Справа № 817/3134/14
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/3134/14

02 грудня 2014 року 15год. 26хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Жуковська Л.А. за
участю секретаря судового засідання
Мельничук О.А. та сторін і інших осіб,
які беруть участь у справі:

позивача: представник Кітовський Л.В.,

відповідача: представник Дячук І.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Приватного підприємства - фірми
"Маледо"

до Державної податкової інспекції у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство - фірма "Маледо"
(по тексту постанови - ППФ "Маледо")
звернулося з адміністративним позовом
до Державної податкової інспекції у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
№, № від 02.08.2012 року.

Позовні вимоги обґрунтовано
наступними обставинами.

ППФ "Маледо" вважає податкові
повідомлення-рішення №, №
від 02.08.2012 року незаконними та
необгрунтованими, виходячи з такого, що
відповідач зробивши висновок про
відсутність у ППФ "Маледо" необхідних
умов для досягнення результатів
відповідної підприємницької,
економічної діяльності, досліджував
лише документи по взаєморозрахунках з
ТОВ "РА "Адан" , і не перевірив
взаємовідносини ППФ "Маледо" з
контрагентами, яким підприємство
поставляло товари отримані від ТОВ "РА
"Адан".

Вказує, що господарські операції,
здійснені між ППФ "Маледо" та ТОВ "РА
"Адан", підтверджуються належним чином
оформленими документами первинного
бухгалтерського обліку, які стали
підставою для формування показників
сум податкового кредиту та валових
витрат. Пред'явлені до перевірки
документи є первинними документами у
розумінні ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні"№996-XIV та повністю
підтверджують факти здійснення
господарських операцій.

Жодних підстав для неврахування
первинних документів при проведенні
перевірки у податкового органу не було.

Зазначає, що оскільки, недійсність
правочинів, укладених між ППФ "Маледо"
та ТОВ "РА "Адан", не встановлена
законом, та вони не визнавалися
недійсними судом, то вони є дійсними,
породжують відповідні правові
наслідки, видані на їх виконання
документи теж не суперечать
законодавству.

Відповідач позов не визнав про що
представником було подано відповідне
письмове заперечення.

У запереченні вказує, що під час
перевірки було встановлено порушення
позивачем п.44.1 ст.44, п.п.138.1.1 п.138.1, п.138.2
ст.138 Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
прибуток за ІІІ квартал 2011 року на 25 709
грн.; п.198.2, п.198.6 ст.198 Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижено податок на додану вартість за
вересень 2011 року - 22 356 грн.

Причиною вказаних порушень стала
відсутність об'єктів оподаткування при
придбанні товарів по взаємовідносинах
позивача із ТОВ "РА "Адан".

Зазначив, що перевіркою названих
товариств було встановлено
неможливість останніх здійснювати
господарські операції по продажу
товарів, внаслідок встановлення факту
безтоварності господарських відносин
із їх контрагентами по придбанню
торгово-матеріальних цінностей.

Тим самим, вважає, що податкові
зобов'язання по податку на прибуток
підприємств, податку на додану
вартість було збільшено позивачеві
правомірно.

У судовому засіданні представник
позивача заявлені позовні вимоги
підтримав повністю , просив позов
задовольнити повністю.

У судовому засіданні представник
відповідача позов заперечив у повному
обсязі з підстав, викладених у
письмовому запереченні, просив у
позові відмовити.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши письмові докази, суд
дійшов висновку, що позов підлягає
задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, органом
державної податкової служби
проводилась документальна виїзна
перевірка Приватного підприємства -
фірма "Маледо" з питань нарахування та
своєчасності сплати податку на
прибуток підприємств та податку на
додану вартість при проведенні
взаєморозрахунків з ТОВ "РА "Адан" за
період з 01.09.2011 року по 30.09.2011 року, за
результатами якої складено акт від
25.07.2012 року за №286/23-100/32881106.

Згідно висновків акта перевірки
перевіркою встановлено порушення:

- п.44.1 ст.44, п.п.138.1.1 п.138.1, п.138.2 ст.138, пп.
139.1.9 п. 139.1 ст.139 розділу ІІІ Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижено податок на прибуток за ІІІ
квартал 2011 року на суму 25709 грн.;

- п. 185.1 ст. 185, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість за вересень 2011 року -
22356 грн.

На підставі акту перевірки від 25.07.2012
року органом ДПІ у м.Рівному Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області винесені податкові
повідомлення-рішення:

- від 02.08.2012 року за №, яким
збільшено грошове зобов'язання з
податку на прибуток на суму 38563 грн., в
тому числі за основним платежем 25709
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями 12854,50 грн.;

- від 02.08.2012 року №, яким збільшено
грошове зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 33534 грн., в тому
числі за основним платежем 22356 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями 11178
грн.

