Справа № 9101/37621/2011
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2011-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2011 р. справа № 2а-478/10

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого
судді: Сафронової
С.В.

суддів:
Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Головного
Управління праці та соціального
захисту населення Дніпропетровської
обласної державної адміністрації на
постанову Орджонікідзевського
міського суду м.Дніпропетровська від 26
листопада 2010 року

у адміністративній справі № 2а-478/10 за
позовом ОСОБА_1 до Головного Управління
праці та соціального захисту населення
Дніпропетровської обласної державної
адміністрації про стягнення
заборгованості по щорічній разовій
допомозі, -

в с т а н о в и л а:

Постановою Орджонікідзевського
міського суду м.Дніпропетровська від 26
листопада 2010 року

позовні вимоги за вищезазначеним
позовом задоволено частково, визнано
протиправною бездіяльність
відповідача щодо нарахування та
виплати ОСОБА_1 за 2010 рік щорічної
разової грошової допомоги, як учаснику
війни згідно ст.13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», та зобов’язано
Головне Управління праці та
соціального захисту населення
Дніпропетровської обласної державної
адміністрації нарахувати та виплатити
позивачу недоотриману ним суму
щорічної грошової допомоги до 5 травня
за 2010 рік відповідно до вимог ст.13
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту», за відрахунком отриманої
суми.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правову оцінку обставин у
справі та повноту їх встановлення,
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку про те, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, а постанова суду першої
інстанції повинна бути змінена з
підстав неправильного застосування
судом норм матеріального права.

Колегією суддів встановлено, що
відповідач не заперечує проти статусу
позивача «учасник бойових дій»та
наявності у нього прав користування
пільгами, встановленими Законом
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»,
більш того, відповідач не заперечує
навіть проти права позивача на
отримання щорічної разової допомоги до
5 травня у розмірі статті 13 вказаного
закону.

Судом першої та апеляційної інстанції
встановлено, що позивач має статус
учасника бойових дій та знаходиться на
обліку в Головному Управлінні праці та
соціального захисту населення
Дніпропетровської обласної державної
адміністрації, що підтверджується
копією посвідчення (а.с.7) та не
заперечується відповідачем.

Відповідно до ст.2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Правовий статус ветеранів війни
визначає Закон України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту»від 22 жовтня 1993
року № 3551-XII (далі - Закону України №
3551-XII). Розділом ІІІ цього Закону
визначені пільги інвалідів війни та
гарантії їх соціального захисту.

Законодавець відносячи згідно до
положень ст.4 Закону України № 3551-XII
осіб зі статусом «учасника бойових
дій»та «інваліда війни певної групи»до
категорії осіб «учасники війни», разом
з тим розрізняє їх між собою, про що
чітко наведено у статтях 6 та 7
вказаного закону. Відповідно для
кожної із зазначених категорій,
законодавець визначив окремо пільги.

Так, частиною 5 ст.12 Закону України №
3551-XII передбачено, що учасникам бойових
дій щорічно до 5 травня виплачується
разова грошова допомога у розмірі п`яти
мінімальних пенсій за віком. А пільги
для інвалідів війни визначено статтею
13 Закону від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ
якою передбачено, що щорічно до 5 травня
інвалідам війни виплачується разова
грошова допомога у розмірах: інвалідам
I групи - десять мінімальних пенсій за
віком; II групи - вісім мінімальних
пенсій за віком; III групи - сім
мінімальних пенсій за віком

Позивач у справі звертаючись до суду з
цим позовом, зазначав саме про своє
право на отримання разової щорічної
грошової допомоги до 5 травня
відповідно до ст.5 ст.12 Закону України №
3551-XII у розмірі п`яти мінімальних пенсій
за віком.

Суд першої інстанції, задовольняючі
позовні вимоги, помилково визначив
обов’язок відповідача донарахувати та
виплатити разову щорічну грошову
допомогу до 5 травня відповідно до ст.13
Закону від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ.
Тобто, помилково застосував до спірних
правовідносин норми матеріального
права, що є підставою для колегії
суддів, керуючись визначеними ст..195
КАСУ повноваженнями, змінити судове
рішення в наведеній частині.

