Справа № 821/786/14
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 р.м.ОдесаСправа № 821/786/14

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції:
Пекний А.С.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі: судді доповідача -
головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Джабурія О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Новокаховської міської ради
Херсонської області на постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 09 квітня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Прокурора м. Нова Каховка
Херсонської області до Новокаховської
міської ради Херсонської області про
визнання протиправним та скасування
рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року Прокурор м. Нова
Каховка Херсонської області звернувся
з адміністративним позовом, у якому
просив визнати протиправним та
скасувати рішення міськради від
16.02.2012р. №598 "Про затвердження Порядку
оформлення договору користування
територією щодо розміщення та
обслуговування тимчасових споруд для
провадження підприємницької
діяльності в межах міста Нова Каховка".

В обґрунтування позовних вимог
зазначалось, що в ході проведеної
прокурорської перевірки встановлені
порушення міською радою вимог
Земельного кодексу України, Законів
України "Про місцеве самоврядування в
Україні", "Про оренду землі", "Про
дозвільну систему у сфері
господарської діяльності", "Про Перелік
документів дозвільного характеру у
сфері господарської діяльності" під
час прийняття оскарженого рішення.

Так, позивач вказував, що затверджений
цим рішенням "Порядок оформлення
договору користування територією щодо
розміщення та обслуговування
тимчасових споруд для провадження
підприємницької діяльності в межах
міста Нова Каховка" фактично
передбачає передачу фізичним та
юридичним особам у платне користування
земельних ділянок для розміщення
тимчасових споруд для провадження
підприємницької діяльності поза
установленою Земельним кодексом
України та Законом України "Про оренду
землі" процедурою надання земельних
ділянок у користування.

Крім того, за висновками прокурора,
затверджений оскарженим рішенням
Порядок передбачає отримання
заінтересованою у розміщенні
тимчасової споруди особою від міської
ради дозволу на укладення договору
користування територією, що суперечить
вимогам Законів України "Про дозвільну
систему у сфері господарської
діяльності", "Про Перелік документів
дозвільного характеру у сфері
господарської діяльності", оскільки
такого роду дозвіл цими нормативними
актами не передбачений, а введений
оскарженим рішенням у правове поле
дозвіл ставить у залежність від його
отримання можливість здійснення
особою підприємницької діяльності.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 09 квітня 2014
року адміністративний позов було
задоволено.

Визнано нечинним та скасувати рішення
Новокаховської міської ради
Херсонської області від 16 лютого 2012
року №598 "Про затвердження Порядку
оформлення договору користування
територією щодо розміщення та
обслуговування тимчасових споруд для
провадження підприємницької
діяльності в межах міста Нова Каховка".

Зобов'язано Новокаховську міську раду
Херсонської області після набрання
постановою законної сили, опублікувати
резолютивну частину постанови у
виданні, в якому рішення
Новокаховської міської ради
Херсонської області від 16 лютого 2012
року №598 "Про затвердження Порядку
оформлення договору користування
територією щодо розміщення та
обслуговування тимчасових споруд для
провадження підприємницької
діяльності в межах міста Нова Каховка"
було офіційно оприлюднено або повинно
було бути опубліковане.

Не погоджуючись з даною постановою
суду Новокаховська міська рада
Херсонської області подала апеляційну
скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що
рішення судом першої інстанції
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
у зв'язку з чим просить його скасувати
та ухвалити нову постанову, якою в
задоволенні адміністративного позову
відмовити.

Розглянувши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах позовних вимог і
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність підстав для її
задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що
рішенням Новокаховської міської ради
від 16.02.2012р. №598 затверджено "Порядок
оформлення договору користування
територією щодо розміщення та
обслуговування тимчасових споруд для
провадження підприємницької
діяльності в межах міста Нова Каховка"
(далі - Порядок).

Відповідно до змісту цього Порядку, він
визначає єдині умови оформлення
договірних відносин щодо використання
території м. Нова Каховка, на якій
розташовані або планується розміщення
тимчасових споруд для провадження
підприємницької діяльності, а також
регулює інші питання, пов'язані з
укладенням зазначеного договору.

