Справа № 2а/0570/14460/11
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/31136/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Степашка О.І.

Суддів
Карася О.В.

Федорова М.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Слов'янської об'єднаної державної
податкової інспекції Донецької
області

на постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 09.04.2012

у справі № 2а/0570/14460/2011

за позовом Державного підприємства
«Український науково-дослідний
інститут

металургійного
машинобудування «УкрНДІметалургмаш»

до Слов'янської об'єднаної
державної податкової інспекції

про визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень-
рішень

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Український
науково-дослідний інститут
металургійного машинобудування
«УкрНДІметалургмаш» (далі по тексту -
позивач, ДП «УкрНДІметалургмаш»)
звернулось до Донецького окружного
адміністративного суду з позовом до
Слов'янської об'єднаної державної
податкової інспекції (далі по тексту -
відповідач, Слов'янська ОДПІ) про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
07.04.2011 №, від 18.04.2011 №, від
30.12.2010 №/0.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 09.11.2011 в
задоволенні позовних вимог відмовлено
повністю.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 09.04.2012
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 09.11.2011
скасовано та прийнято нову постанову,
якою позов задоволено частково:
визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення від
30.12.2010 №/0; в іншій частині
позовних вимог відмовлено.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції в частині задоволення
позовних вимог та залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Представники сторін в судове засідання
не з'явились, про дату, час і місце
судового засідання були повідомлені
належним чином.

В зв'язку з цим касаційний розгляд
справи проведено в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 222
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій зазначено,
що відповідачем було проведено планову
виїзну перевірку ДП
«УкрНДІметалургмаш» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2007 по 30.09.2010, за
результатами якої складено акт
№8730/23-3-04601736 від 17.12.2010.

На підставі акту перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення:

від 07.04.2011 №, яким позивачу за
встановлене порушення ст. 1 Закону
України «Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті»
нараховано суму грошового зобов'язання
за платежем: пеня за порушення термінів
розрахунків у сфері ЗЕД на суму 1060500,00
грн. на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54
Податкового кодексу України, ст. 4
Закону України «Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті»;

від 18.04.2011 №, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на
загальну суму 225986,60 грн., у тому числі
основний платіж - 134400,00 грн. та штрафна
(фінансова) санкція 91586,60 грн. за
порушення позивачем пп. 7.2.3 п. 7.2, пп. 7.3.1
п. 7.3, пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»;

від 30.12.2010 №/0, яким визначено
податкове зобов'язання з податку на
прибуток підприємств у вигляді
штрафної (фінансової) санкції на суму
79509,00 грн. за встановлене порушення пп.
4.1.6 п. 4.1 ст. 4, п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5, п. 6.1
ст. 6, пп. 8.3.2 п. 8.3 , пп. 8.4.3 п. 8.4 ст. 8 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств».

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що відповідач довів
обґрунтованість висновків акта
перевірки та правомірність винесення
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд апеляційної інстанції виходив з
наступного, з чим погоджується суд
касаційної інстанції.

Щодо порушення позивачем п. 5.9 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» податковий
орган виходив з того, що підприємство
невірно визначило частку матеріальної
складової у складі залишку
незавершеного виробництва, готовій
продукції та балансову вартість
запасів на складах з урахуванням
проведених щорічних інвентаризацій:
дане порушення призвело до заниження
підприємством валового доходу у
перевіряємий період на загальну суму
384138,00 грн. та заниження валового доходу
за 2 квартал 2010 року на суму 27563,00 грн.
Згідно описової частини акта
перевірки, посадовими особами ДП
«УкрНДІметалургмаш» на вимогу
перевіряючих не надано жодних пояснень
щодо встановлених порушень.

Відповідно до п. 5.9 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» платник податку веде
податковий облік приросту (убутку)
балансової вартості товарів (крім тих,
що підлягають амортизації, та цінних
паперів), сировини, матеріалів,
комплектуючих виробів,
напівфабрикатів, малоцінних предметів
(далі - запасів) на складах, у
незавершеному виробництві та залишках
готової продукції, витрати на
придбання та поліпшення (перетворення,
зберігання) яких включаються до складу
валових витрат згідно з цим Законом (за
винятком тих, що отримані безкоштовно).

У разі коли балансова вартість таких
запасів на кінець звітного періоду
перевищує їх балансову вартість на
початок того ж звітного періоду,
різниця включається до складу валових
доходів платника податку у такому
звітному періоді.

