Справа № 9101/47434/2011
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2011-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2011 р. справа № 2а-506/10

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого
судді: Сафронової
С.В.

суддів:
Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Ульяновському районі Кіровоградської
області на постанову Ульяновського
районного суду Кіровоградської
області від 30 листопада 2010 року у
справі № 2а-506/10 за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Ульяновському районі Кіровоградської
області про зобов'язання здійснити
перерахунок щомісячної державної
соціальної допомоги "Дітям війни", -

в с т а н о в и л а :

Постановою Ульяновського районного
суду Кіровоградської області від 30
листопада 2010 року позов ОСОБА_1
задоволено частково, зобов’язано
відповідача провести перерахунок
пенсії позивачу з підвищенням її на30%
мінімальної пенсії за віком,
передбачене ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»,
виходячи з розміру, встановленого ч.1
ст.28 Закону України «Про
загальнообов’язкове державне
пенсійне страхування” та провести
відповідні виплати за період з 09 липня
2007 року по 31.12.2007 року та за період з
22.05.2008 року по 31.12.2008 року включно. В
іншій частині позовних вимог
відмовлено.

З зазначеною постановою не погодився
відповідач та подав апеляційну скаргу,
в якій посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить її скасувати та прийняти
нову постанову про відмову у
задоволені вимог позивачки.

Апеляційна скарга відповідача
мотивована тим безпідставністю
висновків суду щодо відсутності
підстав для застосування у даній
справі негативних наслідків
пропущення позивачкою строку
звернення до суду з підстав
непереконливості доводів позивачки
про поважність причини пропуску нею
строку звернення до суду за захистом.
Наполягає на відмові позивачці в
частині вимог за пропуском строку
звернення до суду. Крім того, вказує на
помилкове застосування судом норм
матеріального права, оскільки в період
2007 року дію ст..6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»було
призупинено ч.12 ст.71 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2007
рік»а ст.111 цього Закону було
встановлено, що підвищення до пенсії
проводиться лише особами, які є
інвалідами, у розмірі 50 відсотків від
розміру надбавки, встановленої для
учасників війни. При цьому, відповідач
наполягає на тому, що оскільки Законом
України «Про соціальний захист дітей
війни»не передбачено розрахунку
відповідного підвищення особам, які
мають статус «діти війни», то слід
керуватися встановленим постановою
КМУ від 03.01.2002 р. № 1 розміром –19,91 грн., а
з часу прийняття КМУ постанови № 530 від
28.05.2008 р. «Деякі питання соціального
захисту окремих категорій
громадян»слід керуватися вказаним
нормативним актом.

При перегляді справи в апеляційному
порядку колегією суддів встановлено,
що предметом спору по цій справі є дії
територіального органу Пенсійного
фонду, яким порушено право позивачки на
отримання у 2006-2008 р.р. передбаченого ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни»підвищення до пенсії у
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачка перебуває на обліку в
Управління Пенсійного фонду України в
Ульяновському районі Кіровоградської
області та має статус «дитини війни»,
що відповідно надає право на отримання
пільг та державної соціальної
підтримки, встановлених цим Законом
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Суд першої інстанції не звернув увагу
на зміст адміністративного позову
ОСОБА_1 та на підставу і направленість
її звернення до адміністративного
суду. Відповідно до ч.3 ст.2 та ч.2 ст.11
КАС України та положень ст.51 і ст.137 КАС
України, які допускають розширене
тлумачення терміну «позовна вимога»та
можливість охоплення ним як предмету,
так і підстав позову –суд мав право (і
був зобов'язаний) при вирішенні спору
та постановленні рішення по справі
вийти за межі позовних вимог з метою
повного захисту прав та інтересів
позивачки, дослідити усі обставини, які
мали значення при вчиненні
відповідачем дії (бездіяльності).

Керуючись принципом офіційності та
змістовим наповненням позову ОСОБА_1,
спрямованим на захист прав, порушених
бездіяльністю відповідача, колегія
суддів вважає за можливе з метою
захисту прав позивача вийти за межі
апеляційної скарги та визнати
протиправними дії відповідача щодо не
призначення, не нарахування та не
виплати позивачці у період з 16.06.2008 р. по
31.12.2008р. підвищення до пенсії у розмірі,
встановленого ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Відповідно під час вирішення спору суд
правильно визначив про необхідність
застосування відповідачем положень
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни»з урахуванням його дії в
часі за принципом пріоритету тієї
норми, яка стала діяти пізніше, тобто
ст.6 цього Закону.

