Справа № 826/15469/14
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 листопада 2014 року 16:42
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Скочок Т.О., при секретарі судового
засідання Новик В.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу
за позовомДочірнього підприємства
«Київське обласне дорожнє управління»
Відкритого акціонерного товариства
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України»
доДержавної податкової інспекції у
Солом'янському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
провизнання незаконним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
за участю представників сторін:
від позивача - Лещенко Н.С.,
від відповідача - Ткачука Т.О.
До Окружного адміністративного суду
міста Києва звернулося Дочірнє
підприємство «Київське обласне
дорожнє управління» Відкритого
акціонерного товариства «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України» (надалі - позивач або ДП
«Київське обласне дорожнє управління»
ВАТ «Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України») з
позовом до Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві (надалі - відповідач або ДПІ у
Солом'янському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві) про визнання незаконним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 19.03.2013 року
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 13.10.2014 року
відкрито провадження у справі,
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового
В обґрунтування позовних вимог
представник позивача зазначив, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення прийнято
контролюючим органом безпідставно,
оскільки, як стверджує останній, ДП
«Київське обласне дорожнє управління»
ВАТ «Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України» не
порушувало вимог п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п.
201.4, п. 201.6, п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України, а реальність
господарських операцій між позивачем
та контрагентами ТОВ
«Граньстройінвест» та ТОВ
«Дормашавто» підтверджується належним
чином оформленими первинними
обліковими документами. Крім того,
останнім наголошено, що нарахування
відповідачем штрафних санкцій за
порушення ДП «Київське обласне дорожнє
управління» ВАТ «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України» податкових зобов'язань з
податку на додану вартість суперечить
приписам ч. 4 ст. 12 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом».
У судове засідання 26.11.2014 року з'явилися
представники сторін.
Представник позивача у судовому
засіданні заявлені позовні вимоги
підтримав у повному обсязі та просив
суд задовольнити їх з підстав,
викладених у позовній заяві.
Представник відповідача проти позову
заперечував, підтримавши доводи,
викладені у письмових запереченнях
проти позову, вказуючи, що ДПІ у
Солом'янському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві, приймаючи оскаржуване
податкове повідомлення-рішення діяло у
межах та на підставі наявних у неї
повноважень у зв'язку з виявленими під
час перевірки ДП «Київське обласне
дорожнє управління» ВАТ «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України» порушень вимог
податкового законодавства.
Розглянувши наявні в матеріалах справи
документи і матеріали, заслухавши
пояснення представників сторін,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд зазначає
Як вбачається з матеріалів справи, ДПІ
у Солом'янському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку ДП
«Київське обласне дорожнє управління»
ВАТ «Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість по взаємовідносинах з ТОВ
«Граньстройінвест» за період 01.10.2011
року по 30.12.2011 року, 01.04.2012 року по 31.05.2012
року, з ТОВ «Дормашавто» за період
01.10.2011 року по 30.12.2011 року, у зв'язку з чим
складено акт від 22.02.2013 року
№658/22.8-17/33096517 (надалі - акт перевірки).
За результатами вищезазначеної
перевірки, контролюючим органом
зроблено висновок про порушення ДП
«Київське обласне дорожнє управління»
ВАТ «Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України»
положень п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4, п. 201.6,
п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України та Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року №88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995
року за №168/704, п. 9.1. ст. 9 Закону України
від 16.07.1999 року №996-ХIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (зі змінами та
доповненнями), в результаті чого
занижено податок на додану вартість на
суму 224 335,00 грн., в тому числі по
періодам: жовтень 2011 року на суму 102
683,00 грн., листопад 2011 року на суму 85 435,00
грн., квітень 2011 року на суму 36 217,00 грн.
Не погоджуючись з висновками,
викладеними в акті перевірки,
позивачем подано до ДПІ у
Солом'янському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві заперечення на акт перевірки,
розглянувши які відповідачем листом
від 14.03.2013 року №6719/22.8-10 повідомлено
позивача про виклад висновків акту
перевірки у наступній редакції:
«Перевіркою встановлено порушення ДП
«Київський облдорупр» п. 198.3 ст. 198, п. 198.6
ст. 198, п. 201.4 ст. 201, п. 201.6 ст. 201, п. 201.10 ст.
201 Податкового кодексу України та
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року №88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995
року за №168/704, п. 9.1. ст. 9 Закону України
від 16.07.1999 року №996-ХIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (зі змінами та
доповненнями), в результаті чого
занижено податок на додану вартість на
суму 224 335,00 грн., в тому числі по
періодам: жовтень 2011 року на суму 102
683,00 грн., листопад 2011 року на суму 85 435,00
грн., квітень 2012 року на суму 36 217,00
На підставі викладеного вище, ДПІ у
Солом'янському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві прийнято податкове
повідомлення-рішення від 19.03.2013 року
дорожнє управління» ВАТ «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України» збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість за основним платежем у
розмірі 224 335,00 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) - 56
Скориставшись правом на
адміністративне (досудове) оскарження
