Справа № 148/840/14-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 148/840/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Карнаух П.П.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

27 листопада 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Білоуса О.В. Залімського І. Г.

за участю секретаря судового
засідання: Марцісь Ю.А.

апелянтів - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

позивача - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги
виконавчого комітету Тульчинської
міської ради, ОСОБА_2 на постанову
Тульчинського районного суду
Вінницької області від 16 вересня 2014
року у справі за адміністративним
позовом приватного акціонерного
товариства "Тульчинське АТП-10507" до
виконавчого комітету Тульчинської
міської ради Вінницької області, третя
особа - ОСОБА_2 про визнання незаконним
та скасування рішення конкурсного
комітету,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2014 року ПрАТ «Тульчинське АТП -
10507» звернулось до Тульчинського
районного суду із адміністративним
позовом до виконавчого комітету
Тульчинської міської ради Вінницької
області, ОСОБА_2 про визнання
незаконним та скасування рішення
конкурсного комітету.

Тульчинський районний суд Вінницької
області постановою від 16.09.2014 року
вказаний позов задовольнив повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду першої інстанції, відповідачем -
виконкомом Тульчинської міської ради
Вінницької області, та третьою особою -
ОСОБА_2 подано апеляційні скарги з
підстав невідповідності висновків
суду обставинам справи, порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, у зв'язку з чим, апелянти
просять скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову, якою відмовити позивачу в
задоволенні позову.

Обгрунтовуючи апеляційні вимоги
скаржники посилались на невірне
застосування судом першої інстанції
положень ст.34 Закону України «Про
автомобільний транспорт», а також
неврахування норм ст.46 Закону України
«Про автомобільний транспорт», п.12
Порядку проведення конкурсу на
перевезення пасажирів на автобусному
маршруті загального користування,
затвердженого Постановою КМУ №1081 від
03.12.2008 року.

У судовому засіданні представники
відповідача та третя особа вимоги
апеляційних скарг підтримали у повному
обсязі, та з підстав порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просили їх
задовольнити.

Представник позивача проти доводів
скаржників заперечили та посилаючись
на правомірність і обґрунтованість
висновків суду першої інстанції,
просила суд у задоволенні апеляційних
скарг виконкому тульчинської
міськради, ОСОБА_2 відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача та думку
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу необхідно
задовольнити, а рішення суду скасувати
виходячи з наступного.

Як досліджено з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
рішенням виконкому Тульчинської
міської ради від 02.12.2013р. №352 вирішено
провести конкурс з перевезення
пасажирів на автобусному маршруті
загального користування у м.Тульчині.

Рішенням виконкому Тульчинської
міської ради №19 від 21.01.2014р.
затверджено персональний склад
конкурсного комітету з метою
забезпечення проведення конкурсу з
перевезення пасажирів на автобусному
маршруті загального користування у
м.Тульчині.

10.02.2014 року відбулось засідання
конкурсного комітету з підготовки та
проведення конкурсу на право
перевезення пасажирів на міському
автобусному маршруті №1 загального
користування у м.Тульчині, де
розглядались конкурсні пропозиції
перевізників-претендентів, а саме ФОП
ОСОБА_2 та ПрАТ «Тульчинське АТП-10507».

Протоколом №1 від 10.02.2014р. визнано, що
ПрАТ «Тульчинське АТП-10507», як
перевізник-претендент, подав у
конверті усі документи, передбачені
пунктом 29 Порядку проведення конкурсу
з перевезення пасажирів на автобусному
маршруті загального користування,
затвердженого Постановою КМУ від 03.12.
2008 р. № 1081, але відповідно до п.12 цього ж
Порядку конкурсний комітет не допустив
даного перевізника до участі у
конкурсі. Не було також допущено і
іншого перевізника - ФОП ОСОБА_2

У зв'язку із непроведенням конкурсу та
невизначенням переможця конкурсу,
Тульчинською міською радою укладено
тимчасовий договір із ФОП ОСОБА_2 про
організацію перевезень населення.

У зв'язку із розірванням проведення
конкурсу було знову оголошено конкурс
з перевезення пасажирів на автобусному
маршруті №1 загального користування у
м.Тульчині, про що було подано
відповідне оголошення у газеті
Тульчинський край № 15(11294) від 21.02.14
року.

В оголошенні було викладено умови для
перевізників-претендентів, які бажають
приймати участь у конкурсі.

У вказаний в оголошенні кінцевий строк
прийняття пропозицій 07.03.2014 року на
участь у конкурсі були подані 2
пропозиції - від ПрАТ "Тульчинське АТП
10507" та ФОП ОСОБА_2.

