Справа № 2а-17660/12/2670
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2014 року м. Київ
К/800/24293/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого
Кравцова О.В.,

суддів
Єрьоміна А.В.,

Цуркана М.І.,

секретар судового засідання:
Руденко Н.В.,

за участю:

представника Печерської районної в м.
Києві Зальцберг Ю.І.,

державної адміністрації

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Печерської
районної в м. Києві державної
адміністрації на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
1 лютого 2013 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 10 квітня 2014 року у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю салон-магазин
«Україна-Імідж» до Київського міського
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації прав власності на об'єкти
нерухомого майна Київської міської
державної адміністрації,
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві про
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю салон-магазин
«Україна-Імідж» (надалі також - позивач)
звернулось до суду із позовом до
Київського міського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
Київської міської державної
адміністрації (надалі - БТІ),
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві (надалі -
реєстраційна служба), в якому просило
зобов'язати БТІ здійснити реєстрацію
права власності Товариства з обмеженою
відповідальністю салон-магазин
«Україна-імідж» на об'єкт нерухомого
майна - нежитлове приміщення, що
знаходиться на цокольному поверсі
житлового будинку за адресою: м. Київ,
вул. Шовковична, 46/48 (надалі - об`єкт
нерухомості).

Позивач обґрунтовував свої вимоги тим,
що БТІ своїм листом повідомило його про
відмову у реєстрації права власності
на вищенаведений об'єкт нерухомості,
мотивуючи тим, що технічну
інвентаризацію даного об'єкта
нерухомості проведено більше 12 місяців
тому.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 1
лютого 2014 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 10 квітня 2014
року, зобов'язано Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна Київської міської
державної адміністрації здійснити
реєстрацію права власності Товариства
з обмеженою відповідальністю
салон-магазин «Україна-імідж» на об'єкт
нерухомого майна - нежитлового
приміщення, що знаходиться на
цокольному поверсі житлового будинку
за адресою: м. Київ, вул. Шовковична, 46/48.

Не погоджуючись із рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
Печерська районна в місті Києві
державна адміністрація звернулась до
Вищого адміністративного суду України
із касаційною скаргою, в якій просила
скасувати рішення попередніх
інстанцій і направити справу на новий
розгляд до Окружного
адміністративного суду м. Києва.

Заслухавши суддю - доповідача,
представника Печерської районної в м.
Києві державної адміністрації,
здійснивши перевірку доводів
касаційної скарги, матеріалів справи,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до частини першої та другої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Суд касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги, але при цьому може
встановлювати порушення норм
матеріального чи процесуального права,
на які не було посилання в касаційній
скарзі.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

30 вересня 1977 року було введено в
експлуатацію житловий будинок у м.
Києві, по вул. К. Лібкнехта (на даний час
вул. Шовковична), 46/48, на цокольному
поверсі якого був розташований об`єкт
нерухомості.

До 22 грудня 1992 року об`єкт нерухомості
займав цех №42 Державної фабрики №3
індпошиву та ремонту одягу.

22 грудня 1992 року створена, за рішенням
загальних зборів трудового колективу
«Ательє №42», Організація орендарів
«Лоліта».

Розпорядженням представника
Президента України №112 від 12 березня 1993
року вирішено до 1 січня 1996 року
переоформити Організації орендарів
«Лоліта», надавши в оренду Об'єкт
нерухомості.

23 березня 1993 року укладено договір
оренди комунального майна №4-А між
державною адміністрацією
Старокиївського району м. Києва та
Організацією орендарів «Лоліта»,
відповідно до якого Організації
орендарів «Лоліта» передано у
господарське відання майно Ательє
індпошиву та лагодження одягу №42.

23 травня 1994 року укладено договір
оренди № 83 між Фондом приватизації та
роздержавлення об'єктів комунального
майна Старокиївського району м. Києва
та Організацією орендарів «Лоліта»,
згідно якого останній надано в оренду
об'єкт нерухомості строком - до моменту
приватизації.

24 листопада 1994 року, на базі
Організації орендарів «Лоліта»,
зареєстровано Товариство покупців
членів трудового колективу
організації орендарів «Лоліта».