Відповідно до п.п. 1.2, 1.3, 1.4 Порядку, його
розроблено з метою визначення порядку
оформлення договору користування
територією та справляння плати за
використання території в межах міста
на умовах, визначених цим Порядком, з
посиланням на те, що використання землі
в Україні є платним; його дія
поширюється на суб'єктів
господарювання, які виявили намір
розмістити тимчасові споруди для
провадження підприємницької
діяльності. Договір користування
територією для розміщення та
обслуговування тимчасових споруд для
провадження підприємницької
діяльності оформлюється з метою
розміщення тимчасової споруди як
елементу благоустрою без права на
капітальну забудову в межах допустимої
категорії земель, визначеної
Генеральним планом м. Нова Каховка або
комплексної схеми розміщення
тимчасових споруд.

За змістом п. 1.6 Порядку, право
використання територій - це право
суб'єкта господарювання на обмежене,
платне, строкове користування
земельною ділянкою (територією міста),
розпорядником якої є Новокаховська
міська рада.

Безпосередньо процедуру укладення
договору регулюють п.п. 2.1-3.4.1 Порядку,
якими передбачені наступні етапи:

звернення особи (замовника), яка має
намір установити тимчасову споруду, до
виконавчого комітету Новокаховської
міської ради із відповідною заявою,
погодженою управлінням містобудування
та архітектури виконавчого комітету
Новокаховської міської ради, у якій
зазначається бажане місце
розташування, строк розміщення та
призначення тимчасової споруди і її
призначення та до якої додаються
визначені Порядком документи;

внесення на підставі цієї заяви
пропозиції про укладення договору на
розгляд міської ради та прийняття
останньою відповідних рішень;

оформлення проектувальною
організацією за заявою замовника
технічної документації із землеустрою
для укладення договору або графічних
матеріалів визначення території для
укладення договору (з 08.02.2013р. згідно із
змінами, внесеними рішенням
Новокаховської міськради від 08.02.2013р.
№1004) та передача цих матеріалів до
виконавчого комітету Новокаховської
міської ради;

передача виконавчим комітетом
Новокаховської міської ради
пропозицій міській раді для
затвердження технічної документації
із землеустрою або графічних
матеріалів визначення території для
укладення договору;

прийняття міською радою рішення та
укладення із замовником договору
користування територією.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскаржуване рішення суперечить також
вимогам Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
від 17.02.2011р. № 3038-VI та Наказу
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України від 21.10.2011р. №244
"Про затвердження Порядку розміщення
тимчасових споруд для провадження
підприємницької діяльності".

Колегія суддів вважає ці висновки суду
першої інстанції правильними і такими,
що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11,
70, 71 КАС України, Земельного кодексу
України, Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні"

За змістом ст.ст. 2-4 Земельного кодексу
України, земельні відносини - це
суспільні відносини щодо володіння,
користування і розпорядження землею.

На підставі ст. 125 Земельного кодексу
України право постійного користування
та право оренди земельної ділянки
виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу
України право розпорядження землями
територіальної громади, яке включає й
можливість надання земельних ділянок у
користування, належить сільським,
селищним та міським радам.

Повноваження сільських, селищних,
міських рад визначені ст. 26 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні", зокрема, згідно з п.34 цієї
статті до виключної компетенції
міської ради належить вирішення
відповідно до закону питань
регулювання земельних відносин, які
розглядаються на пленарному засіданні
ради - сесії, проте вказана правова
норма не містить посилань на
компетенцію рад щодо надання фізичним
та юридичним особам у користування
території населеного пункту, а не
земельних ділянок, для розміщення
тимчасових споруд та встановлення за
це плати.

Не встановлені такі повноваження і
нормативними актами, переліченими у
оскаржуваному рішенні в якості підстав
для його прийняття.

Як вбачається зі змісту затвердженого
оскарженим прокурором рішенням
міської ради Порядку, ним вводиться у
правове поле не передбачений
законодавством у сфері земельних
відносин новий вид користування землею
- платне строкове користування
територією міста на підставі договору
користування територією для
розміщення тимчасової споруди для
провадження підприємницької
діяльності, що підтверджується змістом
п. 1.6 Порядку.

Водночас відповідачем фактично
передається у користування суб'єкту
господарювання земельна ділянка
площею, необхідною для розміщення
тимчасової споруди, без оформлення у
встановленому законодавством порядку
права користування (оренди) такою
земельною ділянкою, але при цьому за
таке користування справляється плата у
розмірі орендної плати для відповідної
земельної ділянки, яка зараховується
до міського бюджету та сплачується в
порядку і строки, визначені Податковим
кодексом України (п.п. 4.1-4.4 Порядку).

Варто також зазначити, що платним в
Україні є користування землею, а не
територією, як визначено відповідачем.