Рішенням конкурсного комітету,
оформленого протоколом № 1 від 21.03.2014р.
засідання конкурсного комітету з
проведення конкурсу на право
перевезення пасажирів на міському
автобусному маршруті №1 загального
користування у м.Тульчині, не допущено
до участі конкурсі позивача та надано
право перевізнику-претенденту ФОП
ОСОБА_2 здійснювати перевезення
пасажирів на міському автобусному
маршруті №1 загального користування у
м. Тульчині.

Зокрема конкурсний комітет приймає
рішення про недопущення до участі в
конкурсі автомобільного перевізника,
який:

1) подав до участі в конкурсі неналежним
чином оформлені документи чи не в
повному обсязі, а також такі, що містять
недостовірну інформацію;

3) не відповідає вимогам статті 34 Закону
України "Про автомобільний транспорт",
а саме: щодо організації проведення
періодичного навчання водіїв методам
надання домедичної допомоги
потерпілим від дорожньо-транспортних
пригод;

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
відповідача, ПрАТ "Тульчинське АТП 10507"
оскаржило їх до суду.

Суд першої інстанції при ухваленні
оскаржуваної постанови виходив з того,
що оскільки своїми діями конкурсний
комітет надав необґрунтовані переваги
ОСОБА_2 перед ПрАТ "Тульчинське АТП 10507",
позовні вимоги останнього щодо
визнання протиправним рішення
конкурсного комітету з проведення
конкурсу на право перевезення
пасажирів на міському автобусному
маршруті №1 загального користування у
м.Тульчині є правомірними та
підлягають задоволенню.

Проте до зазначених висновків суду
першої інстанції, колегія суддів
ставиться критично, з огляду на
наступне.

Закон України «Про автомобільний
транспорт» № 2344 від 05.04.2001 року (далі
Закон № 2344) регулює відносини між
автомобільними перевізниками,
замовниками транспортних послуг,
органами виконавчої влади та органами
місцевого самоврядування, пасажирами,
власниками транспортних засобів, а
також їх відносини з юридичними та
фізичними особами - суб'єктами
підприємницької діяльності,які
забезпечують діяльність
автомобільного транспорту та безпеку
перевезень.

Статтею 1 Закону України «Про
автомобільний транспорт» №2344 від
05.04.2001 року визначено, що внутрішні
перевезення - перевезення пасажирів і
вантажів між населеними пунктами,
розташованими на території однієї
держави; внутрішні перевезення -
перевезення пасажирів та/чи вантажів
територією України без перетину
державного кордону України.

Відповідно до ст.44 Закону №2344,
організація проведення конкурсу та
визначення умов перевезень
покладаються на органи виконавчої
влади та органи місцевого

самоврядування.

Згідно зі ст.46 Закону № 2344, у конкурсі
на визначення автомобільного
перевізника на автобусному маршруті
загального користування можуть брати
участь автомобільні перевізники, які
мають ліцензію на той вид послуг, що
виносять на конкурс, на законних
підставах використовують у достатній
кількості сертифіковані автобуси
відповідного класу, відповідають
вимогам, викладеним у статті 34 цього
Закону.

Стаття 34 Закону № 2344 автомобільний
перевізник повинен в тому числі:
організувати проведення періодичного
навчання водіїв методам надання
домедичної допомоги потерпілим від
дорожньо-транспортних пригод;
забезпечувати проведення стажування
та інструктажу водіїв у порядку,
визначеному центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
політику у сфері транспорту.

В свою чергу суд першої інстанції
приймаючи оскаржуване рішення виходив
з того, що оскільки на день проведення
конкурсу ФОП ОСОБА_2 було в наявності 10
транспортних засобів, останнім в
порушення вимог Закону не надано
підтвердження організації підвищення
кваліфікації керівників і
спеціалістів автомобільного
транспорту з питань пожежної безпеки
один раз на три роки.

Надаючи правову оцінку висновкам суду
першої інстанції в цій частині, судова
колегія зазначає наступне.

Відповідно частини 2 ст.34 Закону
України «Про автомобільний транспорт»:
автомобільні перевізники з кількістю
транспортних засобів десять і більше
зобов'язані організовувати підвищення
кваліфікації керівників і
спеціалістів автомобільного
транспорту, діяльність яких пов'язана з
наданням послуг автомобільного
транспорту, у термін один раз на п'ять
років, а з питань безпеки перевезень,
охорони праці та пожежної безпеки - у
термін один раз на три роки в порядку,
який визначає центральний орган
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
політику у сфері транспорту.

Аналізуючи наведену правову норму
колегія суддів зауважує, що норма цієї
статті щодо зобов'язання особи
організовувати підвищення
кваліфікації керівників і
спеціалістів автомобільного
транспорту, має триваючу дію із
визначенням термінів, у даному випадку
один раз на три роки.