вищезазначеного податкового
повідомлення-рішення, рішеннями
Головного управління Міндоходів у м.
Києві від 06.09.2013 року №4122/10/26-15-10-04 та
Міністерства доходів і зборів України
повідомлення-рішення від 19.03.2013 року
позивача - без задоволення.
Вважаючи вказане вище податкове
повідомлення-рішення протиправним, а,
відтак, таким, що підлягає скасуванню,
позивач звернувся з позовом до суду.
Розглядаючи справу по суті, суд
виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи,
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення прийнято за
результатами виявлених порушень з боку
ДП «Київське обласне дорожнє
управління» ВАТ «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України» за податковий (звітний) період
за жовтень-листопад 2011 року та квітень
Відповідно до абз. 5 п. 1 розділу ХІХ
Податкового кодексу України, цей
Кодекс набирає чинності з 1 січня 2011
року, крім розділу III цього Кодексу,
який набирає чинності з 1 квітня 2011
Отже, основним нормативно-правовим
актом, що врегульовує спірні
правовідносини є Податковий кодекс
України від 02.12.2010 року №2755-VI з
наступними змінами та доповненнями у
редакції на час виникнення спірних
правовідносин (надалі - ПК України).
Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України, податковий кредит - сума, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
Згідно пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту, зокрема, виникає у
разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною
(абз. 1 п. 198.2 ст. 198 ПК України).
В силу п. 198.3 ст. 198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.
Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку
контролюючим органом суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу (абз. 1 та 2 п. 198.6 ст. 198 ПК
Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України,
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну,
складену за вибором покупця
(отримувача) в один з таких способів: а)
у паперовому вигляді; б) в електронній
формі з дотриманням умови щодо
реєстрації у порядку, визначеному
законодавством, електронного підпису
уповноваженої платником особи та умови
реєстрації податкової накладної у
Єдиному реєстрі податкових накладних.
У такому разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді не є
У податковій накладній зазначаються в
окремих рядках такі обов'язкові
реквізити: а) порядковий номер
податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи-продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).
Приписами п. 201.4 ст. 201 ПК України
передбачено, що податкова накладна
складається у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Один примірник видається
покупцю, а другий залишається у
продавця. У разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді покупцю
видається оригінал, а копія
залишається у продавця.
Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Контролюючі органи
за даними реєстрів виданих та
отриманих податкових накладних,
наданих в електронному вигляді,
повідомляють платника податку про
наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.
При цьому платник податку протягом 10
днів після отримання такого
повідомлення має право уточнити
податкові зобов'язання без
застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу
(п. 201.6 ст. 201 ПК України).
Податкова накладна складається на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс). У разі якщо
частка товарів/послуг, послуг не
містить відокремленої вартості,
перелік (номенклатура) частково
поставлених товарів/послуг
зазначається в додатку до податкової
накладної у порядку, встановленому
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику, та
враховується при визначенні загальних
податкових зобов'язань (п. 201.7 ст. 201 ПК
Право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу (п. 201.8 ст. 201 ПК України).
Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту
(абз. 1 п. 201.10 ст. 201 ПК України).
При цьому, форма та порядок заповнення
податкової накладної затверджуються
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику (п.
201.2 ст. 201 ПК України).
Так, наказом Державної податкової
адміністрації України від 21.12.2010 року
№969 на виконання положень ст. 201 ПК
України затверджено Порядок
заповнення податкової накладної, який
набрав чинності 10.01.2011 року та втратив
чинність 16.12.2011) (надалі - Порядок №969).
Відповідно до п. 6.2 Порядку №969,
податкова накладна є підставою на
віднесення до податкового кредиту
витрат по сплаті податку на додану
вартість у покупця, зареєстрованого як
Не дає права на віднесення сум податку
на додану вартість до податкового
кредиту податкова накладна, виписана
платником, звільненим від сплати
податку за рішенням суду (п. 6.3 Порядку
№969).
Всі складені примірники податкової
накладної підписуються особою,
уповноваженою платником податку
здійснювати постачання товарів/послуг,
та скріплюються печаткою такого
платника податку - продавця. Податкова
накладна не підписується покупцем
товарів/послуг і не скріплюється його
печаткою (п. 16 Порядку №969).
При цьому, наказом Міністерства
фінансів України від 01.11.2011 року №1379 на
виконання положень ст. 201 ПК України
затверджено Порядок заповнення
податкової накладної, зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 22.11.2011
16.12.2011 року та втратив чинність 01.03.2014
року) (надалі - Порядок №1379).
Відповідно до п. 5 Порядку №1379, сплачена
(нарахована) сума податку на додану
вартість у податковій накладній
повинна відповідати сумі
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг продавця у реєстрі
виданих та отриманих податкових
Податкова накладна є підставою для
віднесення до податкового кредиту
витрат зі сплати податку на додану
вартість у покупця, зареєстрованого як
платник податку (п. 6.2 Порядку №1379).
Не дає права покупцю на віднесення сум
податку на додану вартість до
податкового кредиту: відсутність факту
реєстрації платником податку -
продавцем товарів/послуг податкових
накладних в Єдиному реєстрі податкових
накладних; порушення порядку
заповнення податкової накладної;
податкова накладна виписана платником,
звільненим від сплати податку за
рішенням суду, після набрання чинності
таким рішенням суду (п. 6.3 Порядку №1379).

