Справа № 826/6053/14
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/6053/14
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

02 грудня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді суддів при секретарі
за участю: представника
позивачаБорисюк Л.П., Петрика І.Й.,
Собківа Я.М. Чайка О.С. ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_6 на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 12 червня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_6 до Головного
управління Міндоходів у місті Києві
про визнання недійсною та скасування
податкової консультації, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до
Окружного адміністративного суду м.
Києва із позовом до Головного
управління Міндоходів у місті Києві в
якому просив визнати недійсною та
скасувати податкову консультацію
відповідача від 08.04.2014 № 693/Б/26-15-17-01-10 та
зобов'язати надати нову податкову
консультацію з урахуванням висновків
суду.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 12
червня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду, звернувся з апеляційною
скаргою, в якій зазначає, що
оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду та
прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача, який з'явився в
судове засідання, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, в
березні 2014 року позивач звернувся до
Міністерства доходів і зборів України
із проханням надати письмову податкову
консультацію стосовно застосування
вимог розділу IV Податкового кодексу
щодо рахування та сплати податку з
доходів фізичних осіб за наступними
питаннями:

- чи враховується при розрахунку
інвестиційного прибутку фізичної
особи в якості доходу, отриманого
платником податку від продажу (обміну)
інвестиційного активу, сума, що
становить різницю між загальною
номінальною вартістю акцій до
прийняття рішення про зменшення
номінальної вартості акцій Товариства
(як внесків до статутного капіталу,
зроблених ними в рахунок оплати акцій)
та загальною номінальною вартістю
акцій, що визначається за результатами
виконання рішення (за кожною акцією
різниця становить 17 грн.)?

- якщо так, то: за який звітний період: а)
період, в якому акціонерним
товариством був нарахований такий
дохід (17 грн. за акцію); б) період, в якому
було одержано фізичною особою -
акціонером (виплачено Товариством)
такий дохід повністю або частково; в)
період, в якому було продано фізичною
особою - акціонером акції нової
номінальної вартості (23 грн. за акцію);

- яка сума витрат має бути врахована при
такому розрахунку: а) повна сума витрат,
понесених на придбання акцій
попередньої номінальної вартості (40
грн. за акцію); б) частина витрат,
понесених на придбання акцій
попередньої номінальної вартості (40
грн. за акцію), визначена пропорційно
зменшенню номінальної вартості акцій
(за кожною акцією різниця становить 17
грн.)?

- якщо ні, то в якому порядку
нараховувати, утримувати та сплачувати
податок, передбачений розділом IV
Податкового кодексу, за вказаними в п. 1
надходженнями фізичної особи -
акціонера, та надавати податкову
звітність?

Рішенням від 18 березня 2014 року №
6256/7/99-99-17-02-03-17 Міністерством з доходів і
зборів України доручено Головному
управлінню Міндоходів у місті Києві
надати відповідь заявнику.

Листом Головного управління
Міндоходів у місті Києві від 08 квітня
2014 року № 693/Б/26-15-17-01-10 позивачу надано
податкову консультацію з приводу
поставлених останнім питань.

Однак, на думку позивача, податкова
консультація не дає відповіді по суті
поставленого позивачем запитання, а
наведені у спірній податковій
консультації висновки відповідача
суперечать нормам чинного
законодавства, зокрема, п. 170.2 ст. 170
Податкового кодексу, що визначають
особливості нарахування (виплати) та
оподаткування загального річного
оподатковуваного доходу платника
податку за операціями з інвестиційними
активами.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що під час розгляду
адміністративної справи не
встановлено наявності порушеного
права позивача, а отже позовні вимоги є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

З таким висновком суду колегія суддів
погоджується, виходячи з наступного.

Згідно з пп. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41 Податкового
кодексу України, органи державної
податкової служби є контролюючими
органами щодо податків, які
справляються до бюджетів та державних
цільових фондів, крім зазначених у
підпункті 41.1.2. цього пункту, а також
стосовно законодавства, контроль за
дотриманням якого покладається на
органи державної податкової служби.

Відповідно до пп. 14.1.172 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України, податкова
консультація - допомога контролюючого
органу конкретному платнику податків
стосовно практичного використання
конкретної норми закону або
нормативно-правового акта з питань
адміністрування податків чи зборів,
контроль за справлянням яких покладено
на такий контролюючий орган.

Статтями 52 та 53 Податкового кодексу
України передбачені порядок надання та
наслідки застосування податкових
консультацій.

Відповідно із вищезазначеними нормами:

- за зверненням платників податків
контролюючі органи безоплатно надають
консультації з питань практичного
застосування окремих норм податкового
законодавства;

- податкова консультація має
індивідуальний характер і може
використовуватися виключно платником
податків, якому надано таку
консультацію;

- за вибором платника податків
консультація надається в усній або
письмовій формі;

- консультації надаються органом
державної податкової служби, в якому
платник податків перебуває на обліку;

- контролюючі органи мають право
надавати консультації виключно з тих
питань, що належать до їх повноважень;

- не може бути притягнуто до
відповідальності платника податків,
який діяв відповідно до податкової
консультації, наданої у письмовій
формі, зокрема на підставі того, що у
майбутньому така податкова
консультація була змінена або
скасована;

- платник податків може оскаржити до
суду як правовий акт індивідуальної
дії податкову консультацію
контролюючого органу, викладену в
письмовій формі, яка, на думку такого
платника податків, суперечить нормам
або змісту відповідного податку чи
збору;

- визнання судом такої податкової
консультації недійсною є підставою для
надання нової податкової консультації
з урахуванням висновків суду.

