Справа № 820/16685/14
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 р.Справа №
820/16685/14Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Тацій Л.В. , Бартош Н.С.

за участю секретаря судового засідання
Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Основ'янської ОДПІ м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 17.10.2014р.
по справі № 820/16685/14

за позовом ТОВ "БІОТЕК"

до Основ'янської ОДПІ м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області

про визнання протиправними дій та
рішення,

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ "БІОТЕК" звернулось до суду з
адміністративним позовом, в якому, з
урахуванням змінених позовних вимог,
просить визнати протиправними дії
Основ'янської об'єднаної державної
податкової інспекції м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області щодо прийняття,
стосовно нього, 19.09.2014 року та 11.07.2014
року податкових повідомлень-рішень
№ та №, а також просить
визнати протиправними ці рішення та
скасувати їх.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 17 жовтня 2014
року позов задоволено частково.
Визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення
Основ'янської об'єднаної державної
податкової інспекції м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області від 11.07.2014 року №
та від 19.09.2014 р. № , прийняті
щодо товариства з обмеженою
відповідальністю "БІОТЕК". В іншій
частині позовних вимог в задоволенні
відмовлено. Стягнуто з Державного
бюджету України на користь товариства
з обмеженою відповідальністю "БІОТЕК"
судові витрати зі сплати судового
збору в розмірі 36,54 грн.

Основ'янська ОДПІ м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківської
області, не погоджуючись з вказаною
постановою суду, подала апеляційну
скаргу , вважає, що постанова прийнята
із недоведеністю обставин, які мають
значення для справи та суд вважає
встановленими, з невідповідністю
висновків суду обставинам справи, з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи та
просить суд апеляційної інстанції
скасувати повністю постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 17.10.2014р.,
прийняти нову постанову, якою
відмовити у задоволенні позовних вимог
повністю.

Апеляційна скарга розглядається
відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи у їх
сукупності, постанову суду першої
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню , виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що фахівцями Основ'янської
об'єднаної державної податкової
інспекції міста Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області була проведена планова виїзна
перевірка ТОВ "БІОТЕК" з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2010 р. по 31.12.2012 р., за
результатами якої 23.06.2014 року складений
акт за № 2187/20-38-22-01-04/34015129.

Перевіркою встановлені порушення
вимог податкового законодавства, а
саме:

- ТОВ "Біотек" не підтверджено
реальність здійснення господарських
відносин з ТОВ "Будмашпост" (), таким чином порушено п. 135.1, п. 135.2
ст. 135, п. 137.1 ст. 137, п. 138.1, п. 138.2., п. 138.4 ст.
138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1
ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п.
198.6 ст. 198 Податкового кодексу України
на суму сформованого податкового
кредиту та податкових зобов'язань 230793
грн., у т.ч. за липень 2011 року у сумі 96793
грн., за серпень 2011 року у сумі 66667 грн.,
за листопад 2011 року у сумі 20666 грн., за
грудень 2011 року у сумі 46667 грн., на суму
сформованого доходу та витрат, що
враховуються при визначенні об'єкту
оподаткування 1153967 грн., у т.ч. за 2
квартал 2011 року у сумі 0 грн., за 2-3
квартал 2011 року у сумі 817300,0 грн., за 2-4
квартали 2011 року у сумі 1153967 грн. та
подальшого його реалізації ТОВ "Фарма
Лайф" код 20810310, ТОВ "Харківське
Фармацевтичне Підприємство "Здоров'я
Народу" код 35587866, ВАТ "ХФЗ "Червона
зірка" код 00481241;

- ТОВ "Біотек", код 34015129, за період
липень, серпень, листопад, грудень 2011
року не правомірно відображено в
податковому обліку господарські
операції з ТОВ "Будмашпост" (код 33815129),
ТОВ "Фарма Лайф" код 20810310, ТОВ
"Харківське Фармацевтичне
Підприємство "Здоров'я Народу" код 35587866,
ВАТ "ХФЗ "Червона зірка" код 00481241;