Отже, виходячи з аналізу наведених норм
в сукупності, ПК України та Порядками
№969 і №1379 визначено окремі випадки, за
яких неможливе формування податкового
кредиту, зокрема, це відсутність
зв'язку з господарською діяльністю,
фіктивність операцій (відсутність
поставок), відсутність податкової
правосуб'єктності, відсутність на
момент перевірки податкових накладних
або видача їх особою, яка не є платником
ПДВ. Таким чином, із зазначеного вище
також випливає те, що при дослідженні
факту здійснення господарської
операції, оцінці підлягають відносини
безпосередньо між учасниками тієї
операції, на підставі якої сформовані
дані податкового обліку.

Також, у відповідності до правової
позиції Вищого адміністративного суду
України, що викладена у листі від 02.06.2011
року №742/11/13-11, податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість має бути
фактично здійснений і підтверджений
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 року
№996-ХІV (надалі - Закон №996), який
визначає правові засади регулювання,
організації, ведення бухгалтерського
обліку та складання фінансової
звітності в Україні, бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Приписами ст. 1 Закону №996 визначено, що
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

В свою чергу, підставою для
бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів
можуть складатися зведені облікові
документи (ч. 1 ст. 9 Закону №996).

Первинні та зведені облікові
документи можуть бути складені на
паперових або машинних носіях і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції (ч.
2 ст. 9 Закону №996).

Нормативно-правовим актом, який
встановлює порядок створення,
прийняття і відображення у
бухгалтерському обліку, а також
зберігання первинних документів,
облікових регістрів, бухгалтерської
звітності підприємствами, їх
об'єднаннями та госпрозрахунковими
організаціями (крім банків) незалежно
від форм власності (надалі -
підприємства), установ та організацій,
основна діяльність яких фінансується
за рахунок коштів бюджету (надалі -
установи), є наказ Міністерства
фінансів України від 24.05.1995 року №88,
яким затверджено Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (надалі -
Положення №88).

Згідно п. 2.1 Положення №88, первинні
документи - це документи, створені у
письмовій або електронній формі, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення. Господарські операції - це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів.

Первинні документи повинні бути
складені у момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення. При реалізації товарів
за готівку допускається складання
первинного документа не рідше одного
разу на день на підставі даних
касових апаратів, чеків тощо. Для
контролю та впорядкування обробки
інформації на основі первинних
документів можуть складатися зведені
документи (далі первинні документи) (п.
2.2 Положення №88).

Первинні документи, створені в
електронному вигляді, застосовуються
у бухгалтерському обліку за умови
дотримання вимог законодавства про
електронні документи та
електронний документообіг. На вимогу
контролюючих або судових органів
та своїх контрагентів підприємство,
установа зобов'язані за свій рахунок
зробити копії таких документів на
паперовому носії (п. 2.3 Положення №88).