Наказом Представництва Фонду
державного майна України у
Старокиївському районі м. Києва №7 26
травня 1995 року затверджено перелік
об'єктів колективної власності
Старокиївського району м. Києва, які
підлягають приватизації шляхом викупу
Товариствами покупців, що створені
працівниками цих підприємств, до якого
включено Ательє № 42 (Організації
орендарів "Лоліта").

31 серпня 1995 року між Представництвом
Фонду державного майна України у
Старокиївському районі м. Києва та
Товариством покупців членів трудового
колективу організації орендарів
"Лоліта" укладено договір
купівлі-продажу державного
комунального майна, згідно якого
Товариством покупців членів трудового
колективу організації орендарів
«Лоліта» придбано державне майно
цілісного майнового комплексу
Організації орендарів «Лоліта», яке
знаходиться в об'єкті нерухомості і
включає в себе всі активи, пасиви,
інвентар, обладнання, устаткування та
ін. майно згідно з актом
інвентаризації.

5 жовтня 1995 року між Представництвом
Фонду державного майна України у
Старокиївському районі м. Києва та
Товариством покупців членів трудового
колективу організації орендарів
«Лоліта» підписано Акт
прийому-передачі державного майна
цілісного майнового комплексу
Організації орендарів «Лоліта».

1 грудня 1995 року на базі Товариства
покупців членів трудового колективу
організації орендарів «Лоліта» було
створено ТОВ «Салон-магазин «Лоліта».

Надалі Товариство з обмеженою
відповідальністю «Салон-магазин
«Лоліта» змінило найменування на
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Салон-магазин
«Україна-імідж».

У 2008 році Київським міським бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на обєкти
нерухомого майна здійснена технічна
інвентаризація об`єкту нерухомості та
22 жовтня 2008 року виготовлено технічний
паспорт, заведена інвентаризаційна
справа № 3329/48492.

12 вересня 2012 року позивачем подано
заяву до БТІ про реєстрацію права
власності на об'єкт нерухомого майна -
нежитлове приміщення, що знаходиться
на цокольному поверсі житлового
будинку за адресою: м. Київ, вул.
Шовковична, 46/48, яке належить Позивачу
на підставі договору купівлі-продажу
державного комунального майна від 31
серпня 1995 №000096/12.

Листом №40485 (И-2012) від 1 листопада 2012
року БТІ повідомило Позивача про
відмову у реєстрації права власності
на Об'єкт нерухомості мотивуючи це тим,
що технічну інвентаризацію Об'єкту
нерухомості проведено більше 12 місяців
тому.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції,
дійшов висновку, що відмова у державній
реєстрації прав з підстав, що не
передбачені Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяження»,
заборонена.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується із висновками попередніх
інстанцій з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про
приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)" (у
редакції, яка діяла на момент укладення
договору купівлі-продажу державного
комунального майна між
Представництвом Фонду державного
майна України у Старокиївському районі
м. Києва та Товариством покупців членів
трудового колективу організації
орендарів "Лоліта" - 31 серпня 1995 року),
об'єктами малої приватизації є цілісні
майнові комплекси невеликих державних
підприємств, в тому числі об'єкти
незавершеного будівництва. Балансова
вартість основних фондів зазначених
об'єктів не повинна перевищувати 20
мільйонів карбованців за станом на 1
травня 1992 року (після їх індексації).

Будівлі (споруди, приміщення) за
бажанням покупця приватизуються разом
з розташованими в них об'єктами
приватизації, якщо на це немає прямої
заборони відповідно Фонду державного
майна України, Верховної Ради
Республіки Крим чи місцевої Ради
народних депутатів. При наявності
такої заборони зазначені будівлі,
споруди, приміщення, а також земельні
ділянки, на яких розташовані
приватизовані об'єкти, передаються у
довгострокову оренду.

Отже, позивач, приватизувавши у 1995 році
цілісний майновий комплекс
організації орендарів «Лоліта», та, як
вбачається з матеріалів справи, не
заперечуючи проти приватизації об`єкту
нерухомості, який розташований у
майновому комплексі, автоматично
приватизував його.

Відповідно до статті 2 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмеження» №
1952-ІV від 1 липня 2004року (надалі - Закон
№1952) державна реєстрація речових прав
на нерухоме майно (далі - державна
реєстрація прав) - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Частиною першою статті 4 Закону №1952
передбачено, що обов'язковій державній
реєстрації підлягають речові права та
обтяження на нерухоме майно, розміщене
на території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування.