На думку суду, висновки відповідача,
відображені в акті перевірки є
безпідставними та такими, що
ґрунтуються не на нормах закону та
фактичних обставинах здійснення
господарських операцій, а на
припущеннях органу державної
податкової служби.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" №996-XIV від 16.07.1999
року (надалі - Закон України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні"), господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" факт здійснення
господарських операцій фіксується
первинними документами.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальну зміну
майнового стану суб'єкта
господарювання, яка фіксується шляхом
складення контрагентами первинних
документів.

Вимога щодо реальної зміни майнового
стану суб'єкта господарювання
кореспондує з положеннями розділів
ІІІ, V Податкового кодексу України від
02.12.2010 року №2755-VI (надалі - Податковий
кодекс України), якими встановлено
порядок формування платниками
податків валових витрат та податкового
кредиту з податку на додану вартість та
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток підприємств і
податком на додану вартість.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 розділу ІІІ
Податкового кодексу України, витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із витрат
операційної діяльності, інших витрат,
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Згідно пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 розділу ІІІ
Податкового кодексу України, витрати
операційної діяльності включають
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку та витрати
банківських установ.

Пунктом 138.2 статті 138 розділу ІІІ
Податкового кодексу України
передбачено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

В силу вимог пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 розділу
ІІІ Податкового кодексу України до
складу витрат не включаються витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Підпунктом 14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового
кодексу України встановлено, що
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

В свою чергу, відповідно до пп. "а" п. 198.1
ст. 198 розділу V Податкового кодексу
України, право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Згідно з п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Вичерпний перелік операцій, що не є
об'єктом оподаткування, визначений ст.
196 Податкового кодексу України. Серед
даного переліку операції з придбання
товарно-матеріальних цінностей
(електрообладнання) та послуг
(автотранспортних) відсутні. Суд
вважає, що підстави для виключення зі
складу податкового кредиту товариства
сум ПДВ, сплачених в ціні придбаного
товару, відсутні, оскільки отримання
такого товару за договорами
купівлі-продажу не суперечить чинному
законодавству, та є такими, що
спрямовані на отримання доходів, а тому
належать до господарської діяльності
позивача в розумінні податкового
законодавства.

Пунктом 198.2 ст.198 Податкового кодексу
України встановлено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.6 статті 198 розділу V
Податкового кодексу України
передбачено, що до податкового кредиту
не відносяться суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Як встановлено судом, між ППФ "Маледо"
та ТОВ "ПРАЙМ РЕСУРС" 03.08.2011 було
укладено договір поставки №103082. Згідно
з умовами договору Постачальник (ТОВ
"ПРАЙМ РЕСУРС") зобов'язувався передати
у власність Покупця (ППФ "Маледо"), а
Покупець зобов'язувався прийняти та
сплатити продукцію, у кількості,
асортименті, по ціні та в строки
відповідно до умов договору та
додатків до нього, які є невід'ємною
частиною Договору, які іменуються
специфікаціями, або
рахунками-фактурами.

При цьому, матеріалами справи
стверджено, що згідно Договору про
відступлення права вимоги від 20.09.2011 р.
первісний кредитор ТОВ "ПРАЙМ РЕСУРС"
передає належне йому право вимоги
згідно з основним договором №103082 від
03.08.2011 р. новому кредитору ТОВ "РА "Адан".

На виконання умов договору ППФ "Маледо"
поставлено товари згідно з видатковими
накладними: №196 від 14.09.2011, №232 від
19.09.2011, №157 від 09.09.2011, №108 від 05.09.2011, №73
від 01.09.2011.

За вказаними господарськими
операціями було видано податкові
накладні: №196 від 14.09.2011, №232 від 19.09.2011,
№157 від 09.09.2011, №108 від 05.09.2011, №73 від
01.09.2011.

Рух коштів по поставці товарів
вказаними суб'єктами господарювання
підтверджується платіжними
дорученнями:№66 від 06.09.2011, №68 від 08.09.2011,
№72 від 09.09.2011, №73 від 15.09.2011, №78 від
16.09.2011, №81 від 20.09.2011, №85 від 27.09.2011 .