Первинні документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст
та обсяг господарської операції,
одиниця виміру господарської операції
(у натуральному та/або вартісному
виразі), посади і прізвища осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані,
що дають змогу ідентифікувати особу,
яка брала участь у здійсненні
господарської операції. Залежно від
характеру операції та технології
обробки даних до первинних документів
можуть бути включені додаткові
реквізити: ідентифікаційний код
підприємства, установи з Державного
реєстру, номер документа, підстава для
здійснення операцій, дані про
документ, що засвідчує
особу-одержувача тощо (п. 2.4 Положення
№88).

Аналіз викладених норм свідчить про те,
що податковий кредит формується за
наслідками реальної господарської
операції, що підтверджується належними
податковими накладними та первинними
документами, в рамках господарської
діяльності платника податків.

Таким чином, податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість має бути
фактично здійснений і підтверджений
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків, що також було
зазначено в листі Вищого
адміністративного суду України від
02.06.2011 року №742/11/13-11.

Як було зазначено вище, підставою для
прийняття оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення став факт
виявлених відповідачем порушень
податкового законодавства з боку
позивача при взаємовідносинах з ТОВ
«Граньстройінвест» та ТОВ
«Дормашавто».

Взаємовідносини з ТОВ
«Граньстройінвест».

Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем (Замовник) та ТОВ
«Граньстройінвест» (Постачальник)
укладено наступні договори:

1. Договір поставки №114/10 від 21.10.2011 року,
згідно умов якого Постачальник
зобов'язується поставляти та
передавати у власність Замовника, а
Замовник зобов'язується прийняти і
оплатити наступний товар: Пісок (надалі
іменується - Товар). Кількість Товару,
що підлягає поставці згідно умов цього
Договору зазначається у видаткових
накладних. Обсяг закупівлі Товару
можуть бути зменшені залежно від
реального фінансування видатків:
зазначена в пункті 1.2 Договору
кількість Товару є орієнтовною,
остаточна кількість Товару, що
підлягає поставці за цим Договором
визначається відповідно до заявок
Замовника.

На поставку кожної наступної партії
Товару Замовник надає Постачальнику
письмову заявку. У заявці зазначаються:
найменування товару, кількість товару,
умови поставки згідно умов ІНКОТЕРМС
2000 (п. 5.1 даного договору).

Згідно додатку №1 від 21.10.2011 року до
договору №114/10 від 21.10.2011 року, ціна
договору становить 79 640,00 грн., а
кількість товару (пісок), що підлягає
поставці становить 1991 тон.

2. Договір поставки №26/10-11 від 26.10.2011
року, згідно умов якого Постачальник
зобов'язується поставляти та
передавати у власність Замовника, а
Замовник зобов'язується прийняти і
оплатити товар, вказаний у
Специфікаціях, які є невід'ємною
частиною даного Договору. Асортимент,
кількість та ціна Товару, що підлягає
поставці згідно умов цього Договору
зазначається у видаткових накладних та
Специфікаціях. Обсяги закупівлі Товару
можуть бути зменшені залежно від
реального фінансування видатків,
загальна кількість Товару, що підлягає
поставці за цим Договором визначається
відповідно до заявок Замовника,
оформлених згідно вимог цього
Договору.

Строк (термін) поставки (передачі)
Товару за Договором: Постачальник
здійснює поставку першої партії Товару
протягом 3-х банківських днів з моменту
отриманні від Замовника заявки на
отримання Товару. На поставку кожної
наступної партії Товару Замовник надає
Постачальнику письмову заявку. У
заявці Замовника вказується:
найменування товару, кількість товару,
умови поставки згідно умов ІНКОТЕРМС
2000 (п. 5.1 даного договору).

Згідно наявної у матеріалах справи
копії специфікації №1 до договору
№26/10-11 від 26.10.2011 року, сторони погодили,
що загальна вартість замовлення за цим
Договором складає 352 611,20 грн.

3. Договір поставки №1 від 26.10.2011 року,
згідно умов якого Постачальник
зобов'язується поставляти та
передавати у власність Замовника, а
Замовник зобов'язується прийняти і
оплатити наступний товар: Пісок (надалі
іменується - Товар). Кількість Товару,
що підлягає поставці згідно умов цього
Договору, зазначається у видаткових
накладних. Обсяги закупівлі Товару
можуть бути зменшені залежно від
реального фінансування видатків:
зазначена у пункті 1.2 Договору
кількість Товару є орієнтовною,
остаточна кількість Товару, що
підлягає поставці за цим Договором
визначається відповідно до заявок
Замовника, оформлених згідно вимог
цього Договору.

