Справа № 872/1688/13
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2013-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2013 р. справа № 2а-5188/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючий суддя - Головко
О.В.

судді - Олефіренко Н.А. Ясенова Т.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м.Дніпропетровська

на постанову Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська в
адміністративній справі

№ 2а-5188/11

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України
в Ленінському районі
м.Дніпропетровська

про визнання дій протиправними та
зобов"язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

Позивач у серпні 2011 року звернувся до
суду з позовом, в якому просив визнати
незаконними дії Управління Пенсійного
фонду України в Ленінському районі
м.Дніпропетровська щодо невиплати в
повному обсязі щомісячного підвищення
до пенсії у розмірі 30 % мінімальної
пенсії за віком відповідно до вимог
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» та зобов'язати
відповідача провести перерахунок
пенсії з 19.02.2011 та надалі здійснювати
нарахування та виплату підвищення до
пенсії у розмірі 30 % мінімальної
пенсії за віком.

Постановою Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська позов задоволено
частково. Визнано неправомірними дії
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м.Дніпропетровська
щодо здійснення нарахування та виплати
не в повному обсязі позивачу
щомісячного підвищення до пенсії, яке
передбачено статтею 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» та
зобов'язано відповідача нарахувати та
виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії
у розмірі 30 % мінімальної пенсії за
віком за період з 19 лютого 2011 року по 22
липня 2011 року.

Не погодившись з постановою суду
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції, посилаючись на
порушення судом норм матеріального
права, та ухвалити нове рішення, яким
відмовити в задоволені позову.

Перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що ОСОБА_1 відповідно до
ст. 1 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» має статус дитини
війни, що підтверджується відміткою в
пенсійному посвідченні, і має право
відповідно до ст. 6 вищевказаного
Закону на підвищення до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, в розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

У 2008 році дія ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
відновлена рішенням Конституційного
Суду України № 10-рп від 22 травня 2008 року
та в подальшому не призупинялася.

Доводи Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі
м.Дніпропетровська щодо здійснення
виплати підвищення до пенсії в
розмірах, визначених постановою
Кабінету Міністрів України № 530 від
28.05.2008 «Деякі питання соціального
захисту окремих категорій громадян», є
необґрунтованими.

Відповідно до частини 4 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Постанова Кабінету Міністрів України
№ 530 від 28.05.2008 «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян»є підзаконним актом, Закон
України «Про соціальний захист дітей
війни» має вищу юридичну силу, тому суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку щодо необхідності
застосування положень Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» у
здійсненні Управлінням Пенсійного
фонду України в Ленінському районі
м.Дніпропетровська своєї діяльності
при визначенні розміру та виплати
позивачу щомісячного підвищення до
пенсії.

Щодо твердження апелянта стосовно
відсутності визначення мінімальної
пенсії за віком в Законі України «Про
соціальний захист дітей війни» та
неможливості у зв'язку з цим
здійснювати нарахування підвищення до
пенсії особам, які відносяться до
категорії «діти війни», суд зазначає
наступне.

Частиною 7 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що у разі відсутності
закону, що регулює відповідні
правовідносини, суд застосовує закон,
що регулює подібні правовідносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого закону суд виходить із
конституційних принципів і загальних
засад права (аналогія права).

Відповідно до статті 2 Закону України
«Про прожитковий мінімум», прожитковий
мінімум застосовується для
встановлення розмірів мінімальної
заробітної плати та мінімальної пенсії
за віком, визначення розмірів
соціальної допомоги, допомоги сім'ям з
дітьми, допомоги по безробіттю, а також
стипендій та інших соціальних виплат
виходячи з вимог Конституції України
та законів України.

Статтею 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» визначено розмір
мінімальної пенсії за віком, яка
дорівнює прожитковому мінімуму,
встановленому для осіб, які втратили
працездатність.

Таким чином, розмір підвищення до
пенсії особам, які мають статус дитини
війни, передбачений статтею 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», повинен обчислюватись виходячи
з розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
таким чином посилання Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м.Дніпропетровська на
неможливість реалізації норм статті 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» у зв'язку з тим, що
визначення розміру мінімальної пенсії
за віком, яке наведе в Законі України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», застосовується
винятково для визначення розміру
пенсій, призначених відповідно до
цього Закону, є безпідставним.

Твердження УПФУ про те, що забезпечення
державних соціальних гарантій особам,
які мають статус дітей війни,
здійснюється за рахунок Державного
бюджету України, а не за рахунок
бюджету Пенсійного фонду України, не
знаходить свого підтвердження, адже
відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 72 Закону
України "Про загальнообов"язкове
державне пенсійне страхування",
джерелами формування коштів
Пенсійного фонду України є кошти
державного бюджету та державних
цільових фондів, що перераховуються до
Пенсійного фонду у випадках,
передбачених цих Законом.

Пунктом 3 Положення про Пенсійний фонд
України, затвердженого Указом
Президента України № 384/2011 від 06.04.2011
визначено, що основними завданнями
Пенсійного фонду України є реалізація
державної політики з питань пенсійного
забезпечення та збору, ведення обліку
надходжень від сплати єдиного внеску,
забезпечення своєчасного і в повному
обсязі фінансування та виплати пенсій,
допомоги на поховання, інших виплат,
які згідно із законодавством
здійснюються за рахунок коштів
Пенсійного фонду України та інших
джерел, визначених законодавством.

Таким чином, Пенсійний фонд України є
центральним органом виконавчої влади,
який здійснює державну політику у
сфері пенсійного забезпечення, одним
із джерел фінансування якого є кошти
державного бюджету.

Пунктом 7 Закону України «Про внесення
змін до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2011 рік»визначено, що
норми і положення статті 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 06.07.2011 № 745 «Про встановлення деяких
розмірів виплат, що фінансуються за
рахунок коштів державного бюджету»,
яка набрала законної сили 23.07.2011,
встановлено, що дітям війни (крім тих,
на яких поширюється дія Законів
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» та
«Про жертви нацистських
переслідувань») до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, підвищення проводиться у
розмірі 49,8 гривні.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 20-рп/2011 від 26.12.2011 за конституційним
поданням щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
пункту 4 розділу VII "Прикінцеві
положення" Закону України "Про
Державний бюджет України на 2011 рік"
вищезазначені норми визнані такими, що
відповідають Конституції України (є
конституційними).

Враховуючи сукупність викладених
обставин колегія суддів доходить
висновку, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 198, 200, 205, 206 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м.Дніпропетровська залишити без
задоволення, а постанову Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська -
без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Суддя
О.В. Головко

Суддя
Н.А. Олефіренко

Суддя
Т.І. Ясенова