Селищна рада як власник землі та
суб'єкт права власності на землю
відповідно до ст.ст. 12, 78, 83, 90, 93
Земельного кодексу України має право
розпоряджатись земельними ділянками,
що знаходиться у власності
територіальної громади та
встановлювати плату за користування
землею.

Питання користування земельними
ділянками регулюються Земельним
кодексом України та Законом України
"Про оренду землі".

Користування земельною ділянкою
відбувається шляхом отримання її у
власність або в оренду.

Підстави набуття права власності на
землю визначені ст.ст. 81-84, 116 Земельного
кодексу України, підстави набуття
права користування земельною ділянкою
- ст.ст. 92, 93, 116 цього ж кодексу.

Так, громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом, або за
результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та
юридичними особами на земельні
ділянки, на яких розташовані об'єкти,
які підлягають приватизації,
відбувається в порядку, визначеному
частиною першою статті 128 цього
Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Порядок набуття права власності на
земельну ділянку та отримання
земельної ділянки в оренду
встановлений розділом IV "Набуття і
реалізація права на землю" Земельного
кодексу України і, зокрема, ст. 123
вказаного кодексу.

Проте оскаржене рішення за своїм
правовим характером не є тим рішенням,
яке відповідно до вимог Земельного
кодексу України та Закону України "Про
оренду землі" повинно оформлювати
право користування земельною ділянкою.

Фактично відповідачем закріплюється
надання фізичним та юридичним особам
права користування земельними
ділянками без прийняття належних
рішень, за відсутності проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок або технічної документації із
землеустрою, без укладення відповідних
цивільно-правових угод.

Отже, оскаржене рішення суперечить
вимогам ст. 123 Земельного кодексу
України і не є підставою для отримання
особою права користування земельною
ділянкою та справляння плати за
користування такою ділянкою.

Також в ході судового розгляду
встановлено, що зі змісту
затвердженого оскарженим рішенням
Порядку вбачається, що оформлення
договору користування територією є
обов'язковою умовою для провадження
суб'єктом господарювання
підприємницької діяльності, оскільки
лише на підставі такого договору він
має право розмістити тимчасову споруду
торговельного або іншого призначення.

Водночас, питання щодо розміщення
тимчасових споруд вичерпно
врегульовано спеціальним
законодавством, яким є ст. 28 Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності" від 17.02.2011р. № 3038-VI та Наказ
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України від 21.10.2011р. №244
"Про затвердження Порядку розміщення
тимчасових споруд для провадження
підприємницької діяльності", який
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 22 листопада 2011 р. за №1330/20068.

Згідно ст. 28 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
від 17.02.2011р. № 3038-VI, тимчасова споруда
торговельного, побутового,
соціально-культурного чи іншого
призначення для здійснення
підприємницької діяльності -
одноповерхова споруда, що
виготовляється з полегшених
конструкцій з урахуванням основних
вимог до споруд, визначених технічним
регламентом будівельних виробів,
будівель і споруд, і встановлюється
тимчасово, без улаштування фундаменту.

Тимчасова споруда для здійснення
підприємницької діяльності може мати
закрите приміщення для тимчасового
перебування людей (павільйон площею не
більше 30 квадратних метрів по
зовнішньому контуру) або не мати такого
приміщення.

Розміщення малих архітектурних форм
здійснюється відповідно до Закону
України "Про благоустрій населених
пунктів".

Розміщення тимчасових споруд для
провадження підприємницької
діяльності здійснюється в порядку,
встановленому центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
містобудування.

Такий порядок встановлений Наказом
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України від 21.10.2011р. №244
"Про затвердження Порядку розміщення
тимчасових споруд для провадження
підприємницької діяльності", який
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 22 листопада 2011 р. за №1330/20068
(далі - Порядок №244).

За правилами п.п. 2.1, 2.2, 2.4, 2.5-2.13 Порядку
№244, підставою для розміщення
тимчасової споруди (далі - ТС) є паспорт
прив'язки ТС.

Замовник, який має намір встановити ТС,
звертається до відповідного
виконавчого органу сільської,
селищної, міської ради, районної
державної адміністрації із
відповідною заявою у довільній формі
про можливість розміщення ТС.

Вичерпний перелік документів, які
додаються до заяви, встановлений п. 2.3
Порядку №244.

Відповідність намірів щодо місця
розташування ТС комплексній схемі
розміщення ТС (у разі її наявності),
будівельним нормам визначає
відповідний орган з питань
містобудування та архітектури, який
утворено у складі виконавчого органу
відповідної сільської, селищної,
міської ради, районної державної
адміністрації, протягом десяти робочих
днів з дня подання зазначеної заяви.