Відповідно до п. 4 Положення (стандарт)
бухгалтерського обліку 9 «Запаси»,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 20.10.1999 №246 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 02.11.1999 за №751/4044 (далі -
П(С)БО 9 «Запаси») запаси - активи, які:
утримуються для подальшого продажу за
умов звичайної господарської
діяльності; перебувають у процесі
виробництва з метою подальшого продажу
продукту виробництва; утримуються для
споживання під час виробництва
продукції, виконання робіт та надання
послуг, а також управління
підприємством.

Відповідно до п. 5 П(С)БО 9 «Запаси»
запаси визнаються активом, якщо існує
імовірність того, що підприємство
отримає в майбутньому економічні
вигоди, пов'язані з їх використанням, та
їх вартість може бути достовірно
визначена.

Згідно п. 5 Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 20.10.1999 N246, - для цілей
бухгалтерського обліку запаси
включають: сировину, основні й
допоміжні матеріали, комплектуючі
вироби та інші матеріальні цінності, що
призначені для виробництва продукції,
виконання робіт, надання послуг,
обслуговування виробництва й
адміністративних потреб; незавершене
виробництво у вигляді не закінчених
обробкою і складанням деталей, вузлів,
виробів та незакінчених технологічних
процесів. Незавершене виробництво на
підприємствах, що виконують роботи та
надають послуги, складається з витрат
на виконання незакінчених робіт
(послуг), щодо яких підприємством ще не
визнано доходу.

Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», - бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Позивач спростовуючи висновки акта
перевірки посилається на «позаказний»
метод ведення бухгалтерського обліку
виробничих затрат.

Разом з тим доказів на підтвердження
зазначених обставин представником
позивача ані до позовної заяви ані у
судовому засіданні не надано.

Судом встановлено, що визначення
частки матеріальної складової в
залишку незавершеного виробництва, та
готовій продукції підприємство
здійснює на кожне замовлення, на
підставі оборотно-сальдових
відомостей по рахунках « 23»
«Виробництво, « 26» «Готова продукція».

Проте, уповноваженими особами
податкового органу, що проводили
перевірку було використано лише дані
підприємства, відображені у зазначених
відомостях, а проведеною перевіркою
враховано частку матеріальної
складової в залишку незавершеного
виробництва, та готовій продукції, які
обліковувались на підприємстві на
кінець кожного звітного періоду.

Оскільки, посадовими особами ДП
«УкрНДІметалургмаш» під час
проведення перевірки не надано
вмотивованих пояснень та не
спростоване зазначене порушення
відповідними первинним документами
бухгалтерського обліку, суд виходив
із тих фактичних обставин, що
встановлені актом перевірки.

Таким чином, з урахуванням
вищевикладеного, судом вірно не взято
до уваги позицію позивача щодо
необґрунтованості висновків акта
перевірки у цій частині.

Щодо порушення позивачем пп. 4.1.6 п. 4.1 ст.
4 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», а саме: не
включення до складу валового доходу
непогашених ним сум кредиторської
заборгованості на загальну суму 2745285,07
грн., судом зазначено наступне.

Доводи позивача у даному випадку
полягають у застосуванні ним до
спірних правовідносин приписів ч. 5 ст.
31 Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», якими
передбачено, що вимоги, заявлені після
закінчення строку, встановленого для
їх подання, не розглядаються і
вважаються погашеними.

Сума непогашеної кредиторської
заборгованості у розмірі 2745285,07 грн.,
утворилась у зв'язку із не включенням
до реєстру кредиторів суб'єктів
господарювання, які не заявили вимоги,
після закінчення строку, встановленого
для їх подання.

Згідно пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 6 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», - валовий доход включає,
зокрема доходи з інших джерел, у тому
числі, але не виключно, у вигляді: сум
безповоротної фінансової допомоги,
отриманої платником податку у звітному
періоді, вартості товарів (робіт,
послуг), безоплатно наданих платнику
податку у звітному періоді, крім їх
надання неприбутковим організаціям
згідно з п. 7.11 ст. 7 цього Закону та у
межах таких операцій між платником
податку та його відокремленими
підрозділами, які не мають статусу
юридичної особи, крім випадків,
визначених у ч. 4 ст. 3 Закону України
«Про списання вартості несплачених
обсягів природного газу».

Згідно абз. 4 пп. 1.22.1 п. 1.22 ст. 1 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», безповоротна фінансова
допомога - це, зокрема: сума
заборгованості платника податку перед
іншою юридичною чи фізичною особою, що
залишилася нестягнутою після
закінчення строку позовної давності.

Приписи Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
не містять положень, які б
встановлювали певну залежність для
платників податків, визначених цим
Законом, порядок оподаткування їх
прибутку з урахуванням особливостей,
встановлених Законом України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом».

