Справа № 9101/9733/2011
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2011-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2011 р.
справа №
2а-1424/10

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого
судді: Сафронової
С.В.

суддів:
Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

розглянувши у письмовому провадженні
м. Дніпропетровську апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України у
Жовтневому районі м. Кривого Рогу на
постанову Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 01 листопада 2010 року

у адміністративній справі № 2а-1424/10 за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України у Жовтневому
районі м. Кривого Рогу про
зобов’язання здійснити перерахунок
пенсії, -

В с т а н о в и в :

Постановою Жовтневого районного суду
м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 01 листопада 2010 року
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено
частково, визнано бездіяльність
відповідача щодо нарахування та
виплати позивачу державної та
додаткової пенсії, як особі, яка
віднесена до першої категорії осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, у розмірах, менших ніж
передбачено ст..ст. 50,54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»-
протиправними та зобов’язано
відповідача здійснити перерахунок та
виплату позивачу з 09.07.2007 року по 31.05.2010
року державної пенсії та додаткової
пенсії у розмірах , передбачених ст. ст.
50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком,
визначеного відповідно до ст.. 28 закону
України № 1058- ІV «Про
загальнообов’язкове державне
пенсійне страхування», з урахуванням
виплачених сум у цей період

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, відповідач
подав апеляційну скаргу, в якій
зазначає, що оскаржуване рішення
прийняте судом з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, а постанова суду
скасуванню в частині визначення
періоду захисту прав позивача, з огляду
на наступне.

Задовольняючи вимоги
адміністративного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідно
до вимог, встановлених ст.ст. 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»позивач має право на
отримання пенсії, встановленої згідно
з положеннями наведених статей.

Колегія суддів погоджується з
наведеним висновком суду першої
інстанції, оскільки позивач є
інвалідом 3 групи внаслідок
захворювання, пов'язаного з
ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС
та відноситься до осіб, постраждалих
внаслідок аварії на ЧАЕС 1 категорії.

Відповідно до частини першої статті 46
Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Відповідно до ч. 4 ст. 54 цього Закону,
якою визначено розмір пенсії по
інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання особам,
віднесеним до категорії 1, розміри
пенсій для інвалідів 3 групи, щодо яких
установлено зв'язок із Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчим 6
мінімальних пенсій за віком.

Згідно зі ст. 50 зазначеного Закону
особам, віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
зокрема інвалідам 3 групи –50%
мінімальної пенсії за віком, а ст. 53
Закону № 796-ХІІ передбачено, що виплата
додаткової пенсії здійснюється
повністю незалежно від заробітку,
пенсії чи іншого доходу.

За наведених обставин, право позивача
на призначення пенсії в розмірі, не
нижчому 6 мінімальних пенсій за віком,
та щомісячної додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50
відсотків мінімальної пенсії за віком
є безспірним та відповідачем у справі
не оспорюється.

Наявність такого права у позивача є
визначальною для вирішення вказаного
спору, крім того, це право гарантується
Конституцією України (частина друга
статті 46 Конституції України).

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з положеннями частини четвертої
статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, колегія суддів
приходить до висновку, що при
визначенні розміру пенсій позивачеві
застосуванню підлягають частина перша
статті 50 та частина четверта статті 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не постанова Кабінету
Міністрів України від 03 січня 2001 року №
1 «Про підвищення розмірів пенсій та
інших соціалних виплат окремим
категоріям громадян, фінансування яких
здійснюється за рахунок кштів
державного бюджету»та від 16 липня 2008 р.
№ 654 «Про підвищення рівня пенсійного
забеспечення громадян», які істотно
звужують обсяг встановлених законом
прав та на необхідність застосування
яких до вказаних правовідносин
помилково посилається апелянт.

Зі змісту статей 50 та 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»випливає,
що під час визначення розміру пенсії та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, за основу їх
нарахування береться мінімальна
пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене колегія суддів не
приймає до уваги положень частини
третьої статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми за відсутності іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання пенсії для
інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою, і
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлено статтями 50 та 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до частини третьої статті 67
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», яка набрала чинності 31
жовтня 2006 року, у разі збільшення
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, підвищується
розмір пенсії, визначений відповідно
до статті 54 цього Закону, а також розмір
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4
категорій, та розмір щомісячної
компенсації сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є
імперативною, свідчить, що підставою
для перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму,
і цей перерахунок здійснюється з дня
встановлення цього мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсій за віком встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.

Судом першої інстанції встановлено та
матеріалами справи підтвердується, що
при здійсненні перерахунку пенсії
позивача за його заявою як інваліду
третьої групи зі статусом особи,
постраждалої внаслідок Чорнобильської
катастрофи , відповідач у справі
керувався не положеннями ч.4 ст.54, ст.50
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а приписами постанови
уряду, в результаті чого розмір пенсії
позивача було відповідачем умисно
зменшений.

Отже, виходячи з вищевикладеного,
колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції
стосовно наявності підстав для захисту
прав позивача на отримання пенсійного
забезпечення відповідно до вимог
діючого законодавства.