- п.п. 7.4.1., п.п. 7.4.5. п. 7.4. ст. 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість", п. 44.1. ст. 44 з п. 198.1, п. 198.2, п.
198.3, п. 198.6. ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового
Кодексу України, внаслідок чого зайво
включило до складу податкового кредиту
суми податку на додану вартість в
розмірі 90783 грн., у т.ч. за листопад 2011
року у сумі 7692 грн., за грудень 2011 року у
сумі 1758 грн., за березень 2012 року у сумі
25000 грн., за квітень 2012 року у сумі 56333
грн.;

- п.п. 5.2.1 п. 5.2., п.п. 5.3.1. п. 5.3. ст. 5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємства" , п.п. 138.1, п. 138.2, п.п. 139.1.9. п.
139.1. ст. 139 Податкового кодексу України
від 02.12.2010 р. в результаті чого занижено
податок на прибуток в періоді, що
перевірявся у сумі 1341394 грн., в т.ч. за 4
квартал 2010 року у сумі 657003 грн., за 1
квартал 2011 року у сумі 41250 грн., за 2
квартал 2011 року у сумі 138157 грн., за 2-3
квартали 2011 року у сумі 381044 грн., за 2-4
квартали 2011 року у сумі 473660 грн., за 1
квартал 2012 року у сумі 26250 грн., за 1-2
квартали 2012 року у сумі 127472 грн., за 1-3
квартали 2012 року у сумі 127472 грн., за 1-4
квартали 2012 року у сумі 169481 грн.

На підставі висновків акту перевірки
11.07.2014 року відповідачем прийняті
податкові повідомлення-рішення, згідно
до яких донараховані відповідні
грошові зобов'язання, а саме: № -
113478,75 грн. та № - 685511,25 грн.

За наслідками адміністративного
оскарження податкове
повідомлення-рішення № на суму
113478,75 грн. скасовано в частині
збільшення грошового зобов'язання з
ПДВ у загальному розмірі - 2062,50 грн. та
прийняте податкове
повідомлення-рішення від 19.09.2014 р. №
на загальну суму - 111416,72 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково,
суд першої інстанції виходив з того, що
висновки податкового органу про
порушення позивачем вищевказаних
вимог Податкового Кодексу України не
відповідають дійсності, суперечать
фактичним обставинам та чинному
законодавству України.

Відповідно до ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги. Постанова
суду першої інстанції в частині
відмови у задоволенні позову не
оскаржується.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до п. 5.1 статті 5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" в редакції, що діяла на
момент виникнення спірних
правовідносин, валові витрати це сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

За п.п. 5.2.1 п. 5.2 статті 5 цього Закону до
складу валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Згідно з п.п. 5.3.9 п. 5.3 статті 5 Закону не
належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Згідно зі статтею 1 Закону України від
16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового
стану платника податків як обов'язкова
ознака господарської операції
кореспондує з нормами Податкового
кодексу України.

Згідно п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138 Податкового
кодексу України, витрати операційної
діяльності включають: собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Відповідно до п.п.138.2 ст.138 Кодексу,
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Пунктом 1.7 Закону України "Про податок
на додану вартість" встановлено, що
податковий кредит - це сума, на яку
платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду.

Підпунктом 7.3.1 пункту 7.3 статті 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість", передбачено, що датою
виникнення податкових зобов'язань з
поставки товарів (робіт, послуг)
вважається дата, яка припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше:

або дата зарахування коштів від
покупця (замовника) на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів (робіт, послуг), що підлягають
поставці, а у разі поставки товарів
(робіт, послуг) за готівкові грошові
кошти - дата їх оприбуткування в касі
платника податку, а при відсутності
такої - дата інкасації готівкових
коштів у банківській установі, що
обслуговує платника податку;

або дата відвантаження товарів, а
для робіт (послуг) - дата оформлення
документа, що засвідчує факт виконання
робіт (послуг) платником податку.

У відповідності до п.7.4.1 ст.7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п.п. 7.4.4. п.7.4 ст. 7 Закону якщо
платник податку придбаває (виготовляє)
матеріальні та нематеріальні активи
(послуги), які не призначаються для їх
використання в господарській
діяльності такого платника, то сума
податку, сплаченого у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
включається до складу податкового
кредиту.

Також, згідно з п.7.4.5 ст.7 Закону України
"Про податок на додану вартість" не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями.