Строк (термін) поставки (передачі)
Товару за Договором: Постачальник
здійснює поставку першої партії Товару
в строк 3 дні після підписання цього
Договору. На поставку кожної наступної
партії Товару Замовник надає
Постачальнику письмову заявку. У
заявці Замовника вказується:
найменування товару, кількість товару,
умови поставки згідно умов ІНКОТЕРМС
2000 (п. 5.1 даного договору).

У відповідності до додатку №1/1 до
договору №1 від 26.10.2011 року, сторони
погодили, що ціна договору становить 210
400,00 грн., кількість товару - 5260 тон.

4. Договір №60 від 14.10.2011 року, згідно
умов якого Постачальник зобов'язується
поставляти та передавати у власність
Замовника, а Замовник зобов'язується
прийняти і оплатити наступний товар:
Пісок (надалі іменується - Товар).
Кількість Товару, що підлягає поставці
згідно умов цього Договору
зазначається у видаткових накладних.

Згідно додатку №1 до договору №60 від
14.10.2011 року, сторони погодили, що
вартість товару становить 102 700,00 грн.,
кількість товару (пісок), що підлягає
поставці становить 2567,5 тон.

На підтвердження виконання умов
вищезазначених договорів
представником позивача надано суду
копії наступних документів:

- рахунків-фактур (№05/26-01 від 26.10.2011 року
на суму 98 880,00 грн., №261012 від 26.10.2011 року
на суму 79 640,00 грн., №26/13 від 26.10.2011 року
на суму 71 840,00 грн., №26/12 від 26.10.2011 року
на суму 7 800,00 грн., №261013 від 26.10.2011 року
на суму 111 520,00 грн.,);

- видаткових накладних (26/12 від 26.10.2011
року на суму 7 800,00 грн., №26/13 від 26.10.2011
року на суму 71 840,00 грн., №26/10 від 21.11.2014
року на суму 352 611,20 грн., №261015 від 26.10.2011
року на суму 98 880,00 грн., №261013 від 26.10.2011
року на суму 111 520,00 грн., №26/10 від 28.10.2011
року на суму 65 000,00 грн., №26/17 від 02.12.2011
року на суму 179 600,00 грн., №26/11 від 02.12.2011
року на суму 37 700,00 грн.);

- податкових накладних (від 26.10.2011 року
№26/13 на суму 71 840,00 грн., від 26.10.2011 року
№26/12 на суму 7 800,00 грн., від 26.10.2011 року
№244 на суму 79 640,00 грн., від 26.10.2011 року
№256 на суму 111 520,00 грн., від 26.10.2011 року
№246 на суму 98 880,00 грн., від 28.10.2011 року
№19 на суму 65 000,00 грн., від 02.12.2011 року
№21 на суму 37 700,00 грн., від 02.12.2011 року
№22 на суму 179 600,00 грн.).

Водночас, дослідивши вищезазначені
документи, суд дійшов висновку, що
останні не є належними доказами
товарності (реальності)
фінансово-господарських операцій з ТОВ
«Граньстройінвест», з огляду на
наступне.

Так, у відповідності до наявних у
матеріалах справи копій видаткових
накладних (26/12 від 26.10.2011 року на суму 7
800,00 грн., №26/13 від 26.10.2011 року на суму 71
840,00 грн., №26/10 від 21.11.2014 року на суму 352
611,20 грн., №261015 від 26.10.2011 року на суму 98
880,00 грн., №261013 від 26.10.2011 року на суму 111
520,00 грн.), останні на виконання вимог ч. 2
ст. 9 Закону №996 та п. 2.4 Положення №88 не
містять інформації щодо особи, яка від
імені позивача брала участь у
фінансово-господарських операціях з
ТОВ «Граньстройінвест», що не дає змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні останніх.

