Справа № 808/5734/14
Суддя: Горобцова Ярослава Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

808/5734/14

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року

Справа № 808/5734/14

м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., розглянувши у місті Запоріжжі в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СПІВДРУЖНІСТЬ БУД» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що не підтверджено реальність здійснення господарських відносин із контрагентами, їх вид, обсяг, якість та розрахунки, а саме встановлено відсутність об’єктів оподаткування та неможливість реального здійснення платником податків операцій.

Заперечуючи проти позову з підстав, викладених в письмових запереченнях, відповідач зазначив, що ТОВ «Бреап» виконувало значний обсяг робіт та постачало будівельні матеріали. Однак, згідно довідки 1 –ДФ на підприємстві в першому кварталі 2014 року, наданого підприємством, працювало 5 осіб. Згідно інформації АІС «Автомобіль» ДАІ МВС України станом на 30.04.2014 транспортні засоби за підприємством не зареєстровані.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2014 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду.

Представником позивача через службу діловодства суду подано клопотання, в якому він просить суд розглянути справу без його участі.

Представник відповідача при розгляді клопотання поклався на розсуд суду, про що свідчить підпис представника ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій області на клопотанні.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких обстави суд приходить до висновку, що є можливим розглянути адміністративну справу у порядку письмового провадження без участі представників сторін на підставі матеріалів, які містяться в адміністративній справі.

Відповідно ч. 1 ст. 41 КАС України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд –

ВСТАНОВИВ:

На підставі направлення від 29.07.2014 №411, згідно пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ та відповідно до наказу ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій області від 18.05.2013 №767 проведено документальну виїзну позапланову перевірку ТОВ «СПІВДРУЖНІСТЬ БУД» з питань своєчасності, достовірності та повноти нарахування та сплати до бюджетів податку на додану вартість за період з 01.03.2014 по 31.03.2014.

За наслідками перевірки складено Акт від 31.07.2014 №108/22-10/34535784 (далі – Акт перевірки).

Згідно висновків перевірки встановлено порушення пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200, п. 201.10 ст. 201 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 за №2755-VI, в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість у загальній сумі 175 992,00 грн. за березень 2014 року.

Судом встановлено, що між ТОВ «Бреап» (Підрядник) та ТОВ «СПІВДРУЖНІСТЬ БУД» (Замовник) укладено Договір підряду на будівельні роботи від 02.01.2014 №308.12-6, за умовами якого Замовник доручає, а Підрядник зобов’язується на свій ризик виконати будівельні роботи на об’єкті: /Реконструкція складу №1 із залізничними коліями на складській базі за адресою: м. Запоріжжя, вул. Донецьке шосе, 2В/ згідно Договірної ціни (кошторисної вартості робіт).

Крім того між сторонами підписано довідки про вартість виконаних будівельних робіт за березень 2014 року, Акти прийомки виконаних будівельних робіт за березень 2014 року, підсумкові відомості ресурсів.