В обґрунтування висновків акта
перевірки щодо порушення з боку
позивача пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» покладено обставини того,
що у 3 кварталі 2008 року ДП
«УкрНДІметалургмаш» не включило до
складу валового доходу, дохід,
одержаний від операційної курсової
різниці в сумі 523924,37 грн., що призвело до
заниження валового доходу за 3 квартал
2008 року на суму 523924,00 грн.; щодо
порушення з боку позивача пп. 8.4.3 п. 8.4
ст. 8 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» покладено
обставини того, що в результаті
виведення з експлуатації об'єктів
основних фондів групи 1 у зв'язку із їх
продажем, за даними перевірки не
відповідає даним декларації з податку
на прибуток підприємства в частині
формування валових доходів від
операцій з продажу основних фондів на
загальну суму 3010280,00 грн.

Судом зазначено, що позивачем не
оспорювався факт порушень щодо не
включення до складу валового доходу,
доходу, одержаного від операційної
курсової різниці в сумі 523924,37 грн., а
також щодо не відповідності даних
декларації з податку на прибуток
підприємства в частині формування
валових доходів від операцій з продажу
основних фондів на загальну суму 3010280,00
грн.

Однак, судом апеляційної інстанцій
вірно зазначено, що приймаючи спірне
податкове повідомлення-рішення
№/0 від 30.12.2010, відповідач визначив
штрафну (фінансову) санкцію у сумі 79509,00
грн., але в спірному податковому
повідомленні-рішенні не зазначений
об'єкт визначення даної штрафної
(фінансової) санкції, що унеможливлює
визнання правомірним прийняття
зазначеного спірного податкового
повідомлення-рішення №/0 від
30.12.2010, у зв'язку з чим дане податкове
повідомлення-рішення є протиправним.

Щодо порушення з боку ДП
«УкрНДІметалургмаш» вимог пп. 7.2.3 п. 7.2,
пп. 7.3.1 п. 7.3, пп. 4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», то судом зазначено наступне.

Згідно системи автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань і
податкового кредиту у розрізі
контрагентів на рівні ДПА України, між
сумами податкових зобов'язань та
податкового кредиту з податку на
додану вартість, у контрагента
(постачальника) ТОВ «КФ Сервіс
Комплект» встановлені розбіжності за
травень 2010 року у сумі 806400,00 грн. у т.ч.
ПДВ - 134400,00 грн. та контрагента (покупця)
за вересень 2010 року на зазначену суму.

Фактичною підставою для визначення
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість слугував висновок
податкового органу про відсутність
необхідних умов у ТОВ «КФ Сервіс
Комплект» для досягнення результатів
відповідної підприємницької,
економічної діяльності в силу
відсутності управлінського або
технічного персоналу, оборотних
коштів, виробничих активів, складських
приміщень транспортних засобів при
значних обсягах реалізації товарів.
Також на підтвердження відсутності
факту передачі товарно-матеріальних
цінностей від продавця до покупця
покладено обставини відсутності
підпису посадових осіб та печатки ТОВ
«КФ Сервіс Комплект» в акті
приймання-передачі товарно
матеріальних цінностей, а також
документів, що засвідчують їх
транспортування та зберігання.

Пунктом 5.1 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
визначено, що валовими витратами
виробництва та обігу є сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» передбачено, що не
належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України
«Про податок на додану вартість»
податковий кредит - це сума, на яку
платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Законом.

Згідно з пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
податковий кредит звітного періоду
складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 6.1
ст. 6 та ст. 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Підпунктом 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
передбачено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пп. 7.2.6 цього пункту).

Суд апеляційної інстанції вірно
зазначив про відсутності підпису
посадових осіб та печатки ТОВ «КФ
Сервіс Комплект» в акті
приймання-передачі
товарно-матеріальних цінностей, а
також документів, що засвідчують їх
транспортування та зберігання.

Згідно із ст. 1 Закону України від
16.07.1999 №996-XIV «Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні» (далі
по тексту - Закон №996-XIV) первинним
документом є документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону
№996-XIV підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені та підтверджені належним
чином оформленими первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Крім того, з описової частини акта
перевірки вбачається, що позивачем,
згідно листа від 21.09.2010 №Сб 010/352 у
вересні 2010 року повертає отримані
товарно-матеріальні цінності на адресу
ТОВ «КФ Сервіс Комплект» на загальну
суму 806400,00 грн., у т.ч. ПДВ - 134400,00 грн.

У зв'язку із зазначеним обставинами
позивач у вересні 2010 року самостійно
коригує валові витрати на 672000,00 грн.