Решта видаткових накладних (№26/10 від
28.10.2011 року на суму 65 000,00 грн., №26/17 від
02.12.2011 року на суму 179 600,00 грн., №26/11 від
02.12.2011 року на суму 37 700,00 грн.), як
вбачається з наявних у матеріалах
справи копій останніх, з боку позивача
підписані «ст. виконроб ОСОБА_3.», проте,
враховуючи те, що ухвалою суду від
13.10.2014 року від позивача
витребовувалися докази наявності у
представників позивача повноважень на
отримання товарно-матеріальних
цінностей від ТОВ «Граньстройінвест»
за оспорюваними
фінансово-господарськими операціями
(належним чином завірену копію витягу з
журналу виданих довіреностей), які не
були надані суду, позивачем не
підтверджено наявності у вказаної
особи повноважень на прийняття
товарно-матеріальних цінностей за
вказаними правочинами. При цьому,
позивачем не зазначено причин
неможливості їхнього подання.

Також, слід зазначити, що у
відповідності до змісту
вищезазначених договорів, укладених з
ТОВ «Граньстройінвест», передбачено
направлення заявок Замовника
(позивача), на підставі яких
здійснюється поставка товару, проте,
копій останніх не міститься у
матеріалах справи, з урахуванням факту
витребовування останніх ухвалою суду
від 13.10.2014 року та не зазначення
позивачем причин неможливості їхнього
подання.

Крім того, слід зазначити, що не всі
наявні у матеріалах справи копії
сторінок виписки з банківського
рахунку позивача мають відбиток
печатки банку, а, відтак, не є належними
та допустимими доказами оплати
товарів, поставлених ТОВ
«Граньстройінвест».

Слід також звернути окрему увагу, що
наявні у матеріалах справи копії
податкових накладних (від 26.10.2011 року
№26/12 на суму 7 800,00 грн., від 26.10.2011 року
№26/13 на суму 71 840,00 грн., від 26.10.2011 року
№26/12 на суму 7 800,00 грн., від 26.10.2011 року
№244 на суму 79 640,00 грн., від 26.10.2011 року
№256 на суму 111 520,00 грн., від 26.10.2011 року
№246 на суму 98 880,00 грн., від 02.12.2011 року
№22 на суму 179 600,00 грн.), на підставі
яких позивачем сформовано податковий
кредит за фінансово-господарськими
операціями з ТОВ «Граньстройінвест»,
містять посилання на зовсім інші
договори, аніж ті, які надані позивачем
до суду.

Взаємовідносини з ТОВ «Дормашавто».

Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем (Замовник) та ТОВ
«Дормашавто» (Перевізник) укладено
наступні договори:

1. Договір №2 на перевезення вантажу від
26.10.2011 року, згідно умов якого
Перевізник зобов'язується, в порядку та
на умовах визначених Договором,
доставляти наданий йому представником
Замовника вантаж до пункту призначення
вказаного Замовником, а Замовник
зобов'язується сплачувати за
перевезення вантажу встановленого
плану.

Конкретні умови щодо вартості
перевезення, об'єму та номенклатури
вантажу, пункти завантаження, доставки
та маршрути перевезення, обумовлюються
додатково для кожного окремого
перевезення в Додатках до цього
Договору. Додаток вражається
оформленим належним чином якщо він
складений в письмовій формі та
підписаний уповноваженими
представниками обох Сторін. Типи та
кількість автомобілів, необхідних для
здійснення перевезення вантажів,
залежно від виду, обсягу та характеру
перевезень, визначається Перевізником
на стадії подання-прийняття замовлення
на перевезення вантажу. Оплата
здійснюється на підставі наданих
Перевізником рахунків-фактур, в
національній валюті, в безготівковій
формі, шляхом перерахування на
розрахунковий рахунок Перевізника
попередньої оплати.

Згідно Додатку №2 до договору №2 від
26.10.2011 року, сторони погодили, що
послуги перевезення вантажу надаються
вантажними автомобілями з
напівпричепами самоскидами
вантажопідйомністю до 20-40 тонн.
Загальна сума договору складає 267 156,80
грн.

2. Договір №59 на перевезення вантажу
від 14.10.2011 року, згідно умов якого
Перевізник зобов'язується приймати, а
Замовник передавати для перевезення
вантажі, у строки та в обсягах
погоджених Сторонами.

Конкретні умови щодо вартості
перевезення, об'єму та номенклатури
вантажу, пункти завантаження, доставки
та маршрути перевезення, обумовлюються
додатково для кожного окремого
перевезення в Додатках до цього
Договору. Додаток вражається
оформленим належним чином якщо він
складений в письмовій формі та
підписаний уповноваженими
представниками обох Сторін. Типи та
кількість автомобілів, необхідних для
здійснення перевезення вантажів,
залежно від виду, обсягу та характеру
перевезень, визначається Перевізником
на стадії подання-прийняття замовлення
на перевезення вантажу. Оплата
здійснюється на підставі наданих
Перевізником рахунків-фактур, в
національній валюті, в безготівковій
формі, шляхом перерахування на
розрахунковий рахунок Перевізника
попередньої оплати.