На виконання умов договору ТОВ «Бреап» виписано позивачу рахунки-фактури від 04.03.2014 №СФк-5 всього на суму 48 263,15 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 8 043,86 грн.); від 24.03.2014 №СФк-40 всього на суму 59 999,30 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 9 999,88 грн.); від 24.03.2014 №СФк-41 всього на суму 59 727,45 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 9 954,57 грн.); від 24.03.2014 №СФк-42 всього на суму 59 281,76 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 9 880,30 грн.); від 24.03.2014 №СФк-43 всього на суму 42 407,95 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 7 067,99 грн.); видаткові накладні від 04.03.2014 №РНк-5 всього на суму 48 263,15 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 8 043,86 грн.); від 24.03.2014 №РНк-40 всього на суму 59 999,30 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 9 999,88 грн.); від 24.03.2014 №РНк-41 всього на суму 59 727,45 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 9 954,57 грн.); від 24.03.2014 №РНк-42 всього на суму 59 281,76 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 9 880,30 грн.); від 24.03.2014 №РНк-43 всього на суму 42 407,95 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 7 067,99 грн.); податкові накладні від 04.03.2014 №5 всього на суму 48 263,15 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 8 043,86 грн.); від 24.03.2014 №40 всього на суму 59 999,30 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 9 999,88 грн.); від 24.03.2014 №41 всього на суму 59 727,45 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 9 954,57 грн.); від 24.03.2014 №42 всього на суму 59 281,76 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 9 880,30 грн.); від 24.03.2014 №43 всього на суму 42 407,95 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 7 067,99 грн.); від 18.03.2014 №74 всього на суму 51 284,40 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 8 547,40 грн.); від 18.03.2014 №70 всього на суму 52 854,00 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 8 809,00 грн.); від 18.03.2014 №72 всього на суму 54 364,80 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 9 060,80 грн.); від 18.03.2014 №71 всього на суму 52 400,40 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 8 733,40 грн.); від 18.03.2014 №73 всього на суму 52 854,00 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 8 809,00 грн.); від 18.03.2014 №69 всього на суму 39 626,40 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 6 604,40 грн.); від 18.03.2014 №68 всього на суму 58 764,00 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 9 794,00 грн.); від 18.03.2014 №67 всього на суму 54 768,00 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 9 128,00 грн.); від 18.03.2014 №66 всього на суму 59 173,20 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 9 862,20 грн.); від 18.03.2014 №63 всього на суму 52 479,60 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 8 746,60 грн.); від 18.03.2014 №65 всього на суму 52 479,6 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 8 746,60 грн.); від 18.03.2014 №64 всього на суму 52 479,60 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 8 746,60 грн.); від 18.03.2014 №62 всього на суму 52 472,40 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 8 745,40 грн.);від 18.03.2014 №61 всього на суму 43 496,40 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 7 249,40 грн.); від 18.03.2014 №60 всього на суму 56 774,40 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 9 462,40 грн.).

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

У пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (далі – ПК України) зазначено, що податковий кредит – це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Крім того, пп.14.1.36 п. 14 ст. 14 також зазначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до приписів п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов’язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов’язаних з визначенням об’єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов’язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Одним із основних принципів на яких ґрунтується бухгалтерський облік та фінансова звітність, відповідно до ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є принцип превалювання сутності над формою – операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Як зазначено у ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо – безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Згідно з п. 1.2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704 (далі – Положення №88), господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Відповідно до п. 2.1 Положення №88 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Як зазначено у п. 2.4 Положення №88 первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Як зазначено у п. 1.1 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку запасів», затверджених 10.01.2007 наказом Міністерства фінансів України №2 (далі – Методичні рекомендації №2), методичні рекомендації можуть застосовуватися підприємствами, організаціями та іншими юридичними особами (далі - підприємства) незалежно від форм власності (крім банків та бюджетних установ).

Відповідно п. 3.1 Методичних рекомендацій №2 надходження запасів на підприємство оформлюється відповідними документами, типові форми яких затверджуються Державним комітетом статистики України та іншими центральними органами виконавчої влади. Якщо для оформлення господарської операції типові форми первинних документів відсутні, то підприємство складає такі первинні документи, які б містили обов’язкові реквізити, передбачені законодавством та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з пп.«а» п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

У ст.186 Податкового кодексу України визначається «місце постачання товару», згідно якого місцем постачання товарів є: фактичне місцезнаходження товарів на момент їх постачання (крім випадків, передбачених у підпунктах «б» і «в» цього пункту); місце, де товари перебувають на час початку їх перевезення або пересилання, у разі якщо товари перевозяться або пересилаються продавцем, покупцем чи третьою особою; місце, де провадиться складання, монтаж чи встановлення, у разі якщо товари складаються, монтуються або встановлюються (з випробуванням чи без нього) продавцем або від його імені.

Як зазначено у пп. «а» п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Підпунктом 198.3. ст. 198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За змістом п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно п. 200.2 ст. 200 ПК України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 201.4 ст. 201 ПК України встановлено, що податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до пп. 201.6 та 201.8 ст. 201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу

Таким чином, виходячи із приписів вищевказаних норм Податкового кодексу України, податкова накладна є документом, який підтверджує фактичну сплату покупцем податку на додану вартість у ціні товару, та надає право на формування податкового кредиту платника податків - покупця. І лише придбання товарів (послуг, робіт), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності платника податку, відсутність податкової накладної та складання податкової накладної особою, що не зареєстрована як платник ПДВ, позбавляють платника податку права на включення до податкового кредиту сплачених (нарахованих) сум податків у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат.