Правильними є висновки суду першої
інстанції щодо необхідності
врахування відповідачем при
проведенні розрахунку підвищення
пенсії позивачки виходячи із розміру
мінімальної пенсії за віком, оскільки
чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», і іншого
нормативно-правового акту, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір - немає , що відповідно не
може бути підставою для відмови в
реалізації позивачкою конституційної
гарантії та права на отримання
щомісячного підвищення до пенсії
відповідно до ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Враховуючи приписи зазначеної у
попередньому абзаці норми Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»та
положення ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», якою
встановлено право особи зі статусом
«дитина війни»на отримання
щомісячного підвищення до пенсії у
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком, колегія суддів вважає
безпідставними доводи апеляційної
скарги про неможливість застосування
до спірних правовідносин розміру
мінімальної пенсії за віком.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За Преамбулою Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» цей Закон, розроблений
відповідно до Конституції України та
Основ законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, визначає
принципи, засади і механізми
функціонування системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, призначення,
перерахунку і виплати пенсій, надання
соціальних послуг з коштів Пенсійного
фонду, що формуються за рахунок
страхових внесків роботодавців,
бюджетних та інших джерел,
передбачених цим Законом, а також
регулює порядок формування
Накопичувального пенсійного фонду та
фінансування за рахунок його коштів
видатків на оплату договорів
страхування довічних пенсій або
одноразових виплат застрахованим
особам, членам їхніх сімей та іншим
особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 58 зазначеного Закону на
Пенсійний фонд покладене керівництво
та управління солідарною системою,
збір, акумуляція та облік страхових
внесків, призначення пенсії та
підготовка документів для її виплати,
забезпечення своєчасного і в повному
обсязі фінансування та виплати пенсій,
допомоги на поховання, здійснення
контролю за цільовим використанням
коштів Пенсійного фонду, вирішення
питань, пов'язаних з веденням обліку
пенсійних активів застрахованих осіб
на накопичувальних пенсійних рахунках,
здійснення адміністративного
управління Накопичувальним фондом та
інші функції, передбачені Законом і
статутом Пенсійного фонду.

Відповідно до п.15 Положення «Про
Пенсійний фонд України», Пенсійний
фонд України здійснює свої
повноваження через створенні в
установленому порядку територіальні
управління.

Надання дітям війни соціальної
підтримки є державною програмою
соціальної допомоги, яка згідно ст.87
Бюджетного кодексу України
відноситься до видатків Державного
бюджету, а Пенсійний фонд України
згідно ст.21 Бюджетного кодексу України
є розпорядником бюджетних коштів для
здійснення програми соціальної
підтримки дітям війни та відповідно до
ч.4 ст.22 Бюджетного кодексу України
розробляє план своєї діяльності
відповідно до завдань та функцій,
визначених нормативно-правовими
актами, виходячи з необхідності
досягнення конкретних результатів за
рахунок бюджетних коштів, а також
розробляє на підставі плану діяльності
проект кошторису та бюджетні запити і
подає їх до Мінфіну України чи
місцевому фінансовому органу,
затверджує кошториси розпорядників
бюджетних коштів нічого рівня (до яких
відноситься і відповідач) та інше.

Таким чином, вищенаведені норми
свідчать про те, що обов’язок по
нарахуванню та виплаті доплати до
пенсії позивачки, передбаченої ст.6
Закону України № 2195-IV від 18.11.2004 р.
–покладено саме на відповідні
територіальні управління за місцем
проживання особи за статусом «Дитина
війни».

Відповідно до глави 4 Бюджетного
кодексу України про бюджетний процес
та встановленому у ст.35 Бюджетного
кодексу України порядку розроблення
бюджетних запитів, які враховуються
при підготовці проекту Державного
бюджету України –колегія суддів
вважає, що правомірними вважалися б дії
відповідача у разі прийняття ним
участі у формуванні Бюджету України, як
це передбачено діючими
нормативно-правовими актами, тобто
відповідні звернення до Головного
Управління та Пенсійного Фонду України
з пропозиціями щодо обсягу бюджетних
коштів, необхідних для його діяльності
після надання Конституційним Судом
України роз’яснень щодо
неконституційності положень Законів
України Про Державний бюджет України
на 2007 рік і на 2008 рік, та на наступний
бюджетний період. І такої можливості на
погляд колегії суддів відповідач не
був позбавлений.