Підставою для нарахування податкового
кредиту відповідно до пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7
Закону № 168/97 -ВР є податкова накладна,
яка одночасно є звітним податковим і
розрахунковим документом відповідно
пп. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону.

Відповідно до п.7.5. Закону України "Про
податок на додану вартість" датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів з банківського рахунку
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг), дата виписки
відповідного рахунку (товарного чека) -
в разі розрахунків з використанням
кредитних дебетових карток або
комерційних чеків; або дата отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

Підпунктом 7.2.3 п.7.2 ст. 7 Закону України
"Про податок на додану вартість"№ 168/97
-ВР (далі Закон № 168/97 -ВР) встановлено,
що податкова накладна складається у
момент виникнення податкових
зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надається покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг). Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом.

Підставою для нарахування податкового
кредиту відповідно до пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7
Закону № 168/97 -ВР є податкова накладна,
яка одночасно є звітним податковим і
розрахунковим документом відповідно
пп. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону та видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача.

Платник податку веде реєстр отриманих
та виданих податкових накладних у
документальному або електронному
вигляді за його вибором, у якому
зазначаються порядковий номер
податкової накладної, дата її виписки
(отримання), загальна сума та сума
нарахованого податку, а також
реєстраційний номер платника податку
продавця, який надав податкову
накладну такому платнику податку, як
встановлено пп 7.2.8 п.7.2 ст.7 Закону
України від 03.04.1997, № 168/97-ВР "Про податок
на додану вартість".

Згідно вимог підпункту 7.2.4 п.7.2 ст. 7
цього Закону право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку у
порядку, передбаченому статтею 9 цього
Закону.

Системний аналіз наведених правових
норм свідчить про те, що податкова
накладна як звітний податковий
документ, що є підставою для включення
покупцем до податкового кредиту сум
податку на додану вартість, сплачених
(нарахованих) у зв'язку з придбанням
товарів (робіт, послуг), має таке
юридичне значення при обов'язковій
умові нарахування податку та
виписування податкової накладної
особою, яка зареєстрована як платник
податку на додану вартість в порядку,
встановленому статтею 9 Закону України
"Про податок на додану вартість".

Пунктами 9.4, 9.5, 9.6, 9.8 цієї статті
передбачено, що про реєстрацію особи
платником податку на додану вартість
їй органом державної служби надається
свідоцтво про реєстрацію як платника
податку. Свідоцтво про реєстрацію діє
до дати його анулювання.

Пунктом 9.2 ст.9 Закону № 168/97 -ВР
визначено, що будь-якій особі, яка
реєструється як платник податку на
додану вартість, присвоюється
індивідуальний податковий номер, який
використовується для справляння цього
податку.

Відповідно до н.п.7.2.1 п.7.2 ст.7 вказаного
Закону, платник податку зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну, що
має містити зазначені окремими
рядками: а) порядковий номер податкової
накладної; б) дату виписування
податкової накладної; в) повну або
скорочену назву, зазначену у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість; г)
податковий номер платника податку
(продавця та покупця); д) місце
розташування юридичної особи або місце
податкової адреси фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість; є) опис (номенклатуру)
товарів (робіт, послуг) та їх кількість
(обсяг, об'єм); є) повну або скорочену
назву, зазначену у статутних
документах отримувача; ж) ціну поставки
без врахування податку; з) ставку
податку та відповідну суму податку у
цифровому значенні; и) загальну суму
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку.

Розділ V Податкового кодексу України
визначає платників податку на додану
вартість, об'єкт оподаткування, дату
виникнення податкових зобов'язань,
порядок визначення бази оподаткування,
розміри ставок податку, порядок
визначення суми податку та строки
проведення розрахунків тощо.