За приписами п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Суд звертає увагу на те, що в Акті перевірки відповідач посилається Акт від ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська «Про неможливість проведення зустрічної перевірки ТОВ «Бреап» щодо підтвердження реальності здійснення господарських відносин їх реальності та повноти відображення», що саме по собі не є достатнім для можливості стверджувати про відсутність господарських взаємовідносин між позивачем та його контрагентами.

Разом з тим, суд критично оцінює посилання відповідача на те, що згідно довідки 1 –ДФ на підприємстві в першому кварталі 2014 року, наданого підприємством, працювало 5 осіб а також те, що згідно інформації АІС «Автомобіль» ДАІ МВС України станом на 30.04.2014 транспортні засоби за підприємством не зареєстровані, оскільки з наданих позивачем до справи матеріалів вбачається, що факт ведення ТОВ «СПІВДРУЖНІСТЬ БУД» реальної господарської діяльності, використання у власній діяльності придбаних контрагентів матеріалів, наявності обладнання, приміщень та працівників для використання придбаних будівельних матеріалів підтверджується копією штатного розгляду ТОВ «СПІВДРУЖНІСТЬ БУД» на 01.01.2014 (422 штатні одиниці), довідкою станом на 30.09.2014 (кількість штатних працівників – 353), довідкою про орендовані основні засоби (85 одиниць), довідкою про орендовані виробничі та складські приміщення (загальна площа 2431,65 км), довідкою про власні будівлі та споруди (17 одиниць), довідкою про власні транспортні засоби (14 одиниць) та орендовані (4 одиниці), довідкою про власні машини, устаткування, інструмент (370 позицій).

Отже, договірні відносини з ТОВ «Бреап» є довготривалими господарськими відносинами, укладений договір направлений на забезпечення виробничого процесу, що спростовує висновки відповідача стосовно нетоварного характеру спірних операцій та відсутності ділової мети придбання товару. Предметом зазначеного договору, є виконання будівельних робіт.

Відповідно до ст. 44 Господарського кодексу України, підприємництво здійснюється на основі вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності; самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону.

Наведені правові норми свідчать, що визначальною умовою правомірності формування витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку та підтвердження розрахунковими, платіжними та первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку.

Судом встановлено, що перелічені вище документи оформлені відповідно до вимог законодавства. Водночас, перевіркою не зафіксований факт наявності в податкових накладних недоліків, що свідчить про їх неналежність як первинного документу, або порушення порядку їх видачі.

Таким чином, у позивача наявна необхідна документація, яка дає підстави для включення витрат до складу валових за відповідний період, що виникли у зв'язку з оплатою за товар контрагента на виконання зобов'язань по укладеному договорі.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до Довідки АА №708519 з ЄДРПОУ видами діяльності позивача за КВЕД-2010 є: 46.73 – оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням (основний); 31.01 – виробництво меблів для офісів і підприємств торгівлі; 16.24 – виробництво дерев'яної тари; 23.61 – виготовлення виробів із бетону для будівництва; 68.32 – управління нерухомим майном за винагороду або на основі контракту; 41.20 – будівництво житлових і нежитлових будівель.

Як вже зазначалось, ТОВ «Бреап» здійснювало виконання будівельних робіт на підставі ліцензії на господарську діяльність, пов’язану із створенням об’єктів архітектури (за переліком робіт згідно з додатком) Серії АЕ №279746 зі строком дії з 11.10.2013 по 11.10.2016, виданої державною архітектурно-будівельною інспекцією України 18.10.2013.

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «СПІВДРУЖНІСТЬ БУД» та ПАТ «Мотор Січ» підписано довідки про вартість виконаних будівельних робіт за березень 2014 року, Акти прийомки виконаних будівельних робіт за березень 2014 року, підсумкові відомості ресурсів.

На виконання умов договору ТОВ «СПІВДРУЖНІСТЬ БУД» виписано ПАТ «Мотор Січ» податкові накладні від 03.03.2014 №2 всього на суму 500 000,00 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 83 333,33 грн.); від 03.03.2014 №3 всього на суму 2 500 000,00 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 416 666,67 грн.); від 11.03.2014 №50 всього на суму 1 420 000,00 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 236 666,67 грн.); від 19.03.2014 №94 всього на суму 2 862,80 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 477,13 грн.).

Оплата за товар здійснювалася у безготівковій формі, про що свідчать та платіжні доручення від 03.03.2014 №598, від 03.03.2014 №599, від 11.03.2014 №653.