Про відповідність намірів замовника
щодо місця розташування ТС комплексній
схемі розміщення ТС (у разі її
наявності), будівельним нормам
замовник повідомляється відповідним
органом з питань містобудування та
архітектури письмово протягом трьох
робочих днів з дня такого визначення
відповідності намірів або замовнику
надається аргументована відмова щодо
реалізації намірів розміщення ТС.

Для оформлення паспорта прив'язки
замовник звертається до органу з
питань містобудування та архітектури
із додатковою заявою щодо оформлення
паспорта прив'язки ТС, до якої додає:
схему розміщення ТС; ескізи фасадів ТС
у кольорі М 1:50 (для стаціонарних ТС), які
виготовляє суб'єкт господарювання, що
має ліцензію на виконання проектних
робіт, або архітектор, який має
відповідний кваліфікаційний
сертифікат; схему благоустрою
прилеглої території, складену
замовником або суб'єктом
підприємницької діяльності, який має
відповідну ліцензію, архітектором,
який має відповідний кваліфікаційний
сертифікат, відповідно до Закону
України "Про благоустрій населених
пунктів України"; технічні умови щодо
інженерного забезпечення (за
наявності), отримані замовником у
балансоутримувача відповідних
інженерних мереж.

Паспорт прив'язки ТС оформлюється
органом з питань містобудування та
архітектури протягом десяти робочих
днів з дня подання зазначеної заяви.

Для підготовки паспорта прив'язки ТС
містобудівні умови та обмеження
забудови земельної ділянки не
надаються.

Паспорт прив'язки ТС оформлюється
органом з питань містобудування та
архітектури за формою, наведеною у
додатку 1 до цього Порядку.

Паспорт прив'язки включає: схему
розміщення ТС, виконану на
топографо-геодезичній основі у
масштабі 1:500, а також схему благоустрою
прилеглої території; ескізи фасадів ТС
у кольорі М 1:50 (для стаціонарних ТС);
технічні умови щодо інженерного
забезпечення ТС, отримані замовником у
балансоутримувача відповідних мереж;
реквізити замовника (найменування, П. І.
Б., адреса, контактна інформація).

Цей перелік документів є вичерпним.

Паспорт прив'язки підписується
керівником (заступником керівника)
відповідного органу з питань
містобудування та архітектури
виконавчого органу сільської,
селищної, міської ради, районної
державної адміністрації.

При оформлені паспорта прив'язки ТС
забороняється вимагати від замовника
додаткові документи та отримання ним
погоджень, не передбачених законом та
цим Порядком.

Пунктами 2.15, 2.20, 2.21, 2.31 Порядку №244
визначено, що Паспорт прив'язки
видається на безоплатній основі.
Встановлення ТС здійснюється
відповідно до паспорта прив'язки.
Відхилення від паспорта прив'язки ТС не
допускається. Розміщення ТС самовільно
забороняється.

Отже на підставі викладеного колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що єдиний документ,
який дозволяє розмістити тимчасову
споруду - це паспорт прив'язки
тимчасової споруди, який видається на
безоплатній основі відповідним
органом з питань містобудування та
архітектури виконавчого органу
сільської, селищної, міської ради,
районної державної адміністрації.

Отже, оскаржуване рішення суперечить
також вимогам Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
від 17.02.2011р. № 3038-VI та Наказу
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України від 21.10.2011р. №244
"Про затвердження Порядку розміщення
тимчасових споруд для провадження
підприємницької діяльності", який
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 22 листопада 2011 р. за №1330/20068.

Слід також зазначити, що переліченими
вище нормативними актами, які є
спеціальними у спірних
правовідносинах, не передбачено
обов'язкового оформлення права
користування земельною ділянкою для
розміщення тимчасової споруди, що
випливає із самого юридичного
характеру таких споруд, як тимчасових.

Водночас законодавцем передбачені
обов'язки власників тимчасових споруд
щодо утримання і ремонту об'єкта
благоустрою, яким є тимчасова споруда,
забезпечення належного утримання
прилеглої до тимчасової споруди
території або прийняття пайової участі
в утриманні цього об'єкта благоустрою
та у розвитку інфраструктури
населеного пункту на умовах
відповідного договору, укладеного із
органом місцевого самоврядування
(ст.ст. 10, 15, 34, 36 Закону України "Про
благоустрій населених пунктів", ст.ст.
28, 40 Закону України "Про регулювання
містобудівної діяльності").