Отже зважаючи на той факт, що
претендентом-перевізником ФОП ОСОБА_2
придбаний ним десятий автобус
поставлено на облік 26.02.2014 року, тобто
вже в період оголошення конкурсу, на
момент подачі документів для участі у
конкурсі кандидатом-претендентом
(кінцевий термін подання 07.03.2014 року)
зобов'язання автоперевізника
організовувати підвищення
кваліфікації керівників і
спеціалістів автомобільного
транспорту з питань безпеки
перевезень, охорони праці та пожежної
безпеки - у термін один раз на три роки,
не є обов'язком із триваючою та
закінченою дією для конкурсанта при
подачі документів на конкурс, і
організовується автоперевізником у
визначені Законом терміни.

Граничних термінів початку
проходження такого підвищення
кваліфікації у разі придбання
автоперевізником десятого
транспортного засобу, на законодавчому
рівні не встановлено, тобто не
регулюються в правовому колі, отже не
регулюється Законом для дослідження
при проведенні конкурсу відповідності
кандидата-претендента вимогам статті 34
Закону України «Про автомобільний
транспорт», а тому правомірно не
досліджувалася конкурсною комісією на
відповідність вимогам цієї статті, за
відсутності законодавчої бази
стосовно критеріїв проведення такого
дослідження.

Крім того, як встановлено
безпосередньо зі змісту судового
рішення, навчання до дня проведення
конкурсу 21.03.2014 року
претендентом-кандитатом ФОП ОСОБА_2
було проведено, що підтверджується
відповідним документом з датою видачі
20.03.2014 року, тобто до дня проведення
конкурсу (21.03.2014 року), та приєднаний до
матеріалів справи (Свідоцтво №0214001 АВ
ТОВ «Транспортний
навчально-методичний центр» на ОСОБА_6
про проходження підвищення
кваліфікації з питань безпеки
перевезень, охорони праці та пожежної
безпеки).

Підсумовуючи вищевикладене, суд
апеляційної інстанції вважає
помилковими висновки суду першої
інстанції про порушення ОСОБА_7 вимог
Закону щодо не надання підтвердження
організації підвищення кваліфікації з
питань пожежної безпеки один раз на три
роки, як на підставу визнання
протиправним і скасування рішення
конкурсного комітету.

В частині висновків суду першої
інстанції щодо періодичних навчань
водіїв методам надання домедичної
допомоги потерпілим внаслідок ДТП,
колегія суддів зазначає слідуюче.

Згідно з пунктом 5 частини 1 ст.34 Закону
України «Про автомобільний транспорт»:
автомобільний перевізник повинен:
організувати проведення періодичного
навчання водіїв методам надання
домедичної допомоги потерпілим від
дорожньо-транспортних пригод.

Таким чином норма цієї статті, а саме
організація проведення періодичного
навчання водіїв методам надання
домедичної допомоги потерпілим від
дорожньо-транспортних пригод, є
закінченою дією, тобто на момент подачі
документів для участі у конкурсі
кандидатом-претендентом вказане
навчання бути вже організовано, та є
обов'язковим для дослідження при
проведенні конкурсу відповідності
кандидата-претендента вимогам цієї
статті.

05.07.2012 року прийнято Закон України "Про
екстрену медичну допомогу" (далі - Закон
№5081-VI), який визначає
організаційно-правові засади
забезпечення громадян України та інших
осіб, які перебувають на її території,
екстреною медичною допомогою, у тому
числі під час виникнення надзвичайних
ситуацій та ліквідації їх наслідків, та
засади створення, функціонування і
розвитку системи екстреної медичної
допомоги.

Пунктом 4 ч.1 ст.1 Закону №5081-VI наведено
визначення домедичної допомоги -
невідкладні дії та організаційні
заходи, спрямовані на врятування та
збереження життя людини у
невідкладному стані та мінімізацію
наслідків впливу такого стану на її
здоров'я, що здійснюються на місці
події особами, які не мають медичної
освіти, але за своїми службовими
обов'язками повинні володіти основними
практичними навичками з рятування та
збереження життя людини, яка перебуває
у невідкладному стані, та відповідно до
закону зобов'язані здійснювати такі
дії та заходи.

Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону №5081-VI
особами, які зобов'язані надавати
домедичну допомогу людині у
невідкладному стані, є: рятувальники
аварійно-рятувальних служб, працівники
державної пожежної охорони, працівники
органів та підрозділів міліції,
фармацевтичні працівники, провідники
пасажирських вагонів, бортпровідники
та інші особи, які не мають медичної
освіти, але за своїми службовими
обов'язками повинні володіти
практичними навичками надання
домедичної допомоги.