Також в матеріалах справи наявні накладні на внутрішнє переміщення від 24.03.2014 №ПС-0001438, №ПС-0001395, №ПС-0001398, №ПС-0001418, №ПС-0001358, №ПС-0001382, №ПС-0001397, №ПС-0001481, №ПС-0001483, №ПС-0001441, №ПС-0001460, №ПС-0001420, №ПС-0001439, №ПС-0001448, №ПС-0001443, №ПС-0001440, №ПС-0001482, №ПС-0001452, №ПС-0001451, №ПС-0001461, №ПС-0001442, №ПС-0001462, №ПС-0001410, №ПС-0001465, №ПС-0001484, №ПС-0001466, №ПС-0001463, №ПС-0001424, від 04.03.2014 №ПС-0001114, №ПС-0001118, №ПС-0001128, №ПС-0001205, №ПС-0001078, №ПС-0001127, №ПС-0001019, №ПС-0001070, №ПС-0001077, №ПС-0001102, №ПС-0001206, №ПС-0001105, №ПС-0001212, №ПС-0001170, №ПС-0001015, №ПС-0001196, №ПС-0001124, №ПС-0001126, №ПС-0000943, №ПС-0000975, №ПС-0000947.

Транспортування товару підтверджується подорожніми листами від 24.03.2014, від 04.03.2014 та товарно-транспортними накладними від 24.03.2014, від 04.03.2014.

Таким чином, у позивачанаявні всі необхідні первинні документи, складені контрагентами, на підставі яких позивачем задекларовано суму податкового кредиту. Крім того, наявність у позивача податкових накладних, на підставі яких відповідні суми ПДВ у складі вартості придбання товарів були включені до податкового кредиту цілком правомірно.

В разі, якщо контрагент підприємства порушив законодавство при нарахуванні та сплаті своїх податкових зобов'язань, відповідальність за це несе виключно він, можливості покладення відповідальності на інших осіб законодавством України не тільки не передбачено, але прямо заборонено.

Таким чином, несплата податків однією із сторін правочину чи шляхом їх приховування не є підставою для висновку про нікчемність правочину.

Отже, правильність та обґрунтованість формування платником податків податкового кредиту вимагає наявності зв'язку витрат платника податків на придбання товару з його господарською діяльністю, що полягає у намірі платника податку отримати користь від придбаних послуг. Податковим органом не доведено, що придбання послуг та товарів не пов'язано з господарською діяльністю позивача.

За наведених норм та обставин справи суд приходить до висновку про правомірність віднесення позивачем сум податкового кредиту, що виникли за господарськими операціями з контрагентом.

Згідно ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку і податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Пред'явлені до перевірки та надані у судовому засіданні документи є первинними документами у розумінні ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та повністю підтверджують факт здійснення операції і, відповідно, право позивача на включення до податкового кредиту та до складу своїх валових витрат вартості придбаних товарів, що у подальшому були використані при здійсненні господарської діяльності.

Згідно зі статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

З наведених рішень Європейського суду з прав людини вбачається, що при розгляді даної категорії справ Європейський суд з прав людини виходить з того, що держава в особі податкових органів може і повинна вживати заходів для недопущення та/або зупинення зловживань у сфері сплати ПДВ та бюджетного відшкодування, але відмова у бюджетному відшкодуванні платнику податків, який добросовісно виконав свої зобов'язання перед бюджетом і виконав всі передбачені національним законодавством умови для отримання такого відшкодування, тільки на тій підставі, що податковий орган не встановив сплати ПДВ з боку постачальника та/або його контрагентів у ланцюгу, за умови відсутності шахрайських дій з боку отримувача відшкодування, та на думку Європейського суду з прав людини, порушує права такого платника податків.

Відповідно до ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Нормативними актами України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Суд зазначає, що чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб’єктом господарювання. А також, якщо контрагент не виконав свого зобовязання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Аналогічна правова позиція вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постанові від 29.10.2010 №21-14а10, від 31.01.2011 №21-47а10.

Згідно ч. 2 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У ч. 2 ст. 71 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов’язок доказування в спорі покладається на відповідача – орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 69-71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СПІВДРУЖНІСТЬ БУД» - задовольнити.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини першої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя Я.В. Горобцова