Крім того, на виконання договірних
відносин позивача з його контрагентом
було видано видаткові накладні: №73 від
01.09.2011, №108 від 05.09.2011, №157 від 09.09.2011, №196
від 14.09.2011, №232 від 19.09.2011, №78 від 01.09.2011,
№79 від 02.09.2011, №80 від 02.09.2011, №81 від
02.09.2011, №82 від 06.09.2011, №83 від 06.09.2011, №86
від 06.09.2011, №87 від 06.09.2011, №88 від 06.09.2011,
№89 від 06.09.2011, №90 від 07.09.2011, №91 від
07.09.2011, №92 від 07.09.2011, №94 від 08.09.2011, №95
від 09.09.2011, №96 від 09.09.2011, №97 від 09.09.2011,
№98 від 09.09.2011, №99 від 09.09.2011, №102 від
14.09.2011, №103 від 14.09.2011, №104 від 14.09.2011, №105
від 14.09.2011, №106 від 15.09.2011, №107 від 16.09.2011,
№108 від 16.09.2011, №109 від 16.09.2011, №110 від
16.09.2011, №112 від 19.09.2011, №113 від 20.09.2011, №114
від 21.09.2011, №115 від 21.09.2011, №116 від 21.09.2011,
№118 від 23.09.2011, №119 від 26.09.2011, №120 від
27.09.2011, №121 від 27.09.2011, №122 від 28.09.2011, №123
від 28.09.2011, №124 від 28.09.2011, №125 від 29.09.2011,
№126 від 29.09.2011, №127 від 29.09.2011, №128 від
29.09.2011, №129 від 29.09.2011, №130 від 29.09.2011, №131
від 29.09.2011 ;податкові накладні: №73 від
01.09.2011, №157 від 09.09.2011, №196 від 14.09.2011, №232
від 19.09.2011, №58 від 30.08.2011, №61 від 31.08.2011,
№1 від 01.09.2011, №4 від 02.09.2011, №2 від 01.09.2011,
№3 від 02.09.2011, №6 від 06.09.2011, №7 від 06.09.2011,
№8 від 06.09.2011, №9 від 06.09.2011, №11 від 06.09.2011,
№10 від 06.09.2011, №52 від 30.09.2011, №62 від
31.08.2011, №14 від 08.09.2011, №12 від 07.09.2011, №37
від 15.08.2011, №15 від 09.09.2011, №16 від 09.09.2011,
№18 від 09.09.2011, №20 від 14.09.2011, №13 від
08.09.2011, №21 від 14.09.2011, №22 від 14.09.2011, №25
від 16.09.2011, №26 від 16.09.2011, №27 від 16.09.2011,
№24 від 15.09.2011, №29 від 19.09.2011, №30 від
19.09.2011, №31 від 21.09.2011, №23 від 14.09.2011, №32
від 21.09.2011, №34 від 23.09.2011, №35 від 23.09.2011,
№39 від 27.09.2011, №40 від 27.09.2011, №38 від
26.09.2011, №44 від 28.09.2011, №36 від 23.09.2011, №41
від 27.09.2011, №45 від 28.09.2011, №46 від 29.09.2011,
№47 від 29.09.2011, №42 від 27.09.2011, №43 від
27.09.2011, №19 від 12.09.2011.

Отримання товару відбувалося за
довіреностями: №602 від 01.09.2011, №722 від
02.09.2011, №000309 від 01.09.2011, №767 від 02.09.2011,
№031280 Серія 12 ААГ від 06.09.2011, №332745 Серія
ААВ від 05.09.2011, №1440 від 06.09.2011, №168 від
06.09.2011, №141 від06.09.2011, №485 від 06.09.2011, №140
від 07.09.2011, №46 від 06.09.2011, №510252 Серія КАЛ
від 01.09.2011, №001159 від 08.09.2011, №113 від
02.09.2011, № 349312 Серія 12 ААВ від 07.09.2011, №078001
Серія 12 ААГ, №001689 від 09.09.2011, №468 від
09.09.2011, №332784 Серія ААВ від 12.09.2011, №149
від 14.09.2011, №326 від 14.09.2011, №87 від 14.09.2011,
№01509 від 15.09.2011, №737 від 16.09.2011, №290 від
16.09.2011, №492 від 16.09.2011, №217 від 15.09.2011, №147
від 19.09.2011, №216 від 20.09.2011, №189 від 21.09.2011,
№69 від 14.09.2011, №5422 від 21.09.2011, №756 від
23.09.2011, №34 від 26.09.2011, №1347 від 27.09.2011, №4675
від 28.09.2014, №498 від 28.09.2011, №2764 від 29.09.2011,
№756 від 29.09.2011, №083580 Серія ААА від 29.09.2011,
№558 від 29.09.2011, №158 від 29.09.2011, №1179 від
28.09.2011, №8 від 27.09.2011.