Частиною 2 зазначеної статті вказано,
що порядок підготовки та підвищення
кваліфікації з надання домедичної
допомоги осіб, які зобов'язані її
надавати, визначається Кабінетом
Міністрів України.

На виконання вимог ст.12 Закону №5081-VI,
Кабінетом Міністрів України 21.11.2012 року
прийнято постанову №1115, яка визначає
порядок підготовки та підвищення
кваліфікації з надання домедичної
допомоги осіб, які зобов'язані її
надавати.

Обгрунтовуючи позовні вимоги ПрАТ
«АТП-10507» посилалось на Порядок
медичної підготовки водіїв та
кандидатів у водії транспортних
засобів, затвердженого Наказом МОЗ
України №339 від 28.11.1997 року, на
виконання якого водіям позивача видано
відповідні посвідчення. Слід
зауважити, що зазначені твердження
судом першої інстанції взяті до уваги,
як підстава для визнання незаконним та
скасування рішення конкурсного
комітету.

Проте до вказаної позиції позивача
колегія суддів ставиться критично,
оскільки документом про таке навчання
відповідно до вищевказаної постанови
КМУ №1115 від 21.11.12 року «Про
затвердження Порядку підготовки та
підвищення кваліфікації осіб, які
зобовязані надавати домедичну
допомогу» є відповідне посвідчення
встановленої форми.

Таким чином, на думку судової колегії,
саме постанова КМУ №1115 від 21.11.12 року є
тим нормативно-правовим актом, який
підлягає застосуванню в даному
випадку, оскільки остання прийнята на
виконання ст.12 Закону України «Про
екстрену медичну допомогу» та
безпосередньо регулює порядок
підготовки та підвищення кваліфікації
з надання саме домедичної допомоги, як
того вимагає Закон.

В свою чергу, наявність медичної
довідки форми №143-0 у водіїв, виданої на
підставі Наказу МОЗ України №339 від
28.11.1997 року, не звільняє перевізника від
обов'язку організації проведення
періодичного навчання водіїв методам
надання домедичної допомоги
потерпілим від ДТП, який регулюється
постановою КМУ №1115 від 21.11.12 року, що
спростовує доводи товариства наведені
в позові.

Зазначена обставина підтверджується
також запитом організатора конкурсу
№02-30-658 від 19.03.2014 року управлінням
Укртрансінспекції у Вінницькій
області, яка відповідно ст.6 Закону
України «Про автомобільний транспорт»
Положення про Державну інспекцію
України з безпеки на наземному
транспорті (Укратрансінспекцію
України), затвердженого Указом
Президента України від 06.04.2011 року є
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну політику у сфері
автомобільного транспорту, за
вих.№1200/6/59-14 від 20.03.14, яка
безпосередньо вказує на те, що
наявність у водіїв конкурсанта ПрАТ
«АТП-10507» медичної довідки форми №143-0,
не є документом навчання водіїв
методам домедичної допомоги
потерпілим від ДТП.

На підставі викладеного, судова
колегія приходить до висновку, що суд
першої інстанції не дав належної
оцінки вказаним обставинам та зібраним
по справі доказам, не правильно
застосував норми матеріального права,
у зв'язку із чим, ухвалив рішення, яке
підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги виконавчого
комітету Тульчинської міської ради
Вінницької області, ОСОБА_2
задовольнити повністю.

Постанову Тульчинського районного
суду Вінницької області від 16 вересня
2014 року у справі за адміністративним
позовом приватного акціонерного
товариства "Тульчинське АТП-10507" до
виконавчого комітету Тульчинської
міської ради Вінницької області, третя
особа - ОСОБА_2 про визнання незаконним
та скасування рішення конкурсного
комітету, скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у
задоволенні адміністративного позову
приватного акціонерного товариства
"Тульчинське АТП-10507" відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову у
вигляді зупинення виконання рішення
виконкому Тульчинської міської ради
№80 від 16 квітня 2014 року про
затвердження рішення конкурсного
комітету з проведення конкурсу на
право перевезення пасажирів на
автобусному маршруті №1 загального
користування у м.Тульчині від 21.03.2014
року, заборони виконкому Тульчинської
міської ради та фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_2
організовувати перевезення пасажирів
на автобусному маршруті №1 загального
користування у м.Тульчині на підставі
укладеного між ними договору на
виконання рішення виконкому
Тульчинської міської ради №80 від 16.04.2014
року.

Постанова суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст 212 КАС України.

Головуючий
Смілянець Е. С.

Судді
Білоус О.В.

Залімський І. Г.