Справа № 826/11353/14
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Клименчук Н.М.
Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

03 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді:
Саприкіної І.В.,

суддів:
Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

при секретарі:
Погорілій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві, без фіксації
судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС
України, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 17.10.2014 року по справі
за його позовом до Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Київській області
про скасування постанови, зобов'язання
вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Київській області про визнання
протиправною та скасування постанови
від 11.06.2014 року ВП № 43662808 про відкриття
виконавчого провадження щодо
стягнення виконавчого збору у розмірі
746 166 грн. 99 коп.; зобов'язання прийняти
постанову, якою стягнути виконавчий
збір у розмірі 680 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
17.10.2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
незаконну, на його думку, постанову
суду першої інстанції та постановити
нову про задоволення позову в повному
обсязі. При цьому апелянт посилається
на незаконність, необґрунтованість та
необ'єктивність оскаржуваного рішення,
неповне з'ясування всіх обставин, що
мають значення для вирішення справи,
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
що є підставою для скасування
оскаржуваної постанови.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу, що з'явилися в судове
засідання, дослідивши доводи
апеляційної скарги та перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
знаходить, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позову.
Апеляційна інстанція підтримує таку
правову позицію з огляду на слідуюче.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконанні державної виконавчої служби
перебував виконавчий лист № 2-1627
виданий 22.06.2010 року Дарницьким районним
судом міста Києва, про стягнення з
позивача заборгованості в розмірі 7 459
849,98 грн. та судових витрат в розмірі 1
820,00грн.

Постановою державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби головного управління юстиції у
Київській області від 06.06.2014 року №
43494959 повернено вказаний виконавчий
документ у зв'язку з надходженням заяви
від стягувача про повернення
виконавчого документа без виконання на
підставі п.1 ч.1 ст. 50 Закону України «Про
виконавче провадження».

11.06.2014 року постановою державного
виконавця відкрито виконавче
провадження № 43662808 про стягнення з
позивача на користь держави
виконавчого збору у розмірі 746 166,99 грн.

Даючи правову оцінку вищевикладеним
обставинам справи, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.25 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження. У постанові державний
виконавець вказує про необхідність
боржнику самостійно виконати рішення у
строк до семи днів з моменту винесення
постанови та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Згідно з ч.1 ст.28 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі
невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У разі невиконання
боржником у той самий строк рішення
немайнового характеру виконавчий збір
стягується в розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - фізичної особи і в
розмірі вісімдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника -
юридичної особи. У зазначених розмірах
виконавчий збір стягується з боржника
також у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувача та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання, зокрема шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
рахунок стягувача.

За пп.3.7.1 п.3.7 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 02
квітня 2012 року №512/5, стягнення
виконавчого збору здійснюється в
порядку, визначеному ст.28 Закону.

Постанова про стягнення
виконавчого збору виноситься при
першому надходженні виконавчого
документа державному виконавцю на
наступний день після завершення
строку, наданого боржнику для
самостійного виконання рішення. У
постанові про стягнення виконавчого
збору визначається розмір виконавчого
збору, що підлягає стягненню,
зазначений у ч.1 ст.28 Закону України
«Пор виконавче провадження». Примусове
стягнення виконавчого збору
здійснюється відповідно до вимог
Закону.

Пунктом 6 Постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду України
від 13 грудня 2010 року № 3 встановлено:
«Судам необхідно враховувати, що
постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору та
накладення штрафу належать до певних
видів відповідальності за невиконання
рішення у добровільному порядку та
порушення обов'язків, що покладаються
на осіб, які беруть участь у
виконавчому процесі. Виконавчий збір -
це санкція відповідальності майнового
характеру, що накладається на боржника
за невиконання рішення у строк,
встановлений для його добровільного
виконання. Для застосування
виконавчого збору виконавець приймає
постанову, яка, у разі її добровільного
невиконання, виконується примусово в
установленому Законом порядку шляхом
накладення стягнення на заробітну
плату, інші види доходів боржника чи на
його майно.»

Враховуючи вищевикладене,
колегія суддів приходить до висновку,
що державним виконавцем правомірно
було винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження щодо
стягнення виконавчого збору, оскільки
позивачем самостійно, в встановлені
строки, не було виконано виконавчий
документ, що в свою чергу тягне за собою
застосування санкцій майнового
характеру відповідно до ст. 25 Закону
України «Про виконавче провадження».

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що представник позивача не
заперечував, що в зазначений державним
виконавцем строк позивач добровільно
не виконав виконавчий документ.

Відповідно до приписів ст.28
Закону України «Про виконавче
провадження» виконавчий збір
стягується з боржника також у разі
повернення виконавчого документа без
виконання за письмовою заявою
стягувача та у разі самостійного
виконання боржником рішення після
початку його примусового виконання,
зокрема шляхом перерахування коштів
безпосередньо на рахунок стягувача. У
разі завершення виконавчого
провадження з виконання рішення
немайнового характеру та в разі
закінчення виконавчого провадження з
підстав, передбачених статтею 49 цього
Закону, якщо виконавчий збір не
стягнуто, державний виконавець не
пізніше наступного робочого дня після
завершення (закінчення) такого
виконавчого провадження відкриває
виконавче провадження за постановою
про стягнення виконавчого збору.

Оскільки виконавчий документ, без
виконання, за письмовою заявою
стягувача було повернуто, при цьому
виконавчий збір позивачем не сплачено,
колегія суддів приходить до висновку,
що державний виконавець відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби мав всі
правові підстави відкрити виконавче
провадження про стягнення виконавчого
збору .

Щодо зобов'язання прийняти нову
постанову, про стягнення виконавчого
збору у розмірі 680 грн., то колегія
суддів повідомляє наступне.

Суди не вправі втручатися в діяльність
державних органів та органів місцевого
самоврядування при здійсненні ними
функцій та повноважень, визначених
законодавством, не вправі переймати на
себе функції суб'єктів владних
повноважень, оскільки чинним
законодавством України суди не
наділені правом створювати норми
права, а наділені лише компетенцією
перевіряти уже створені норми права на
їх відповідність вищестоящим в
ієрархії нормативно-правовим актам.

Суб'єкти владних повноважень
застосовують надані їм в межах закону
повноваження на власний розсуд, без
необхідності узгодження у будь-якій
формі своїх дій з іншими суб'єктами
(дискреційні повноваження). Втручання в
дискреційні повноваження суб'єкта
влади виходить за межі завдань
адміністративного судочинства.

Таким чином, суди не вправі
зобов'язувати суб'єктів владних
повноважень чи їх посадових осіб
приймати (видавати, створювати) певні
нормативно-правові чи інші офіційні
документи.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 11.06.2013 року № К/9991/41486/12.

Висновки апелянта про те, що відповідно
до ст. 28 Закону України «Про виконавче
провадження» сума виконавчого збору,
яка повинна бути стягнена в даному
випадку не може перевищувати 40
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян і повинна складати 680 грн.,
колегією суддів не приймається до
уваги, оскільки зі змісту вищезгаданої
статі вбачається, що стягнення
виконавчого збору у розмірі 40
неоподаткованих мінімумів доходів
застосовується у разі невиконання
рішення немайнового характеру.

Згідно зі ст.ст. 198, 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
постанова суду першої інстанції є
законною і обґрунтованою, прийнятою з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для її скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 41, 196, 198, 200, 205 та 206 КАС України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 17.10.2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Саприкіна І.В.

Судді:
Карпушова О.В.

Кобаль М.І.