Згідно з частиною другою статті 17
Закону №1952 державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно
проводиться за наявності, зокрема,
даних технічної інвентаризації інших
об'єктів нерухомого майна, речові права
стосовно яких підлягають державній
реєстрації.

Відповідно до пункту 1.2 Інструкції про
порядок проведення технічної
інвентаризації об'єктів нерухомого
майна, затвердженої наказом Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України від 24 травня
2001 року №127, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 10 липня
2001 року за №582/5773, технічна
інвентаризація, яка проводиться з
метою визначення складу об'єму будівлі,
споруди, оцінки технічного стану та
вартості передбачає первинну технічну
інвентаризацію та поточні
інвентаризаційно-оцінювальні роботи
для встановлення змін за певний період
часу після первинної інвентаризації.

Отже, з вищенаведеного вбачається, що
проведення поточної технічної
інвентаризації нерухомого майна у разі
реєстрації переходу права власності є
обов'язковою за умови встановлення
обставин щодо змін у його технічному
стані.

З матеріалів справи вбачається, що БТІ
відмовило листом №40485 (И-2012) від 1
листопада 2012 року у проведенні
державної реєстрації, посилаючись на
пункт 3.5.6. Положення Тимчасового
положення про порядок державної
реєстрації прав власності на нерухоме
майно, затверджене наказом
Міністерства юстиції України № 7/5 від 7
лютого 2002 року (надалі - Положення),
відповідно до якого реєстратор БТІ
відмовляє у проведенні державної
реєстрації прав, якщо, зокрема, не
проведено технічну інвентаризацію
об'єкта, права щодо якого підлягають
державній реєстрації, або вона
проведена не тим БТІ, що здійснює свою
діяльність на території, у межах якої
розташований такий об'єкт.

Проте, з матеріалів справи вбачається,
що технічна інвентаризація об'єкту
нерухомості проводилась, видано
технічний паспорт та заведена
інвентаризаційна справа.

Відповідно до частини першої статті 24
Закону №1952, визначений вичерпаний
перелік підстав для відмови у
державній реєстрації прав, а саме, в
разі, якщо:

заявлене право не підлягає державній
реєстрації відповідно до цього Закону;

нерухоме майно або більша за площею
його частина перебуває в іншому
реєстраційному (кадастровому) окрузі;

із заявою про державну реєстрацію
звернулася особа, яка відповідно до
цього Закону не може бути суб'єктом
права власності на даний об'єкт
нерухомого майна або представником
такого суб'єкта; подані документи не
відповідають вимогам, установленим цим
Законом та іншими нормативно-правовими
актами, або не дають змоги установити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують;

заяву про державну реєстрацію права
власності відповідно до правочину про
відчуження нерухомого майна було
подано після державної реєстрації
обмежень, вчинених щодо цього майна;
заявлене право власності або інше
речове право вже зареєстроване.

Частиною третьою статті 24 Закону №1952
встановлено, що відмова у державній
реєстрації прав з підстав, не
передбачених цим Законом, заборонена.

Колегія суддів приходить до висновку,
що проведення технічної
інвентаризації обєкту нерухомості
більше 12 місяців тому, не є підставою
для відмови у реєстрації права
власності. Отже, враховуючи положення
частини третьої статті 24 Закону №1952,
дії БТІ щодо відмови у здійсненні
реєстрації права власності об`єкту
нерухомості - є неправомірними.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
рішення судів попередніх інстанцій є
законними і не підлягають скасуванню,
оскільки суди, всебічно перевіривши
обставини справи, вирішили спір у
відповідності з нормами матеріального
прав, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин; в них повно
відображені обставини, що мають
значення для справи, висновки суду щодо
встановлених обставин і правові
наслідки є правильними, а доводи
касаційної скарги їх не спростовують.

Керуючись статтями 221, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Печерської районної в
м. Києві державної адміністрації
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 1 лютого 2013 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 10 квітня 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Заява про перегляд судового рішення в
адміністративній справі Верховним
Судом України може бути подана з
підстав, в порядку та у строки, що
встановлені статтями 236-238 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
Кравцов О.В.

Судді
Єрьомін А.В.

Цуркан М.І.