Оскільки функції з призначення,
виплати пенсій, надбавок, підвищень та
доплат діючим законодавством
покладено саме на органи Пенсійного
фонду України, тому відповідач по
справі заперечуючи проти
адміністративного позову, у
відповідності до вимог ч.2 ст.71 КАС
України повинен був доказати
правомірність своїх дій стосовно
позивачки у період з 16.06.2008 р. по 31.12.2008 р.
Таких доказів відповідачем не надано.

Колегія суддів також звертає увагу на
те, що у Прикінцевих положеннях Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни»Кабінету Міністрів України було
дано доручення подати до Верховної
Ради України пропозиції щодо
приведення законодавчих актів у
відповідність із цим Законом та
привести свої нормативно-правові акти
у відповідність із цим Законом,
забезпечити приведення міністерствами
та іншими центральними органами
виконавчої влади своїх
нормативно-правових актів у
відповідність із цим Законом.
Невиконання Кабінетом Міністрів
України наведених норм Закону не може
слугувати підставою для порушення прав
позивача стосовно належної,
гарантованої державою соціальної
підтримки.

В цій частині рішення суду першої
інстанції підлягає доповненню.

Доводи апелянта на відсутність
відповідного фінансування даних
видатків, колегія суддів вважає
безпідставними, оскільки незалежно від
того, чи визначено в рішенні, висновку
Конституційного Суду України порядок
його виконання, відповідні державні
органи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Тобто, навіть при
відсутності належного фінансування
державою даного виду виплат,
відповідач був зобов’язаний діяти на
підставі і у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, і використовувати
надані йому повноваження з метою, з
якою ці повноваження надані.

У той же час, колегія суддів вважає, що
суд припустився помилки при вирішенні
питання щодо відсутності підстав для
урахування заперечень відповідача
щодо пропущення позивачкою строку
звернення до суду у зв’язку з тим, що
позивачка скористувалася можливістю
досудового порядку вирішення спору і
зверталася до відповідача з
відповідною вимогою.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачка звернулася до
адміністративного суду з позовом 16.06.2009
р. (а.с.2), ставлячи на вирішення суду
вимогу про відновлення пропущеного
строку для звернення до суду за
захистом своїх прав. На обґрунтування
вказаної вимоги позивачка вказувала,
що про порушення її прав на отримання
підвищення до пенсії тривало понад
року, але про це їй стало відомо тільки
після ухвалення рішення
Конституційного Суду України від 09.07.2007
р. та висвітлення зазначених подій у
засобах масової інформації. Проте,
відповідачем не була перерахована
призначена їй пенсія, а було її
повідомлено про належні виплати, тому
вважає, що з вини відповідача їй не
виплачувалася вказана допомога.

У той же час, позивачка не навела
обґрунтувань того, що дізнавшись про
порушення своїх прав після публікації
рішення Конституційного Суду України
від 09.07.2007 р., вона звернулася до суду за
захистом своїх прав лише у лютому 2009
року.

Відповідач в письмових запереченнях
проти позову (а.с.18) та в апеляційній
скарзі (а.с.23) просив застосувати
строки давності звернення до
адміністративного суду, і на
обґрунтування цих вимог посилався на
те, що Рішення Конституційного Суду
України № 6-рп від 09.07.2007 р. було
опубліковано в різних засобах масової
інформації, у тому числі і в Офіційному
віснику України в № 52, а позивачка не
навела доводів щодо поважності причини
пропуску річного строку звернення до
суду.

Пункт 2 частини 1 статті 161 КАС України
вимагає від суду з'ясувати обставини,
які є «іншими», тобто не стосуються
обґрунтування вимог та заперечень
осіб, які беруть участь у справі (пункт
1), але мають значення для справи. До
таких обставин відноситься пропущення
строку звернення до суду, що відповідно
до принципу офіційного з'ясування
обставин у справі суд повинен
визначити і перевірити (пункт 4 частини
першої статті 7, частина четвер та
статті 11, частина п'ята статті 71 КАС
України).

Всупереч наведеній нормі КАС України,
суд першої інстанції не з’ясував
причини пропуску позивачкою строку
звернення до суду, а лише виходячи із
матеріалів справ самостійно
визначився з тим, що початок перебігу
строку звернення позивачки до суду
слід відраховувати з 2009 р. після
оприлюднення інформації у засобах
масової інформації про можливість
звернення до суду за захистом своїх
прав.

