оскільки
встановлені Законом "Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті" (1304-VII від 03.06.2014; далі -
Закон про мораторій) не стосується
відносин між стягувачем та боржником.

Стаття 161 КАС України встановлює, що під
час прийняття постанови суд вирішує,
зокрема:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження.

У відповідності до положень частини 1
статті 69 КАС України доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Згідно положень статті 86 КАС України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Вирішуючи позов по суті, суд виходить з
наступного.

Згідно положень ст..1 Закону про
мораторій встановлено, що:

1) не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України "Про заставу" та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України "Про іпотеку", якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що:

o таке нерухоме житлове майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника / майнового
поручителя або є об'єктом
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна, яке перебуває в
іпотеці, за умови, що у позичальника або
майнового поручителя у власності не
знаходиться інше нерухоме житлове
майно;

o загальна площа такого
нерухомого житлового майна (об'єкта
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна) не перевищує 140 кв.
метрів для квартири та 250 кв. метрів для
житлового будинку;

2) не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) інше
майно (майнові права), яке відповідно до
законодавства або кредитного договору
підлягає стягненню з позичальника,
зазначеного у підпункті 1 цього пункту,
при недостатності коштів, одержаних
стягувачем від реалізації (переоцінки)
предмета застави (іпотеки);

3) кредитна установа не може уступити
(продати, передати) заборгованість або
борг, визначений у підпункті 1 цього
пункту, на користь (у власність) іншої
особи.

Закон про мораторій (ст.. 3) набирає
чинності з дня його опублікування та
втрачає чинність з дня набрання
чинності законом, який врегульовує
питання особливостей погашення
основної суми заборгованості,
вираженої в іноземній валюті, порядок
погашення (урахування) курсової
різниці, що виникає у бухгалтерському
та/або податковому обліку кредиторів
та позичальників, а також порядок
списання пені та штрафів, які
нараховуються (були нараховані) на таку
основну суму заборгованості.

Закон про мораторій опублікований у
офіційному виданні «Голос України, 2014,
06, 07.06.2014 N 109».

У відповідності до положень ч.1. ст.. 47
Закону "Про виконавче провадження" (№
606-XIV від 21.04.1999; далі - Закон) виконавчий
документ, на підставі якого відкрито
виконавче провадження, за яким
виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо, зокрема, наявна
встановлена законом заборона щодо
звернення стягнення на майно чи кошти
боржника, якщо у нього відсутнє інше
майно чи кошти, на які можливо звернути
стягнення, а також щодо проведення
інших виконавчих дій стосовно
боржника, що виключає можливість
виконання відповідного рішення (п.9).

Поряд з цим, згідно з частиною 4 статті 47
Закону про повернення стягувачу
виконавчого документа та авансового
внеску державний виконавець виносить
постанову з обов'язковим мотивуванням
підстав її винесення, яка
затверджується начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований. Копія постанови у
триденний строк надсилається сторонам
і може бути оскаржена в десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
Законом.

Вивчаючи зміст Постанови, судом
встановлено, що остання не містить
мотивів її прийняття.

Так, не вказано норми Закону у
відповідності до якої встановлено
заборону. Не зазначено пункту норми і
документально підтверджені обставини,
які відповідають закону та зумовлюють
необхідність прийняття рішення про
повернення виконавчого документу. Хоча
перелік таких обставин є широким і
визначений, зокрема, у підпунктах
статті 1 Закону про мораторій.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
оскаржуване рішення не відповідає
вимогам статті 47 Закону та положенням
підпунктів 2, 3, 5 ч.3 ст.2 КАС України.

В той же, час Закон про мораторій набув
чинності 07.06.2014 року, а оскаржуване
рішення винесено 24.04.2014 року, тобто до
набуття чинності вказаним судом
законом. Проте, як і будь-яких інших
покликань на норми закону, як підставу
реалізації ст.. 47 Закону «Про виконавче
провадження» Постанова в
мотивувальній частині не містить.

Таким чином, позов підлягає
задоволенню шляхом визнання
протиправною і скасування постанови
від 24.04.2014 року ВП № 40473853 про повернення
виконавчого документа стягувачеві.

Вимоги щодо встановлення судом звіту
про виконання судового рішення не
підлягають задоволенню, оскільки суд
не зобов'язує вчинити певні дії, а
оскаржуване рішення скасовується
судом. Отже наслідком судового рішення
є втрата юридичних наслідків,
створених Постановою, та повернення
позивача у стан, який існував до дня
винесення оскаржуваного рішення.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Позивач в силу положень ч.1 ст.71 КАС
України довів суду належними доказами
наявність обставин, що обґрунтовують
його позовні вимоги.

Керуючись ст.. 9, 71, 159, 163, 181 КАС України,
Окружний адміністративний суд міста
Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправною та скасувати
постанову Головного державного
виконавця Другого Приморського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції,
Ковтун Лариси Юріївни, про повернення
виконавчого документа стягувачеві від
24.04.2014 року ВП №40473853.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили в
порядку і строки, встановлені ст.. 254 КАС
України. Постанова може бути оскаржена
до Київського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги в порядку і строки,
встановлені ст..186 КАС України.

Суддя
О.В. Кротюк