Відповідно до вимог стаття 185.1
Податкового Кодексу України об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з:

а) постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу;

в) ввезення товарів (супутніх послуг) на
митну територію України в митному
режимі імпорту або реімпорту (далі -
імпорт);

г) вивезення товарів (супутніх послуг) у
митному режимі експорту або реекспорту
(далі - експорт);

ґ) з метою оподаткування цим податком
до експорту також прирівнюється
постачання товарів (супутніх послуг),
які перебувають у вільному обігу на
території України, до митного режиму
магазину безмитної торгівлі, митного
складу або спеціальної митної зони,
створених згідно з положеннями глав 35 -
37 Митного кодексу України;

д) з метою оподаткування цим податком
до імпорту також прирівнюється
постачання товарів (супутніх послуг)
з-під митного режиму магазину
безмитної торгівлі, митного складу або
спеціальної митної зони, створених
згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного
кодексу України, для їх подальшого
вільного обігу на території України;

е) постачання послуг з міжнародних
перевезень пасажирів і багажу та
вантажів залізничним, автомобільним,
морським і річковим та авіаційним
транспортом.

Згідно статті 187.1. Податкового Кодексу
України датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з пунктами 198.3, 198.6 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Стаття 200 Податкового кодексу України
регламентує порядок визначення суми
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або відшкодуванню з Державного
бюджету України (бюджетному
відшкодуванню), та строки проведення
розрахунків.

Відповідно до п. 200.1 цієї статті сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Згідно з п. 200.2 цієї статті при
позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду (п. 200.3).

Згідно п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу
України, якщо в наступному податковому
періоді сума, розрахована згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне
значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем товарів/послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Отже, від'ємне значення як категорія
Кодексу - це також математична
(об'єктивна) категорія; різниця між
зменшуваним (податкове зобов'язання) та
від'ємником (податковим кредитом).
Від'ємне (позитивне) значення є
результатом математичної дії
-"віднімання", и в силу дії об'єктивних
законів не може бути змінено будь-чиєю
волею.

Відповідно до пункту 201.8 статті 201
Податкового кодексу України право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Пунктом 184.1 статті 184 Податкового
кодексу України визначено, що
реєстрація діє до дати анулювання
реєстрації платника податку, яка
проводиться шляхом виключення з
реєстру платників податку.

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" № 996 від 16.07.1999
визначено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Системний аналіз наведених правових
норм свідчить про те, що податкова
накладна як звітний податковий
документ, що є підставою для включення
покупцем до податкового кредиту сум
податку на додану вартість, сплачених
(нарахованих) у зв'язку з придбанням
товарів (робіт, послуг), має таке
юридичне значення при обов'язковій
умові нарахування податку та
виписування податкової накладної
особою, яка зареєстрована як платник
податку на додану вартість в порядку,
встановленому статтею 9 Закону України
"Про податок на додану вартість".

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції , що в перевіряємий період
позивач мав взаємовідносини з ТОВ
"Будмашпост" і ПП "Лайнстар".

Так, між позивачем укладені договори
купівлі - продажу з ТОВ "Будмашпост": №
00107б від 01.07.11 р.; № 21 від 01.08.11 р.; № 05122011
від 05.12.11 р., № 28102011 від 28.10.11 р.; № 07032012
від 07.03.12 р.; № 03032012 від 03.03.12 р.,
відповідно до п. 2.2 яких передбачено
обов'язок продавця своїм транспортом
та свій рахунок відповідно до торгових
термінів МТП Інкотермс в редакції 2000
року на умовах: DDU м. Харків.

Відповідно до п. 2.3. зазначених
договорів, товар поставляється
повністю розмитненим та та таким що
пройшов сертифікацію на Україні. Товар
супроводжується наступними
документами: супровідними - видаткова
накладна, пакувальний лист, паспорт на
обладнання; технічними - керівництво
користувача і керівництво по
обслуговуванню, опис обладнання,
стандартний порядок дій роботи /
обслуговування; електрична схема і
список електричних компонентів ;
список запасних частин (комплектація
поставки, основні робочі вузли),
креслення установки, принципова схема,
регульовані параметри, робочі режими,
опис системи управління.

На виконання вимог наведених договорів
надані видаткові накладні № 245/5 від
15.07.2011 , № Б1008 10.08.2011, № 407 від 28.12.2011, №
379-03 від 01.11.2011, № 1203-1 від 12.03.2012, № 2903-1
від 29.03.2012, № 3003-1 від 30.03.2012 , № 0303-1 від
03.03.2012 , податкові накладні № 48 від
15.07.2011 року; № 63 від 10.08.2011 р 28.12.2011 року;
№ 1 від 01.11.2011 року; № 4 від 12.03.12 року; № 7
від 29.0312, № 8 від 30.03.12 року; № 1 від 03.03.12
року.

