Справа № 9101/56328/2012
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2012-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2012 р. справа № 2а-597/11/0407

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого судді:
Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А.
Добродняк І.Ю

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Вільногірської районної міської ради
Дніпропетровської області

на постанову Вільногірського міського
суду Дніпропетровської області від 12
серпня 2011 року по справі № 2а-597/11/0407 за
позовом ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Вільногірської районної міської ради
Дніпропетровської області

про зобов'язанні вчинити певні дії, -

В С Т А
Н О В И Л А :

У липні 2011 року позивач звернувся до
суду з позовом до управління праці та
соціального захисту населення
Вільногірської районної міської ради
Дніпропетровської області, в якому
просив зобов'язати відповідача
нарахувати та сплатити грошову щорічну
допомогу на оздоровлення з 2010 року.

Постановою Вільногірського міського
суду Дніпропетровської області від 12
серпня 2011 року, ухваленою в порядку
скороченого провадження,
адміністративний позов задоволено
частково, а саме: визнано дії
відповідача протиправними;
зобов'язано відповідача здійснити
нарахування позивачу щорічної
допомоги на оздоровлення за 2010, 2011 роки
відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Не погодившись з постановою суду
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на не повне з'ясування
судом обставин справи, просив
постанову суду скасувати та відмовити
в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є
постраждалим внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

Статтею 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської
катастрофи»передбачено, що щорічна
допомога на оздоровлення інвалідам III
групи виплачується у розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат.

Спірні правовідносини між
сторонами виникли з приводу
застосування норм законодавства, які
регулюють порядок та розміри виплат
щорічної допомоги на оздоровлення
постраждалим внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Так, позивач, вказуючи на
неправомірність дій відповідача,
посилається на те, що розмір сум, які
підлягають до сплати, повинні
розраховуватися у відповідності до
ст..48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Відповідач, зокрема, вказує на те,
що допомога на оздоровлення виплачена
позивачу у розмірі, передбаченому
Постановою Кабінету Міністрів від 26
липня 1996 р. №836 «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської
катастрофи»із змінами і доповненнями,
внесеними постановою Кабінету
Міністрів України від 12.07.2005 року №562,
тому підстав для її виплати в більшому
розмірі немає.

Щорічна допомога на оздоровлення була
виплачена позивачу у розмірі, що
встановлений Постановою Кабінету
Міністрів України від 12 липня 2005 року №
562.

Суд першої інстанції вірно виходив з
того, що до спірних правовідносин не
підлягає застосуванню постанова КМУ
якою визначено розмір виплат, оскільки
виходячи із загальних принципів
пріоритетності законів над
підзаконними актами, при розрахунку
пенсії, слід керуватися Законом
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
а не підзаконним нормативно-правовим
актом.

Правильними висновки суду першої
інстанції є і те, що Верховною Радою
України дія статті 48 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»протягом
2011 року не призупинялась, відповідачем
безпідставно проводилась виплата
щорічної допомоги на оздоровлення в
розмірах менших ніж передбачено ст.48
даного Закону.

Таким чином, суд першої інстанції
обґрунтовано вказав на неправомірні
дії відповідача щодо нарахування
щорічної одноразової допомоги на
оздоровлення, у розмірі меншому, ніж
встановлено ст. 48 ЗУ «Про статус і
соціальних захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та зобов'язав здійснити
нарахування позивачу щорічної
допомоги на оздоровлення за 2011 рік
відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, про те, що позивач має право
на нарахування та виплату одноразової
допомоги, виходячи з їх розмірів,
встановлених Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

В той же час, право на звернення до
суду не є абсолютним і може бути
обмеженим, в тому числі і встановленням
строків для звернення до суду.

Відповідно до положень частини 2
статті 5 Кодексу адміністративного
судочинства України провадження в
адміністративних справах здійснюється
відповідно до закону, чинного на час
вчинення окремої процесуальної дії,
розгляду і вирішення справи.

30 липня 2010 року набрали чинності
зміни до Кодексу адміністративного
судочинства України. В частину другу
статті 99 КАС України внесено зміни,
відповідно до яких для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Отже, чинне законодавство,
встановленими строками, обмежує
звернення до суду за захистом прав,
свобод та інтересів. Це, насамперед,
обумовлено специфікою спорів, які
розглядаються в порядку
адміністративного судочинства, а
запровадження таких строків
обумовлене досягненням юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах. Ці строки обмежують час,
протягом якого такі правовідносини
можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду
України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року
визначено, що держава може
встановленням відповідних
процесуальних строків, обмежувати
строк звернення до суду, що не впливає
на зміст та обсяг конституційного
права на судових захист і доступ до
правосуддя.

У відповідності до ст. 100 КАС
України, в редакції яка діяла на час
розгляду справи в суді першої
інстанції, адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд за заявою особи, яка
його подала, не знайде підстав для
поновлення строку, про що
становляється ухвала.

Згідно ст.. 100 КАС України, яка діє на
час розгляду справи у суді апеляційної
інстанції, адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд на підставі позовної
заяви та доданих до неї матеріалів не
знайде підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними, про
що постановляється ухвала. Позовна
заява може бути залишена без розгляду
як на стадії вирішення питання про
відкриття провадження в
адміністративній справі без
проведення судового засідання, так і в
ході підготовчого провадження чи
судового розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи,
в адміністративному позові заявлено
вимоги про перерахунок та виплату
одноразової допомоги за 2010-2011роки,
тобто, заявлено вимоги поза межами
строку, який визначено ст..99 КАС України
(15.07.2011 року).

В обґрунтування причин поважності
пропуску строку звернення до суду з
позовом про захист порушених прав
позивач посилався на те, що про факт
порушення його прав йому стало відомо
11.07.2011 року з листа відповідача.

Колегія суддів вважає, що будь-які
об'єктивні чи суб'єктивні обставини не
позбавляли позивача можливості
звернутися до суду, у визначені законом
строки, з відповідним позовом до
відповідача, якщо позивач вважав, що
діями чи бездіяльністю відповідача
порушуються його права та законні
інтереси.

За таких обставин, з урахування
дати виплати щорічної допомоги на
оздоровлення -серпень 2010 року, суд
першої інстанції, порушив вимоги
процесуального законодавства, не
застосувавши встановлений
шестимісячний строк звернення з
позовом до суду, що призвело до
неправильного вирішення справи у цій
частині заявлених позовних вимог.

З огляду на викладене, колегія
суддів вважає за необхідне постанову
суду першої інстанції в частині
зобов'язання провести позивачу
перерахунок щорічної одноразової
допомоги на оздоровлення за 2010 рік -
скасувати, а позовні вимоги в цій
частині залишити без розгляду.

На підставі викладеного,
керуючись п. 4 ч.1 ст. 198, ст. ст. 203, 205, 206
КАС України, суд апеляційної
інстанції,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління
праці та соціального захисту населення
Вільногірської районної міської ради
Дніпропетровської області
задовольнити частково.

Постанову Вільногірського
міського суду Дніпропетровської
області від 12 серпня 2011 року по справі
№ 2а-597/11/0407 в частині визнання
протиправною бездіяльності та
зобов'язання управління праці та
соціального захисту населення
Вільногірської районної міської ради
Дніпропетровської області провести
ОСОБА_1 перерахунок щорічної
одноразової допомоги на оздоровлення
за 2010 рік -скасувати, а позовні вимоги в
цій частині залишити без розгляду.

В іншій частині постанову суду
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту постановлення та відповідно
до ч.10 ст.1832 КАС України є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Я.В. Семененко

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
І.Ю. Добродняк