Наслідком застосування податкової
консультації згідно п. 53.1 ст. 53
Податкового кодексу України є те, що
платника податку не може бути
притягнуто до відповідальності, якщо
він діяв відповідно до податкової
консультації, наданої йому у письмовій
або електронній формі, зокрема, на
підставі того, що у майбутньому така
податкова консультація була змінена
або скасована.

Відповідно до п. 53.3 ст. 53 Податкового
кодексу України, платник податків може
оскаржити до суду як правовий акт
індивідуальної дії податкову
консультацію контролюючого органу,
викладену в письмовій або електронній
формі, яка, на думку такого платника
податків, суперечить нормам або змісту
відповідного податку чи збору.
Визнання судом такої податкової
консультації недійсною є підставою для
надання нової податкової консультації
з урахуванням висновків суду.

Отже, Податковий кодекс України в
якості підстав для визнання недійсною
податкової консультації чітко
визначає суперечність такої
консультації нормам або змісту
відповідного податку чи збору.

Так, як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судом першої інстанції,
в оскаржуваній позивачем податковій
консультації заявнику роз'яснено
порядок оподаткування інвестиційного
прибутку, який регламентується
підпунктом 170.2 статті 170 Податкового
кодексу України, питання оподаткування
доходу, отриманого внаслідок зменшення
статутного капіталу акціонерного
товариства, та повідомлено позивача, що
лист не містить достатньої інформації
для надання більш детальної відповіді
по суті.

До того ж, з аналізу вищезазначених
норм Податкового кодексу України
вбачається, що податкові консультації
не мають сили нормативно-правового
акта, а тому не можуть вступати в
конкуренцію з іншими рішеннями
(нормативно-правовими актами чи
правовими актами індивідуальної дії)
суб'єкта владних повноважень, оскільки
за юридичною природою є відмінними від
останніх.

Така форма оприлюднення офіційного
розуміння окремих положень
законодавства, що регулює податкові
правовідносини, не породжує для
відповідних суб'єктів настання
будь-яких юридичних наслідків, не
впливає на їхні права та обов'язки, а
також не є обов'язковою для виконання.

Окрім того, необхідною ознакою
податкової консультації як предмета
оспорювання в судовому порядку є її
відповідність визначенню рішення
(акта) суб'єкта владних повноважень в
розумінні КАС України, зокрема,
породження юридичних наслідків для
кола суб'єктів, яким це рішення
адресовано.

Така ознака характерна для
узагальнюючих податкових роз'яснень,
які надають ДПА України та
затверджуються її наказом (п. 1.8.
Порядку надання роз'яснень окремих
положень податкового законодавства,
затвердженого наказом ДПА України від
12 квітня 2003 року № 176).

Оскаржувана позивачем податкова
консультація, яка надана податковим
органом, не підпадає під предмет
адміністративного позову, адже
кваліфікуючою ознакою змісту такого,
відповідно до положень ст. 105 КАС
України, є юридична значущість для
особи рішення суб'єкта владних
повноважень, тобто безпосередня
залежність виникнення, зміни чи
припинення прав та обов'язків особи від
такого рішення.

В даному випадку, оскаржувана
податкова консультація не має
наведеної ознаки, оскільки не носить
обов'язкового характеру, не породжує
для позивача жодних правових наслідків
та не порушує його прав, свобод і
інтересів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
податкові консультації за своїм
змістом не є рішеннями суб'єкта владних
повноважень, а також не є
нормативно-правовими актами та не
створюють і не припиняють права чи
обов'язки особи, а є лише допомогою
контролюючого органу конкретному
платнику податків стосовно
практичного використання конкретної
норми закону. Жодних управлінських
висновків оскаржувана податкова
консультація не містить, вчинити
будь-які обов'язкові дії позивачу вона
не приписує, та відповідно не порушує
права, свободи та інтереси осіб у сфері
публічно - правових відносин.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 24 вересня 2014 року в
адміністративній справі № К/9991/79324/12).

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтується її вимоги та
заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, доведено належними та
допустимими доказами правомірність
своїх дій та відповідно прийнятого ним
рішення.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції
стосовно того, що докази подані
позивачем, не підтверджують обставини,
на які він посилається в обґрунтування
позовних вимог, та були спростовані
доводами відповідача.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 12 червня 2014 року - залишити
без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 12 червня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
суддя суддя Л.П. Борисюк
І.Й. Петрик Я.М. Собків

Повний текст ухвали складено та
підписано - 05.12.2014

Головуючий суддя
Борисюк Л.П.

Судді:
Петрик І.Й.

Собків Я.М.