Також, позивачем укладено договір
купівлі-продажу з ПП "Лайнстар" № 200412
від 02.04.12 року, відповідно до п. 2.2 якого
передбачено обов'язок продавця своїм
транспортом та свій рахунок відповідно
до торгових термінів МТП Інкотермс в
редакції 2000 року на умовах: DDU м. Харків.
Відповідно до п. 2.3. зазначеного
договору, товар поставляється повністю
розмитненим та таким що пройшов
сертифікацію на Україні. Товар
супроводжується документами:
супровідними - видаткова накладна,
пакувальний лист, паспорт на
обладнання; технічними - керівництво
користувача і керівництво по
обслуговуванню, опис обладнання,
стандартний порядок дій
роботи/обслуговування; електрична
схема і список електричних
компонентів; список запасних частин
(комплектація поставки, основні робочі
вузли), креслення установки, принципова
схема, регульовані параметри, робочі
режими, опис системи управління.

На виконання вимог зазначеного
договору надані видаткова накладна №
6648 від 27.04.2012 р. та податкова накладна №
2704 від 27.04.12 року .

Виконання договорів підтверджується
накладними, видатковими накладними,
актами здачі-прийому, специфікації
тощо.

Розрахунки між суб'єктами
господарювання за відвантажений товар
проведена в повному обсязі, що
підтверджується платіжними
дорученнями, банківськими виписками,
картками по рахунках.

Придбаний товар ТОВ "БІОТЕК"
використало у своїй подальшій
господарській діяльності , а саме
фармацевтичне обладнання було
реалізовано ТОВ «ФармаЛайф», ТОВ
«Харківське Фармацевтичне
Підприємство «Здоров'я Народу», ВАТ
«ХФЗ «Червона зірка», що
підтверджується первинними
документами бухгалтерського обліку,
які містяться в матеріалах справи.

ТОВ "Будмашпост" і ПП "Лайнстар" на
момент здійснення господарських
операцій зареєстровані в Єдиному
державному реєстрі, мали свідоцтво про
реєстрацію платника податку на додану
вартість.

Колегія суддів зазначає , що позивачем
документи первинного обліку в
підтвердження виконання умов
договорів в повному обсязі були надані
як до перевірки так і до суду.

Податкові накладні оформлені належним
чином, крім того з акту перевірки
вбачається, що порушень при їх
оформленні перевіряючими у ході
проведення перевірки не встановлено.

Жодних зауважень до наданих документів
податковий орган при перевірці не мав,
тому не має підстав піддавати сумніву
реальність вчинення позивачем
господарських операцій в періоді, що
перевірявся.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку , що
господарські операції позивача з ТОВ
"Будмашпост" і ПП "Лайнстар"мали
реальний характер, пов'язані з
господарською діяльністю позивача, а
відтак позивачем правомірно віднесено
суми податку, сплаченого у зв'язку з
придбанням послуг (товару) до
податкового кредиту та сформовано
валові витрати .

Стосовно посилання відповідача на
відсутність у позивача
товаро-транспортних документів , що
призвело до порушення ним вимог
податкового законодавства, до уваги
судом не приймається , оскільки згідно
до правочинів, укладених позивачем з
контрагентами, обов'язок щодо
транспортування було покладено на
останніх, а тому не надання ними
позивачеві копій товаро-транспортних
накладних не може бути покладено в
провину того, бо це не узгоджується з
приписами чинного законодавства.

Посилання відповідача на акти
податкового органу про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
"Будмашпост" і ПП "Лайнстар" , суд не
бере до уваги, оскільки Податковий
кодекс України не ставить право
платника ПДВ на податковий кредит в
залежність від дій або бездіяльності
його контрагентів. Якщо контрагенти не
виконали свого зобов'язання по сплаті
податку до бюджету, це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме для цієї особи.