Разом з тим, суд першої інстанції
правильно визначив і колегія суддів з
цим погоджується, що чинним
законодавством розмір мінімальної
пенсії за віком визначається лише за
правилами, передбаченими ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов’язкове
державне пенсійне страхування» від
09.07.2003 року, і іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Відповідно до ст.17 та ст.17-1 Закону
України № 3551-XII, фінансування витрат,
пов'язаних з введенням в дію цього
Закону, здійснюється за рахунок коштів
державного та місцевих бюджетів, а
виплата разової грошової допомоги до 5
травня в розмірах, передбачених
статтями 12-16 цього Закону, відповідно
до статті 17-1 даного Закону здійснюють
органи праці та соціального захисту
населення.

Посилання апелянта на те, що виплата
щорічної разової допомоги до 5-го
травня повинна здійснюватися на
підставі Постанови Кабінету Міністрів
України від 07.04.2010 року № 299 не
приймаються до уваги колегією суддів,
оскільки відповідно до ст.70 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2010 рік» Кабінету Міністрів України
надано право у 2010 році встановлювати
розміри соціальних виплат, які
відповідно до законодавства
визначаються залежно від розміру
мінімальної заробітної плати, в
абсолютних сумах у межах асигнувань,
передбачених за відповідними
бюджетними програмами.

Вихідним критерієм обрахунку разової
грошової допомоги до 5 травня виступає
мінімальна пенсія за віком. Як
зазначалося вище, мінімальний розмір
пенсії за віком, згідно статті 28 Закону
України «Про загальнообов’язкове
державне пенсійне страхування»
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність. Будь-яких інших
нормативно-правових актів, які б
визначали механізм встановлення
мінімальної пенсії за віком або
встановлювали її розмір, немає.

Аналізуючи зміст вищенаведених норм
колегія суддів дійшла висновку,
оскільки вихідним критерієм для
визначення розміру разової грошової
допомоги до 5 травня виступає
мінімальна пенсія за віком, то
положення ст.70 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік» та
Постанови Кабінету Міністрів України
від 07.04.2010 року № 299 - не підлягають
застосуванню у спірних
правовідносинах, й відповідно доводи
апелянта в цій частині колегією суддів
не приймаються до уваги.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
правильно встановивши обставини у цій
справі, разом з тим помилково
застосував до спірних правовідносин
норму матеріального права, що свідчить
про необхідність зміни постанову суду
в цій частині. Для зрозумілості
судового рішення та забезпечення його
виконання, колегія суддів вважае за
необхідне викласти резолютивну
частину постанови у цій справі в іншій
редакції.

В іншій частині доводи апеляційної
скарги відповідача не спростовують
висновків суду першої інстанції щодо
нарахування та виплати позивача
разової щорічної допомоги у розмірі
меншому ніж визначеного законом та
зобов’язання відповідача вчинити
певні дії по відновленню прав позивача.

Керуючись п.2 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Головного
Управління праці та соціального
захисту населення Дніпропетровської
обласної державної адміністрації
–залишити без задоволення.

Постанову Орджонікідзевського
міського суду м.Дніпропетровська від 26
листопада 2010 року –змінити в частині
визначення норми матеріального права,
яке підлягає застосуванню до спірних
правовідносин.

Викласти резолютивну частину
постанови Орджонікідзевського
міського суду м.Дніпропетровська від 26
листопада 2010 року в іншій редакції:

Визнати протиправною бездіяльність
Головного Управління праці та
соціального захисту населення
Дніпропетровської обласної державної
адміністрації щодо нарахування та
виплати ОСОБА_1 щорічної разової
грошової допомоги до 5 травня
відповідно до розміру, визначеного ч.5
ст.12 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту»від 22 жовтня 1993
року № 3551-XII

Зобов’язати Головне Управління праці
та соціального захисту населення
Дніпропетровської обласної державної
адміністрації донарахувати та
виплатити ОСОБА_1 щорічну разову
грошову допомогу до 5 травня виходячи
із розміру п`яти мінімальних пенсій за
віком відповідно до ч.5 ст.12 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»від 22
жовтня 1993 року № 3551-XII, розраховану з
урахуванням вимог ч.1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов’язкове
державне пенсійне страхування» від
09.07.2003 року та за відрахунком вже
отриманої раніше позивачем суми
допомоги

Постанова набирає законної сили через
п’ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь в справі, та
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:
С
.В. Сафронова

Суддя:

В.Ю. Поплавський

Суддя:

Д.В. Чепурнов