Справа № 826/13083/14
Суддя: Дегтярьова О.В.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 грудня 2014 року 15 год. 42 хв.
Окружний адміністративний суд
міста Києва у складі: Головуючого -
судді Дегтярьової О.В., розглянувши в
порядку письмового провадження
адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1до 1. Департаменту
соціальної політики виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації), 2. Київської міської
державної адміністрації, 3. Комісії для
розгляду питань, пов'язаних із
встановленням статусу осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації)про
визнання протиправним та скасування
рішення, зобов'язання вчинити певні
дії, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2014 року до Окружного
адміністративного суду м. Києва
звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту -
позивач, ОСОБА_1.) з позовом до
Департаменту соціальної політики
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) (далі по тексту -
відповідач 1, Департамент) та
Управління праці та соціального
захисту населення Дніпровської
районної і місті Києві державної
адміністрації, в якому з урахуванням
заяви про уточнення, поданої 13 жовтня
2014 року, просив визнати протиправним та
скасувати рішення Департаменту -
Комісії з розгляду питань, пов'язаних
із встановленням статусу осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) від 29
серпня 2014 року за №9, визначити йому
статус і категорію за період постійної
роботи та проживання на території
радіоактивного забруднення внаслідок
Чорнобильської катастрофи у зонах
безумовного (обов'язкового) відселення
і відчуження в 1987 - 1989 роках та
зобов'язати відповідача видати
посвідчення відповідно до визначеного
статусу і категорії.

Під час розгляду справи протокольною
ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва до участі у справі в
якості відповідачів залучено Київську
міську державну адміністрацію (далі по
тексту - відповідач 2, КМДА) та Комісію з
розгляду питань, пов'язаних із
встановленням статусу осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) (далі
по тексту - відповідач 3, Комісія), а
Управління праці та соціального
захисту населення Дніпровської
районної і місті Києві державної
адміністрації зі складу відповідачів -
виключив.

Відповідач 1 проти задоволення позову
заперечував з огляду на ненадання
позивачем довідки встановленого
зразка на підтвердження проживання
станом на 1 січня 1993 року у зоні
безумовного (обов'язкового) відселення
не менше двох років, а на території зони
гарантованого добровільного
відселення - не менше трьох років, яка є
обов'язковою умовою для встановлення
статусу потерпілого внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Відповідач 2 та відповідач 3 заперечень
проти позову не надали, явку своїх
представників у судове засідання не
забезпечили, хоча про дату, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, причини неявки не повідомили.

27 листопада 2014 року в судовому
засіданні судом було ухвалено перейти
до письмового провадження на підставі
ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Заслухавши пояснення позивача,
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини
справи, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню з огляду на
таке.

В ході судового розгляду було
встановлено, що 04 серпня 2014 року ОСОБА_1
звернувся до Управління праці та
соціального захисту населення
Дніпровської районної і місті Києві
державної адміністрації із заявою щодо
визначення статусу і категорії, як
особи постраждалої внаслідок
Чорнобильської катастрофи, в якій
просив подати раніше надані ним
документи на розгляд Комісії щодо
визначення відносно нього
відповідного статусу і категорії, як
особи постраждалої внаслідок
Чорнобильської катастрофи за період
роботи і проживання в зоні безумовного
(обов'язкового) відселення у 1987 - 1989
роках, надання відповідно посвідчення.

За результатами розгляду зазначеної
заяви листом від 07 серпня 2014 року
№37/09-6301 Управління праці та
соціального захисту населення
Дніпровської районної у місті Києві
державної адміністрації повідомило
позивача, що підставою для видачі
посвідчення потерпілого від
Чорнобильської катастрофи, відповідно
до пункту 10 постанови Кабінету
Міністрів України від 20.01.1997р. №51
являється довідка встановленого
зразка, яка видається особам, які
постійно проживали на територіях зон
безумовного (обов'язкового) та
гарантованого добровільного
відселення на день аварії або які за
станом на 01 січня 1993 р. прожили у зоні
безумовного (обов'язкового) відселення
не менше двох років, а на території зони
гарантованого добровільного
відселення - не менше трьох років та
відселені або самостійно переселилися
з цих територій.

У подальшому дані особової справи
позивача було передано на розгляд
Комісії, яка своїм рішенням, оформленим
протоколом №9 від 29 серпня 2014 року,
відмовила ОСОБА_1 у встановлені статусу
потерпілого від Чорнобильської
катастрофи категорії 3, оскільки надані
документи не відповідають вимогам
постанови Кабінету Міністрів України
від 20.01.1997р. №51.

При вирішення даного спору суд
виходить з наступного.

Основним нормативно-правовим актом, що
визначає основні положення щодо
реалізації конституційного права
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, на охорону
їх життя і здоров'я та створює єдиний
порядок визначення категорій зон
радіоактивно забруднених територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту
потерпілого населення є Закон України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991р.
№796-ХІІ з наступними змінами та
доповненнями у відповідній редакції
(далі по тексту - Закон України від
28.02.1991р. №796-ХІІ).

Відповідно до статті 9 названого Закону
особами, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, є:

1) учасники ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС - громадяни, які
брали безпосередню участь у ліквідації
аварії та її наслідків;

2) потерпілі від Чорнобильської
катастрофи - громадяни, включаючи
дітей, які зазнали впливу
радіоактивного опромінення внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Визначення осіб, які належать до
потерпілих від Чорнобильської
катастрофи, врегульовано приписами
статті 11 Закону України від 28.02.1991р. №
796-ХІІ.