Відповідно до п. 15.1 ст. 15 Податкового
кодексу України платниками податків
визнаються фізичні особи (резиденти і
нерезиденти України), юридичні особи
(резиденти і нерезиденти України) та їх
відокремлені підрозділи, які мають,
одержують (передають) об'єкти
оподаткування або провадять
діяльність (операції), що є об'єктом
оподаткування згідно з цим Кодексом
або податковими законами, і на яких
покладено обов'язок із сплати податків
та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно п. 6.1 ст. 16 Податкового кодексу
України платник податків, крім іншого,
зобов'язаний вести в установленому
порядку облік доходів і витрат,
складати звітність, що стосується
обчислення і сплати податків та зборів;
подавати до контролюючих органів у
порядку, встановленому податковим та
митним законодавством, декларації,
звітність та інші документи, пов'язані
з обчисленням і сплатою податків та
зборів; сплачувати податки та збори в
строки та у розмірах, встановлених цим
Кодексом та законами з питань митної
справи тощо.

Таким чином, як випливає з
вищенаведеного, сама по собі несплата
податку продавцем (у тому числі у разі
ухилення від сплати) при фактичному
здійсненні господарської операції не
впливає на податковий кредит покупця.

Зазначене узгоджується з практикою
Верховного Суду України, викладеною у
постановах від 09 вересня 2008 року у
справі № 21-500во08 та від 01 червня 2010 року
у справі № 21-573во10.

Згідно ст.1 Закону України «Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
і основних свобод людини 1950 року,
Першого Протоколу та Протоколів 2, 4, 7, 11
до Конвенції» ст.17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» від 23.02.2006 року, Україна визнала
джерелом права рішення Європейського
суду з прав людини, а також юрисдикцію
цього суду в усіх питаннях, що
стосуються тлумачення і застосування
Конвенції. Рішення Європейського суду
є частиною національного
законодавства і є обов'язковим для
правозастосування органами
правосуддя.

Рішенням Європейського суду з прав
людини від 22 січня 2009 року у справі
«Булвес» АД проти Болгарії (заява №
3991/03) визначено, що платник податку не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку
Європейського суду, такі вимоги стали
надмірним тягарем для платника
податку, що порушило справедливий
баланс, який повинен підтримуватись
між вимогами суспільного інтересу та
вимогами захисту права власності.

Стаття 19 Конституції встановлює, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Отже, податкові органи не можуть
нараховувати податок на додану
вартість та накладати штрафні санкції
на покупця при несплаті цього податку
продавцем, оскільки чинне
законодавство не встановлює підстав
для такого нарахування та накладення
штрафних санкцій.

Однак факт порушення
контрагентом-постачальником позивача
своїх податкових зобов'язань може бути
підставою для висновку про
необґрунтованість заявлених платником
податку вимог про надання податкової
вигоди -відшкодування ПДВ з державного
бюджету, якщо податковий орган доведе,
зокрема, що платник податку діяв без
належної обачності й обережності і
йому мало бути відомо про порушення,
які допускали його контрагенти, або що
діяльність платника податку
спрямована на здійснення операцій,
пов'язаних з податковою вигодою,
переважно з контрагентами, які не
виконують своїх податкових
зобов'язань.

Сукупний аналіз вищезазначених норм
Податкового кодексу України свідчить
про те, що право на податковий кредит
виникає у платника податків лише після
одержання податкової накладної,
оскільки це єдиний документ первинного
бухгалтерського та податкового обліку,
що містить у собі суму ПДВ, яку можливо
відобразити в податкових деклараціях з
ПДВ.

Про відсутність факту реального
вчинення господарських операцій
можуть свідчити, зокрема, такі
обставини: всупереч даним податкового
обліку будь-кого з учасників операції
відсутні зміни активів, зобов'язань чи
власного капіталу принаймні в одного з
таких учасників; отримання майнової
вигоди чи права на таку вигоду
будь-кого з учасників операції
виключно шляхом зменшення бази
оподаткування з певного податку та/або
отримання коштів із Державного бюджету
за одночасної відсутності об'єктивної
можливості отримати майнову вигоду від
цієї операції в інший спосіб;
результати, відображені у даних
податкового обліку будь-кого з
учасників господарської операції,
фактично не настали внаслідок
відсутності відповідних дій будь-кого
з учасників такої операції. Проте,
відповідачем під час складення акту не
були встановлені вищевказані
обставини, а отже й висновок щодо
відсутності факту реального вчинення
господарських операцій є передчасним.