Проте передбачений оскарженим
рішенням договір користування
територією щодо розміщення та
обслуговування тимчасових споруд для
провадження підприємницької
діяльності в межах міста Нова Каховка
не є договором щодо утримання і ремонту
об'єкта благоустрою чи щодо пайової
участі в утриманні об'єкта благоустрою
або у розвитку інфраструктури
населеного пункту.

На підставі ст.1 Закону України "Про
засади державної регуляторної
політики у сфері господарської
діяльності" від 11.09.2003р. № 1160-IV
визначення, регуляторний акт - це:

прийнятий уповноваженим регуляторним
органом нормативно-правовий акт, який
або окремі положення якого спрямовані
на правове регулювання господарських
відносин, а також адміністративних
відносин між регуляторними органами
або іншими органами державної влади та
суб'єктами господарювання;

прийнятий уповноваженим регуляторним
органом інший офіційний письмовий
документ, який встановлює, змінює чи
скасовує норми права, застосовується
неодноразово та щодо невизначеного
кола осіб і який або окремі положення
якого спрямовані на правове
регулювання господарських відносин, а
також адміністративних відносин між
регуляторними органами або іншими
органами державної влади та суб'єктами
господарювання, незалежно від того, чи
вважається цей документ відповідно до
закону, що регулює відносини у певній
сфері, нормативно-правовим актом.

Таким чином, законодавчо закріплено, що
регуляторним актом може визнаватися як
нормативно-правовий акт, так і інший
офіційний письмовий документ, який
відповідає певним ознакам.

За правилами ст. 1 Закону України "Про
засади державної регуляторної
політики у сфері господарської
діяльності" регуляторний акт або його
окремі положення спрямовані на
регулювання господарських відносин, а
також адміністративних відносин між
регуляторними органами або іншими
органами державної влади та суб'єктами
господарювання. Саме ці відносини і є
предметом регулювання регуляторного
акта

Виходячи зі змісту оскарженого
рішення, є всі підстави вважати його
нормативно-правовим актом, оскільки
він спрямований на правове регулювання
господарських відносин, а також
адміністративних відносин між
регуляторними органами або іншими
органами державної влади та суб'єктами
господарювання.

Отже, оскаржене рішення встановлює
норми права, застосовується
неодноразово та стосовно
невизначеного кола осіб.

Враховуючи наведене, це рішення
повинно було прийматись із дотриманням
встановленої Закону України "Про
засади державної регуляторної
політики у сфері господарської
діяльності" процедури, яка включає,
зокрема, розробку планів діяльності з
підготовки проектів регуляторних
актів; підготовку проекту
регуляторного акта; підготовку аналізу
його регуляторного впливу;
опублікування повідомлення про
оприлюднення проекту регуляторного
акта; безпосереднє оприлюднення
проекту разом з аналізом регуляторного
впливу; роботу із зацікавленими
суб'єктами (отримання зауважень і
пропозицій, проведення громадських
слухань, круглих столів тощо);
прийняття регуляторного акта; офіційне
оприлюднення прийнятого регуляторного
акта; проведення відстеження
результативності (базового,
повторного, періодичного)
регуляторного акта; підготовку та
оприлюднення звіту про відстеження
результативності регуляторного акта.

В ході судового розгляду судом було
зобов'язано міську раду надати докази
дотримання установленої Закону
України "Про засади державної
регуляторної політики у сфері
господарської діяльності" процедури,
однак таких доказів до суду не надано.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

В ході розгляду справи позивач довів
суду ті обставини, на які він посилався
в обґрунтування заявлених вимог, а
відповідач не надав суду належні
докази на підтвердження своїх
заперечень проти позову.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються
на суб'єктивній оцінці фактичних
обставин справи та доказів, а також на
невірному тлумаченні норм
матеріального права. Зазначені доводи
не містять посилань на конкретні
обставини чи факти або на нові докази,
які б давали підстави для скасування
рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в
ході судового розгляду обставин, суд
першої інстанції правильно дійшов
висновку, що позовні вимоги Прокурора
м. Нова Каховка Херсонської області є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.
200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Новокаховської
міської ради Херсонської області
залишити без задоволення, а постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 09 квітня 2014
року у справі № 821/786/14 - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом двадцяти днів після
набрання законної сили судовим
рішенням шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
О.І. Шляхтицький

Суддя:
О.В. Джабурія

Суддя:
А.В. Крусян