Так, пунктом 3 частини 1 названої статті
до потерпілих від Чорнобильської
катастрофи належать особи, які
постійно проживають або постійно
працюють чи постійно навчаються у
зонах безумовного (обов'язкового) та
гарантованого добровільного
відселення за умови, що вони за станом
на 1 січня 1993 року прожили або
відпрацювали чи постійно навчалися у
зоні безумовного (обов'язкового)
відселення не менше двох років, а у зоні
гарантованого добровільного
відселення - не менше трьох років.

Відповідно до частини 3 статті 15 Закону
України від 28.02.1991р. № 796-ХІІ підставами
для визначення статусу потерпілих від
Чорнобильської катастрофи, які
проживають або працюють на забруднених
територіях, є довідка про період
проживання, роботи на цих територіях.

Видача довідок про період роботи
(служби) по ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, а також на
територіях радіоактивного
забруднення, про заробітну плату за цей
період здійснюється підприємствами,
установами та організаціями
(військкоматами), а про період
проживання на територіях
радіоактивного забруднення, евакуацію,
відселення, самостійне переселення -
органами місцевого самоврядування.

У той же час, відповідно до положень
статті 65 названого Закону учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та потерпілим від
Чорнобильської катастрофи видаються
посвідчення, виготовлені за зразками,
затвердженими Кабінетом Міністрів
України.

Посвідчення «Учасник ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської
катастрофи» є документами, що
підтверджують статус громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та надають право
користування пільгами, встановленими
цим Законом.

Видача посвідчень провадиться
спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади, Радою
міністрів Автономної Республіки Крим,
обласними, Київською і
Севастопольською міськими державними
адміністраціями за поданням районних
державних адміністрацій, а порядок
видачі посвідчень встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Саме на реалізацію наведеної правової
норми 20 січня 1997 року Кабінетом
Міністрів України було прийнято
постанову №51 «Про затвердження
Порядку видачі посвідчень особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (далі по тексту - Порядок
№51).

Пунктом 1 Порядку №51 закріплено, що він
регулює правила видачі посвідчень
учасника ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС і потерпілого
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 10 названого Порядку
закріплено, що посвідчення видаються
потерпілим від Чорнобильської
катастрофи з числа осіб, які постійно
проживали на територіях зон
безумовного (обов'язкового) та
гарантованого добровільного
відселення на день аварії або які за
станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні
безумовного (обов'язкового) відселення
не менше двох років, а на території зони
гарантованого добровільного
відселення - не менше трьох років та
відселені або самостійно переселилися
з цих територій, - на підставі довідки
встановленого зразка (додаток N 5).

Рішення про видачу або відмову у видачі
посвідчення приймається у місячний
термін з дня надходження необхідних
документів до органу, що видає
посвідчення.

Видача посвідчення потерпілим і
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, а також дружині
(чоловіку) або опікуну дітей померлого
громадянина, смерть якого пов'язана з
Чорнобильською катастрофою
провадиться Радою міністрів
Автономної Республіки Крим, обласними,
Київською та Севастопольською
міськими державними адміністраціями
за поданням місцевих органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування за місцем проживання.

Аналізуючи наведені правові норми, суд
приходить до висновку про відсутність
підстав для видачі позивачу
посвідчення потерпілого від
Чорнобильської катастрофи у зв'язку з
ненаданням позивачем довідки
встановленого зразка.

Перевіряючи правомірність рішення
відповідача 1, оформленого протоколом
№9 від 29 серпня 2014 року, суд звертає
увагу на таке.

Відповідно до пункту 12 Порядку №51
спірні питання щодо визначення статусу
осіб, евакуйованих із зони відчуження в
1986 році, розглядаються відповідними
комісіями Київської і Житомирської
облдержадміністрацій на підставі
довідок та інших документів, що
засвідчують факт перебування в
населеному пункті, віднесеному до зони
відчуження, виданих місцевими органами
виконавчої влади, органами місцевого
самоврядування.

Аналіз наведеної правової норми дає
підстави для висновку, що Комісія під
час розгляду спірного питання щодо
встановлення статусу враховує
документи, що засвідчують факт
перебування особи в населеному пункті,
віднесеному до відповідної зони.

Однак, позивачем ані до своєї заяви від
04 серпня 2014 року, ані під час розгляду
справи судом не надано документу, який
би підтверджував факт його проживання
в населеному пункті, які знаходився у
зоні безумовного (обов'язкового)
відселення не менше двох років станом
на 1 січня 1993 року.

До посилань позивача на довідку
прокуратури Київської області №18ф-409
від 10 жовтня 2013 року, якою
підтверджується факт його роботи та
отримання доплати за роботу в зоні
безумовного (обов'язкового) відселення
у період з 1987 року по 1989 рік, так само як
і до наданих копій наказів про
прийняття на роботу року, трудової
книжки, суд ставиться критично,
оскільки названими документами
підтверджується факт роботи, а не
проживання у зоні безумовного
(обов'язкового) відселення.

Крім того, листом прокуратури
Київської області від 26 листопада 2014
року №11-1643вих-14також підтверджено про
відсутність в матеріалах архівної
особової справи позивача відомостей
щодо місця його проживання в смт.
Поліське Київської області у період
роботи в прокуратурі Поліського району
на посаді стажиста на посаду помічника
прокурора Поліського району та
помічника прокурора цього району.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про дотримання
Комісією наведених вимог
законодавства України під час
прийняття оскаржуваного рішення, а
тому підстави для його скасування
відсутні.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову (частина 2
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України).

Виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
законодавства України та наданих
сторонами доказів, суд дійшов висновку
про безпідставність позовних вимог, у
зв'язку з чим адміністративний позов не
підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 2, ст. 9, ст. 11, ст. ст. 69 - 71,
ст. 94, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 186, ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена за
правилами, встановленими в ст. ст. 185 - 187
Кодексу адміністративного судочинства
України відповідно.

Суддя
О.В. Дегтярьова