Також , відповідно до п.п. 4.4 п.4
Методичних рекомендацій щодо
організації та проведення органами
державної податкової служби
зустрічних звірок, затверджених
Наказом ДПА України від 22.04.2011р. за №236
визначено, що у разі встановлення
фактів, що не дають змогу провести
зустрічну звірку суб'єкта
господарювання, зокрема у зв'язку із
зняттям з обліку, встановленням
відсутності суб'єкта господарювання
та/або його посадових осіб за
місцезнаходженням (податковою
адресою), відповідальний підрозділ не
пізніше двох робочих днів від дати
надходження запиту складає Акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання,
реєструє його у Журналі реєстрації
довідок про результати проведення
зустрічної звірки (актів про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання, неявки
для підписання, відмови від підписання
Довідки про результати проведення
зустрічної звірки) та вживає заходів,
передбачених актами ДПС України.

Таким чином, актом про неможливість
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання лише засвідчується
факт неможливості її проведення без
встановлення висновків стосовно
документального підтвердження
господарських відносин з платником
податків та зборів, підтвердження
відносин, виду, обсягу і якості
операцій та розрахунків, що
здійснювалися між ними, з'ясування їх
реальності та повноти відображення в
обліку платника податків.

Крім того, Додатком 3 до Методичних
рекомендацій щодо організації та
проведення органами держаної
податкової служби зустрічних звірок,
затверджених Наказом ДПА України від
22.06.2011 р. №236 чітко встановлений зразок
форми акту про неможливість проведення
зустрічної звірки суб'єкта
господарювання, яким не передбачена
можливість висновку щодо реальності
(нереальності) вчинення господарських
операцій платником податків. При цьому,
іншого порядку дій податкового органу,
як суб'єкта владних повноважень, у
спірних взаємовідносинах не
передбачено.

Суд зазначає, що в акті перевірки
позивача податковий орган не вказав
первинні або інші документи, які
зафіксовані в бухгалтерському та
податковому обліку позивача, що
підтверджують наявність фактів
порушень ним норм податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, а лише посилається
на акт перевірки іншого податкового
органу, який не є первинним документом.

Дані перевірок контрагентів позивача
іншими податковими органами не можуть
бути підставою для висновку про
неправомірність віднесення сум до
валових витрат та визнання податкового
кредиту непідтвердженим.

Доказами порушення правил віднесення
сум до валових витрат та формування
податкового кредиту є матеріали
перевірки платника податків,
проведених з дослідженням його
первинних бухгалтерських документів, а
не дані актів перевірок інших
податкових органів.

Крім того, відповідачем не встановлено
проведення позивачем збиткових
операцій, доказів, які б вказували на
відсутність реальності господарських
операцій за договором та наявності між
позивачем та його контрагентом при
укладанні і виконанні договору
взаємоузгоджених зловмисних дій,
спрямованих на порушення існуючого в
державі суспільного ладу або моральних
засад.

Тобто, колегія суддів зазначає, що
позивач виконав усі необхідні умови,
передбачені Податковим кодексом
України, які надають йому правові
підстави для формування валових витрат
і нарахування податкового кредиту , в
його діях не має порушень вимог
Податкового кодексу України,
відповідно позивачем правомірно
віднесено ці суми до валових витрат та
сформовано податковий кредит.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
відповідач відповідно до ч. 2 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України правомірність винесених
податкових повідомлень - рішень
належним чином в суді не довів , у
зв'язку з чим податкові
повідомлення-рішення Основ'янської
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області від 11.07.2014 року № та від
19.09.2014 р. № не відповідають
вимогам чинного законодавства та
підлягають скасуванню, а позовні
вимоги є правомірними, обґрунтованими
і такими, що підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Основ'янської ОДПІ м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 17.10.2014р.
по справі № 820/16685/14 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло
З.Г.Судді(підпис) (підпис) Тацій Л.В.
Бартош Н.С. Повний текст ухвали
виготовлений 02.12.2014 р.