Справа № 2а-12095/09/1570
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2014 року м. Київ
К/9991/61244/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого
Степашка О.І.

суддів:
Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Одесі
Державної податкової служби

на постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 20.07.2010

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 12.09.2012

у справі № 2а-12095/09/1570

за позовом Підприємства з
іноземними інвестиціями «Міханікі
Україна»

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у м. Одесі
Державної податкової служби

про скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Підприємство з іноземними
інвестиціями «Міханікі Україна» (далі
по тексту - позивач, Підприємство з ІІ
«Міханікі Україна») звернулось до суду
з позовом до Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у м. Одесі
Державної податкової служби (далі по
тексту - відповідач, СДПІ по роботі з
ВПП у м. Одесі ДПС) про скасування
податкових повідомлень-рішень №/0
від 28.08.2009, №/1 від 28.09.2009 про
визначення податкового зобов'язання з
податку на додану вартість в сумі 61465,19
грн. та штрафних (фінансових) санкцій в
розмірі 12293,40 грн.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 20.07.2010, яка
залишена без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 12.09.2012, позов задоволено.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій і прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що СДПІ по роботі з ВПП у м.
Одесі ДПС проведена документальна
невиїзна (камеральна) перевірка
податкової декларації позивача з
податку на додану вартість за червень
2009 року, за результатами якої
зафіксовано порушення пп. 7.2.6 п. 7.2, пп.
7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України від 03.04.1997
№168/97-ВР «Про податок на додану
вартість» (далі по тексту - Закон
№168/97-ВР) та Закону України від 21.12.2000
№2181-III «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (далі по тексту - Закон №2181-III),
оскільки при складанні податкової
декларації з податку на додану
вартість за червень 2009 року позивачем
до складу податкового кредиту включені
податкові накладні які були виписані
постачальниками товарів (робіт, послуг)
у попередніх податкових періодах. Факт
отримання зазначених у акті перевірки
податкових накладних, які виписані
позивачу постачальниками товарів
(робіт, послуг) у попередніх податкових
періодах підтверджено реєстром
отриманих та виданих податкових
накладних №6 за період з 01.06.2009 по 30.06.2009.

За наслідками перевірки та процедури
адміністративного оскарження прийняті
спірні податкові повідомлення-рішення.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій виходили з
наступних обставин, з чим погоджується
суд касаційної інстанції.

Податковий кредит - сума, на яку платник
податку має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом (п. 1.7 ст.
1 Закону №168/97-ВР).

Згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону №168/97-ВР
не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що в матеріалах справи
наявні всі необхідні первинні
документи, які складені у
відповідності до вимог пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7
Закону №168/97-ВР, що підтверджують право
позивача на податковий кредит у
відповідний період.

Відповідно до пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону
№168/97-ВР податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту. У
разі відмови з боку постачальника
товарів (послуг) надати податкову
накладну або при порушенні ним порядку
її заповнення отримувач таких товарів
(послуг) має право додати до податкової
декларації за звітний податковий
період заяву зі скаргою на такого
постачальника, яка є підставою для
включення сум цього податку до складу
податкового кредиту. До заяви
додаються копії товарних чеків або
інших розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку
внаслідок придбання таких товарів
(послуг). Отримання такої скарги є
підставою для проведення позапланової
виїзної перевірки такого
постачальника та з'ясування
достовірності й повноти нарахування
ним зобов'язань з цього податку за
такою цивільно-правовою операцією.

Аналіз вищенаведеної норми дає
підстави для висновку, що подання заяви
зі скаргою на постачальника є
виключним правом, а не обов'язком
покупця.

Таким чином, недотримання позивачем
порядку, встановленого пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7
Закону №168/97-ВР не є підставою для
висновку про неправомірність
віднесення понесених ним витрат до
податкового кредиту та не свідчить про
обґрунтованість рішення податкової
інспекції, позаяк згідно з абз. 2 пп. 7.4.5
п. 7.4 ст. 7 цього Закону, підставою для
відповідальності платника податку є не
підтвердження сум податку, включеного
до податкового кредиту, на момент
перевірки платника податку.

За підтвердження факту придбання та
оплати товару в податковому періоді, в
якому були виписані податкові
накладні, що податковим органом не
заперечується, однак, які фактично
отримані позивачем пізніше, але в
межах строків, встановлених ст. 15
Закону №2181-III, судова колегія
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про відсутність
порушення позивачем вимог наведених
норм законодавства, яке б позбавляло
його права на формування податкового
кредиту з податку на додану вартість.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суди дійшли обґрунтованого
висновку щодо наявності підстав для
задоволення позову.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судами попередніх
інстанцій належним чином з'ясовані
обставини справи та надано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів попередніх
інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Одесі Державної податкової служби
відхилити.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 20.07.2010 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 12.09.2012
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович (підпис)М.О.
Федоров