Згідно додатку №1 до договору №59 від
14.10.2011 року, сторони погодили, що
послуги перевезення вантажу надаються
вантажними автомобілями з
напівпричепами самоскидами
вантажопідйомністю до 20-40 тонн.
Загальна сума договору складає 95 000,00
грн.

На підтвердження виконання умов
вищезазначених договорів
представником позивача надано суду
копії наступних документів:

- рахунку-фактури №7/26-01 від 26.10.2011
року на суму 200 113,60 грн.;

- видаткових накладних (№337 від
26.10.2011 року на суму 67 043,20 грн., №336 від
26.10.2014 року на суму 200 113,60 грн., №26/15 від
26.10.2011 року на суму 47 561,34 грн., №26/14 від
26.10.2014 року на суму 11 341,20 грн., №26/10 від
28.10.2011 року на суму 95 000,00 грн.);

- податкових накладних (від 26.10.2011
року №300 на суму 67 043,20 грн., від 26.10.2011
року №299 на суму 200 113,60 грн., від 28.10.2011
року №20 на суму 95 000,00 грн., від 26.10.2011
року №26/15 на суму 47 561,34 грн., від 26.10.2011
року №26/14 на суму 11 341,20 грн.).

Водночас, дослідивши вищезазначені
документи, суд дійшов висновку, що
останні не є належними доказами
товарності (реальності)
фінансово-господарських операцій з ТОВ
«Дормашавто», з огляду на наступне.

Так, у відповідності до наявних у
матеріалах справи копій видаткових
накладних ((№337 від 26.10.2011 року на суму 67
043,20 грн., №336 від 26.10.2014 року на суму 200
113,60 грн., №26/15 від 26.10.2011 року на суму 47
561,34 грн., №26/14 від 26.10.2014 року на суму 11
341,20 грн.), останні на виконання вимог ч. 2
ст. 9 Закону №996 та п. 2.4 Положення №88 не
містять інформації щодо особи, яка від
імені позивача брала участь у
фінансово-господарських операціях з
ТОВ «Дормашавто», що не дає змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні останніх.

Решта видаткових накладних (№26/10 від
28.10.2011 року на суму 95 000,00 грн.), як
вбачається з наявних у матеріалах
справи копій останніх, з боку позивача
підписані «ст. виконроб ОСОБА_3», проте,
враховуючи те, що ухвалою суду від
13.10.2014 року від позивача
витребовувалися докази наявності у
представників позивача повноважень на
отримання товарно-матеріальних
цінностей від ТОВ «Дормашавто» за
оспорюваними фінансово-господарськими
операціями (належним чином завірену
копію витягу з журналу виданих
довіреностей), які не були надані суду,
позивачем не підтверджено наявності у
вказаної особи повноважень на
прийняття товарно-матеріальних
цінностей за вказаними правочинами.
При цьому, позивачем не зазначено
причин неможливості їхнього подання.

Також, слід зазначити, що у
відповідності до змісту
вищезазначених договорів, укладених з
ТОВ «Дормашавто» передбачено
направлення замовлень, на підставі
яких здійснюється перевезення вантажу,
проте, копій останніх не міститься у
матеріалах справи, з урахуванням факту
витребування останніх ухвалою суду від
13.10.2014 року та не зазначення позивачем
причин неможливості їхнього подання.

Крім того, слід зазначити, що не всі
наявні у матеріалах справи копії
сторінок виписки з банківського
рахунку позивача мають відбиток
печатки банку, а, відтак, не є належними
та допустимими доказами оплати
товарів, поставлених ТОВ «Дормашавто».

Слід також звернути окрему увагу, що
наявні у матеріалах справи копії
податкових накладних (від 26.10.2011 року
№26/15 на суму 47 561,34 грн., від 26.10.2011 року
№26/14 на суму 11 341,20 грн.), на підставі
яких позивачем сформовано податковий
кредит за фінансово-господарськими
операціями з ТОВ «Дормашавто», містять
посилання на зовсім інші договори, аніж
ті, які надані позивачем до суду.

Разом з тим, згідно пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 ПК
України, розумна економічна причина
(ділова мета) - причина, яка може бути
наявна лише за умови, що платник
податків має намір одержати
економічний ефект у результаті
господарської діяльності.