А саме, права на отримання позивачем
щомісячно додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю згідно зі ст.50
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», як особою, віднесеною до
першої категорії й інвалідом третьої
групи —у розмірі 50 % мінімальної пенсії
за віком, а також виплатою такої
додаткової пенсії відповідно до ст.54
цього самого Закону, тобто, повністю
незалежно від заробітку, пенсії чи
іншого доходу позивача та підвищенням
розміру додаткової пенсії відповідно
до частини третьої статті 67 цього
Закону, у разі збільшення розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом, і відповідно перерахунку
пенсії з дня встановлення нового
розміру прожиткового мінімуму.

Разом з тим, колегія суддів не вважає за
можливе залишити судове рішення в силі,
оскільки суд першої інстанції не
звернув належної уваги на пропущення
позивачем річного строку звернення до
адміністративного суду.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи,
адміністративний позов подано до суду
07.07.2010 р. (а.с.2), тобто з пропуском
встановленого строку звернення до
суду.

Відповідно до ст.100 КАС України,
пропущення річного строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні позову за умови,
що на цьому наполягає одна із сторін

Таким чином враховуючи дату звернення
позивача до суду першої інстанції з
адміністративним позовом, а саме 07
липня 2010 року, колегія суддів приходить
до висновку що позивачем пропущено
річний строк звернення до
адміністративного суду з цим позовом і
поважних причин пропуску такого строку
не вбачається, тому вимоги позивача про
донарахування та виплату підвищення до
пенсії за період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р.
та з 22.05.2008 р. по 06.07.2009 р., задоволенню не
підлягають.

Також , суд другої інстанції не вважає
що на спірні у цій справі
правовідносини, не розповсюджується
правило, за яким судова постанова не
може стосуватися дій, які ще не
розпочалися, оскільки існують усі
юридичні умови для їх вчинення
відповідачем.

Так, предметом позову у цій справі є
протиправні дії та бездіяльність
суб’єкта владних повноважень, які
пов’язані з щомісячними пенсійними
виплатами позивачу, як особі зі
статусом, який постраждав внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1-ї
категорії та інваліду 3 групи по
захворюванню внаслідок Чорнобильської
катастрофи, встановленої безстроково

На момент розгляду даної справи
відносини між позивачем та
відповідачем ще не завершилися, і
відповідач у цій справі продовжує до
теперішнього часу виплачувати
позивачці державну і додаткову пенсії
у розмірі меншому ніж це визначено
статтею 50 та 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»для
інвалідів 3 групи.

До теперішнього часу позивач не
позбавлений правового статусу
«постраждалої від аварії на ЧАЕС 1
категорії»і має 3 групу інвалідності.
Тобто не змінилися обставини з
урахуванням яких позивачу призначена,
нараховується та виплачується пенсія,
а на законодавчому рівні не вносилося
змін до ст.ст.50, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» щодо
розміру пенсії.

Наведене свідчить про відсутність
підстав для визначення кінцевої дати,
до якої відповідач повинен
нараховувати позивачу державну та
додаткову пенсію, що виходячи з
положень ч.2 ст.19 Конституції України
та ст.11 КАСУ, колегія суддів визнає за
можливе вийти за межі позову, та не
визначати в судовому рішенні кінцеву
дату виплати позивачу державну і
додаткову пенсії як інваліду 3 групи у
розмірах, визначених відповідно до
статей 50 та 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає за необхідне постанову
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення у цій справі.

Керуючись ст. 195, ст. 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4
ч. 1 ст. 202, ст. 207 КАС України суд,-

п о с т а
н о в и в :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у Жовтневому
районі м. Кривого Рогу - задовольнити
частково.

Постанову Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 01 листопада 2010 року
-скасувати та прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково .

Визнати протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України у Жовтневому
районі м. Кривого Рогу щодо відмови у
перерахунку пенсії ОСОБА_1 у розмірах,
передбачених п.4 ст.54. ст.50. Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов’язати Управління Пенсійного
фонду України у Жовтневому районі м.
Кривого Рогу нарахувати ОСОБА_1
починаючи з 07 липня 2009 року додаткову
пенсію відповідно до статті 50 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської
катастрофи»виходячи із розміру 50
відсотків мінімальної пенсії за віком,
з урахуванням законодавчо
встановленої на час виплати розміру
мінімальної пенсії за віком і положень
частини 3 статті 67 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», та із
відрахуванням отриманих ОСОБА_1 з 07
липня 2009 року сум додаткової пенсії по
інвалідності 3 групи, як особою зі
статусом постраджалого внаслідок
Чорнобильської катострофи 1 категорії

Зобов’язати Управління Пенсійного
фонду України у Жовтневому районі м.
Кривого Рогу нарахувати ОСОБА_1
починаючи з 07 липня 2009 року державну
пенсію відповідно до частини 4 статті 54
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»виходячи із розміру 6-ми
мінімальних пенсій за віком, з
урахуванням законодавчо встановленої
на час виплати розміру мінімальної
пенсії за віком і положень частини 3
статті 67 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», та із відрахуванням
отриманих ОСОБА_1 з 07 липня 2009 року сум
державної пенсії по інвалідності 3
групи, як особою зі статусом
постраджалого внаслідок
Чорнобильської катострофи 1 категорії

В решті частині позовних вимог ОСОБА_1
відмовити

Постанова Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку та строки,
відповідно до ст.212 КАС України.

Головуючий:
С
.В. Сафронова

Суддя:

В.Ю. Поплавський

Суддя:

Д.В. Чепурнов