Разом з тим, судом вірно зазначено, що
само по собі коригування позивачем
валових витрат на суму 672000,00 грн. не
впливає на об'єкт оподаткування
податком на додану вартість, а також не
свідчить про правомірність формування
податкового кредиту, тому доводи
позивача в частині щодо
необґрунтованості висновків акта
перевірки про безтоварність операцій з
метою формування штучного податкового
кредиту, є безпідставними.

Отже, за встановлених судом обставин,
щодо відсутності на момент проведення
перевірки податкових накладних, які
підтверджують правомірність
віднесення певних сум до податкового
кредиту, рішення суду про відсутність
підстав для задоволення в цій частині
позовних вимог є правильними.

Щодо порушення позивачем ст. 1 Закону
України «Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті» суд
виходив з наступного.

Фактичною підставою для визначено
податкового зобов'язання з податку на
прибуток підприємств у вигляді
штрафної (фінансової) санкції слугував
висновок податкового органу про
прострочення позивачем законодавчо
встановленого терміну надходження
виручки в іноземній валюті від
нерезидента в розмірі 210000,00 дол. США за
надання послуг за контрактом №2006/05-16
від 23.06.2006, укладеного з Харбінською
акціонерною компанією міжнародної
торгівлі «Цзичен» (Китай), яке склало 1095
днів (з 01.10.2007 по 30.09.2010).

Судом встановлено, що станом на 01.10.2007
перевіркою встановлена наявна
дебіторська заборгованість в сфері
зовнішньоекономічної діяльності, що
виникла в ході виконання
вищезазначеного контракту. Крім того,
представниками сторін наявність
дебіторської заборгованості станом на
01.10.2007 у розмірі 210000,00 дол.США в сфері
зовнішньоекономічної діяльності не
заперечується.

Спірною обставиною у справі в цій
частині є правомірність дій
податкового органу щодо нарахування
пені за період дію мораторію на
задоволення вимог кредиторів.

Судами встановлено, що ухвалою
Господарського суду Донецької області
від 19.06.2007 у справі №42/139Б порушено
справу про банкрутство ДП
«УкрНДІметалургмаш» та введено
мораторій на задоволення вимог
кредиторів.

30.08.2010 ухвалою Господарського суду
Донецької області у справі №42/139Б, яка
залишена без змін постановою
Донецького апеляційного
господарського суду від 27.09.2010,
затверджено звіт керуючого санацією
боржника ДП «УкрНДІметалургмаш»;
провадження у справі припинено.

Як вбачається із розділу 4 контракту
№2006/05-16 від 23.06.2006, укладеного позивачем
з Харбінською акціонерною компанією
міжнародної торгівлі «Цзичен» (Китай),
розрахунки проводяться шляхом
перерахування грошових коштів на
банківський рахунок виконавця, на
підставі акта виконаних робіт, але не
пізніше трьох банківських днів з
моменту отримання документів
замовником. Акт прийому-передачі
виконаних робіт до контракту №2006/05-16
від 23.06.2006 підписаний сторонами 28.02.2007.

Отже, судом вірно зазначено, що саме з
цієї дати у розумінні ст. 1 Закону
України «Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті»
починається відлік строку виплати
заборгованості (180 календарних днів) на
валютні рахунки в уповноважених банках
на користь позивача.

Оскільки, позивачем не було вчинено
дій, спрямованих на стягнення з
нерезидента заборгованості, яка
виникла внаслідок недотримання
нерезидентом строків, передбачених
експортно-імпортними контрактами,
строки, передбачені ст. 1 та ст. 2 Закону
України «Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті», суди
попередніх інстанцій дійшли вірного
висновку, що пеня за порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності має
нараховуватись позивачу починаючи з
серпня 2007 року.

Законом України «Про порядок
здійснення розрахунків в іноземній
валюті» передбачено виключно
зупинення виконання боржником,
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), термін виконання яких настав
до дня введення мораторію.

З огляду на те, що у даному спірному
випадку мораторій на задоволення вимог
кредиторів введено 19.06.2007, а строки
нарахування пені починаються через 180
календарних днів з дати 28.02.2007 (дата
підписання акта), - у серпні 2007 року, суд
дійшов обґрунтованого висновку що
відсутності підстав для задоволення
позовних вимог в цій частині.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судом апеляційної
інстанції належним чином з'ясовані
обставини справи та надано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішення суду апеляційної
інстанції не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 222, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Слов'янської
об'єднаної державної податкової
інспекції Донецької області залишити
без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 09.04.2012
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України у випадках, встановлених
Кодексом адміністративного
судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)О.В. Карась (підпис)М.О.
Федоров