За наведених обставин та з огляду на те,
що спір по цій справі стосується
публічно-правових відносин, вирішувати
який слід в порядку адміністративного
судочинства, колегія суддів приходить
до висновку, що до спірних
правовідносин необхідно застосовувати
загальний строк звернення до суду, що
визначений ч.2 ст.99 КАС України, який
обмежує час, протягом якого такі
правовідносини можуть вважатися
спірними. Дотримання строку звернення
з адміністративним позовом є однією з
умов для реалізації права на позов та
призваний дисциплінувати учасників
спірних правовідносин та запобігає
постійному збереженню стану
невизначеності у публічно-правових
відносинах.

Як вказувалось раніше, Рішення
Конституційного Суду України № 6-рп
було прийнято 09 липня 2007 року
оприлюднене у передбаченому
законодавством порядку (надруковано в
Офіційному віснику України 27.07.2007 року
№ 52), а тому початок перебігу строку
звернення до суду слід відраховувати з
дня опублікування вказаного рішення. З
вказаного часу була відновлена дія ст..6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни»щодо розміру підвищення до
пенсії.

Закони, інші нормативно-правові акти,
судові рішення є доступними для
ознайомлення всіма громадянами, і
можливість обізнаності людини про те
чи інше положення законодавства
залежить виключно від бажання такої
людини.

Таким чином, позивачка про порушення
свого права, якщо вона вважала його
порушеним, повинна була дізнатися у
серпні 2007 року при здійсненні їй
територіальним органом ПФУ першої
виплати підвищення до пенсії, після
публікації вказаного рішення
Конституційного Суду України. Юридична
необізнаність позивачки не може бути
визнана поважною причиною пропущення
строку звернення до суду.

Згідно ч.1 ст.100 КАС України пропущення
строку звернення до адміністративного
суду є підставою для відмови у
задоволенні адміністративного строку
за умови, якщо на цьому наполягає одна
із сторін.

Враховуючи викладене, колегія суддів
зазначає, що позивачкою пропущено
річний строк звернення до
адміністративного суду з цим позовом і
поважних причин пропуску такого строку
не вбачається, тому вимоги позивачки
про донарахування та виплату
підвищення до пенсії за період з 09.07.2007
р. по 31.12.2007 р. задоволеню не підлягають.
Саме в цій частині постанова суду
першої інстанції підлягає скасуванню.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Ульяновському районі Кіровоградської
області–задовольнити частково,
постанову Ульяновського районного
суду Кіровоградської області від 30
листопада 2010 року –скасувати в частині
задоволення позову ОСОБА_1 щодо
зобов’язання Управління Пенсійного
фонду України в Ульяновському районі
Кіровоградської області здійснити
перерахунок і забезпечити виплату
підвищення до пенсії в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком
відповідно до ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»за
період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з
22.05.2008 року по 15.06.2008 року.

Відмовити за пропуском строку
звернення до суду у задоволені
позовних вимог ОСОБА_1 щодо
зобов’язання Управління Пенсійного
фонду України в Ульяновському районі
Кіровоградської області здійснити
перерахунок і забезпечити виплату
підвищення до пенсії в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком
відповідно до ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»за
період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з
22.05.2008 року по 15.06.2008 року.

Виклавши абзац другий у
наступній редакції.

Визнати протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України в
Ульяновському районі Кіровоградської
області щодо не нарахуванні та не
виплаті нарахування ОСОБА_1 пенсії,
підвищеної на 30 відсотків мінімальної
пенсії за віком у період з 16.06.2008 р. по
31.12.2008 р. у розмірах менших, ніж це
передбачено ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Зобов’язати області здійснити
перерахунок і забезпечити виплату
ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком
відповідно до ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»за
період з 16.06.2008 р. по 31.12.2008 р та вимог ч.1
ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» і законодавчо
визначеного розміру мінімальної
пенсії за віком, встановленого на час
виплати у період червнь-грудень 2008 р., з
відрахуванням отриманих ОСОБА_1 сум
підвищення до пенсії у вказаний
період.

В іншій частині постанову
Ульяновського районного суду
Кіровоградської області від 30
листопада 2010 року –залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця після набрання
законної сили судового рішення
апеляційної інстанції.

Головуючий:
С
.В. Сафронова

Суддя:

В.Ю. Поплавський

Суддя:

Д.В. Чепурнов