Так, на підтвердження подальшої
реалізації позивачем товарів
(робіт/послуг), поставлених
(виконаних/наданих) ТОВ
«Граньстройінвест» та ТОВ
«Дормашавто» за перевіряємий період,
позивачем не надано відповідних
доказів та не зазначено причин
неможливості їхнього подання, а, отже,
не підтверджено наявності у позивача
розумної економічної причини (ділової
мети) за результатами вказаних
фінансово-господарських операцій.

Враховуючи вказані вище висновки суду
щодо фінансово-господарських операцій
позивача з контрагентами ТОВ
«Граньстройінвест» та ТОВ
«Дормашавто», якими не встановлено
реальності (товарності) здійснення
вказаних господарських операцій, суд
дійшов висновку про обґрунтованість та
законність донарахування ДП «Київське
обласне дорожнє управління» ВАТ
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України»
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість оскаржуваним
податковим повідомленням-рішенням.

Разом з тим, ухвалою Господарського
суду м. Києва від 09.09.2011 року у справі
№44/258-б порушено провадження у справі
про банкрутство Дочірнього
підприємства «Київське обласне
дорожнє управління» Відкритого
акціонерного товариства «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України», введено мораторій на
задоволення вимог кредиторів боржника
та зупинено виконання боржником
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати податків і зборів, обов'язкових
платежів, строк виконання яких настав
до введення мораторію.

Станом на момент розгляду справи судом,
у відповідності до інформації з
Єдиного державного реєстру, ДП
«Київське обласне дорожнє управління»
ВАТ «Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України»
перебуває у стані «порушено справу про
банкрутство (санація)».

В свою чергу, нормативно-правовим
актом, яким встановлено умови та
порядок відновлення платоспроможності
суб'єкта підприємницької діяльності -
боржника або визнання його банкрутом
та застосування ліквідаційної
процедури, повного або часткового
задоволення вимог кредиторів, є Закон
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» від 14 травня
1992 року N 2343-XII (надалі - Закон №2343-XII).

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону N 2343-XII (в
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), мораторій на
задоволення вимог кредиторів
вводиться одночасно з порушенням
провадження у справі про банкрутство,
про що зазначається в ухвалі
господарського суду.

Протягом дії мораторію на задоволення
вимог кредиторів, зокрема, не
нараховуються неустойка (штраф, пеня),
не застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів).

Таким чином, враховуючи встановлений
ухвалою Господарського суду м. Києва
від 09.09.2011 року у справі №44/258-б
мораторій, протягом дії якого (у тому
числі, протягом перевіряємого
контролюючим органом періоду) не
нараховуються неустойка (штраф, пеня),
не застосовуються інші санкції щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), суд дійшов висновку про
протиправність накладення на позивача
штрафних (фінансових) санкцій (штрафів)
у розмірі 56 084,00 грн. оскаржуваним
податковим повідомленням-рішенням, а,
відтак, останнє в частині накладення на
позивача штрафних (фінансових) санкцій
(штрафів) у розмірі 56 084,00 грн. є
протиправним та таким, що підлягає
скасуванню.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їх посадові і службові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

При цьому, суд, оцінюючи спірні дії
відповідача, виходить з критеріїв
оцінки рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень,
встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до
яких, зокрема, відносяться вчинення дій
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано, обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для вчинення дії.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в
сукупності, проаналізувавши матеріали
справи та надані сторонами докази, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі м. Києва ДПС від 19.03.2013 року
№ в частині збільшення
Дочірньому підприємству «Київське
обласне дорожнє управління»
Відкритого акціонерного товариства
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України»
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) у розмірі 56 084,00 грн.

3. В іншій частині позову
відмовити.

4. Стягнути на користь Дочірнього
підприємства «Київське обласне
дорожнє управління» Відкритого
акціонерного товариства «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України» (ідентифікаційний
код: 33096517, адреса: 03151, м. Київ, вул.
Народного Ополчення, 11-А) судові
витрати у розмірі 97,44 грн. (дев'яноста
семи грн. 44 копійок) з Державного
бюджету України шляхом їх безспірного
списання з рахунку Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві
(ідентифікаційний код: 38747190, адреса: 03151,
м. Київ, вул. Смілянська, 6).

Постанова набирає законної сили в
строк і порядку, передбачені ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
Т.О. Скочок