Декларування відповідних сум в ході
здійснення господарських операцій між
позивачем та його контрагентом
відображено у поданих деклараціях з
податку на прибуток за ІІ-ІV квартали 2011
року, податку на додану вартість за
вересень 2011 року з додатками, реєстри
виданих та отриманих податкових
накладних за вересень та жовтень 2011
року також надані.

Транспортування товару засвідчується
наданим Договором перевезення
вантажів №6615 від 20.06.2011.

На час здійснення цих операцій ТОВ "РА
"Адан" було зареєстроване платниками
податку на додану вартість

Суд зазначає, що надані до перевірки
документи є первинними документами у
розумінні ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні"№996-XIV та повністю
підтверджують факти здійснення
господарських операцій.

Посилання відповідача в акті перевірки
на факт здійснення господарських
операцій між позивачем та контрагентом
- ТОВ "РА "Адан" без мети настання
реальних наслідків, суд вважає таким,
що не заслуговує на увагу.

Стаття 234 Цивільного кодексу України
від 16.01.2003 року №435-IV визначає, що
правочин, який вчинено без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлювалися цим правочином є
фіктивним правочином.

В силу положень ч. 3 ст. 215 Цивільного
кодексу України від 16.01.2003 року №435-IV,
фіктивний правочин є оспорюваним,
тобто таким, який може бути визнаний
судом недійсним.

Враховуючи наведене, вчинення
фіктивного правочину, тобто правочину
лише для виду без фактичного його
виконання є підставою для звернення до
суду про визнання такого правочину
недійсними. Закон такі правочини не
визнає нікчемними. На момент розгляду
даного спору, судом не прийнято рішень
про визнання недійсними правочинів
позивача з контрагентом - ТОВ "РА "Адан"
.

В силу положень ч. 4 ст. 72 КАС України,
вирок суду в кримінальній справі або
постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

З аналізу вказаної норми, випливає, що
твердження ДПІ у м. Рівному про
безтоварність господарських операцій
між позивачем та ТОВ "РА "Адан" , як
наслідок протиправних дій директорів
вказаних підприємств, може буде
обґрунтовано за умови надання вироку
по кримінальній справі, що набрав
законної сили по факту притягнення до
кримінальної відповідальності даних
осіб за ст. 205 Кримінального кодексу
України (фіктивне підприємництво).

Враховуючи, що на момент проведення
перевірки та під час розгляду справи по
суті, вирок по кримінальній справі
відсутній суд вважає, що висновки
відповідача про нікчемність
(безтоварність) правочинів вчинених
між позивачем та ТОВ "РА "Адан" є
передчасними.

Щодо твердження органу державної
податкової служби про безтоварність
господарських операцій позивача з ТОВ
"РА "Адан" у зв'язку з відсутністю у
вказаних контрагентів необхідних
трудових та матеріальних ресурсів для
ведення господарської діяльності,
здійснення взаємовідносин позивача з
постачальниками лише з метою заниження
об'єкта оподаткування та несплати
податків, то слід зазначити наступне.

Вказані обставини не можуть бути
підставою для висновку про
безтоварність господарських операцій
між позивачем та ТОВ "РА "Адан" та
підставою для збільшення податкового
зобов'язання позивача. Законодавство
не ставить право платника податку на
включення сум до валових витрат та
податкового кредиту в залежність від
господарських та виробничих
можливостей своїх постачальників, від
належного виконання всіма учасниками
ланцюга постачання своїх податкових
зобов'язань.

Крім того, практика Європейського суду
з прав людини, яка відповідно до ст. 17
Закону України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" від 23.02.2006 року
№3477-IV, є джерелом права, свідчить про
те, що якщо державні органи мають
інформацію про зловживання в системі
оподаткування конкретною компанією,
вони повинні застосовувати відповідні
заходи саме до цього суб'єкта, а не
розповсюджувати негативні наслідки на
інших осіб при відсутності зловживання
з їх боку (Рішення Європейського Суду
від 09.01.2007р. у справі "Інтерсплав проти
України").

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач заперечуючи проти позову,
правомірність спірних податкових
повідомлень-рішень не довів.

Приймаючи рішення у даній справі, суд
виходить із повноважень, визначених
частиною другою статті 162 КАС України,
тому адміністративний позов слід
задовольнити шляхом прийняття
постанови про визнання протиправним та
скасування податкових
повідомлень-рішень Державної
податкової інспекції у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській від №, № від
02.08.2012 року.

Судові витрати присуджуються на
користь позивача відповідно до ч.1 ст.94
КАС України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
№, № від 02.08.2012 року.

Присудити на користь позивача
Приватного підприємства - фірми
"Маледо" із Державного бюджету судовий
збір у розмірі 1827, 00 грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Жуковська Л.А.