Справа № 817/1893/14
Суддя: Нор У.М.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1893/14

27 листопада 2014 р. 11год. 35хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі колегії суддів - Нор У.М.
(головуючий), суддів Сало А.Б. , Гломб
Ю.О. за участю секретаря судового
засідання Демчук І.М. та сторін і інших
осіб, які беруть участь у справі:

позивача: не з'явився,

відповідача 1: представник Фінчук Г.Р.,

відповідача 2: представник Черпак М.Л.,

третіх осіб: представники не
з'явивилися,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

ОСОБА_3доКабінету Міністрів України,
Державної виконавчої служби України,
третя особа, що не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача Урядовий уповноважений у
справах Європейського суду з прав
людини, третя особа, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Володимирецька
селищна рада про визнання незаконною
бездіяльність та стягнення шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3, звернувся до Рівненського
окружного адміністративного суду з
позовом до Кабінету Міністрів України
про визнання бездіяльності
незаконною та стягнення шкоди.

З змісту заявленого позову
вбачається, що позивач просить суд
визнати незаконною бездіяльність
відповідача щодо тривалого
невиконання рішення Європейського
суду з прав людини від 06.06.2013 року
(Справа Кононова проти України, заява
№11770/03 та 89 інших заяв) в частині
зобов'язання держави Україна, в особі
відповідача, виконати рішення
національних судів ухвалених на його
користь щодо усунення порушеного
права на житло, які залишаються
невиконаними. Крім того позивач
просить суд стягнути з держави
Україна, в особі Кабінету Міністрів
України, на його користь шкоду (збитки),
які він змушений понести для
відновлення свого порушеного права на
житло, а саме витрати на будівництво
житла в розмірі 509 260,00грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач
вказав на те, що Рішенням
Європейського суду з прав людини від
06.06.2013 року (справ «Кононова та інші
проти України» Заява №11770/03 та 89 інших
заяв, до числа яких увійшла і заява
позивача) було зобов'язано державу
Україна виконати рішення національних
судів ухвалених на його користь, що
залишились невиконаними та стягнуто
справедливу сатисфакцію.

Вказане Рішення Європейського суду в
частині, що стосується виконання
рішення національних судів, ухвалених
на його користь на усунення
порушеного права по даний час не
виконано. Зокрема позивач звертає
увагу суду на невиконання рішення
Вищого адміністративного суду України
від 16.11.2011 року, яким змінено ухвалу
Володимерецького районного суду
Рівненської області від 26.06.2008 року та
викладено її у новій редакції: -
«Змінити спосіб виконання постанови
Володимирецького районного суду
Рівненської області від 05.06.2007 року та
зобов'язати Володимирецьку селищну
раду Рівненської області придбати та
надати у користування ОСОБА_3
квартирою, яка має відповідати вимогам
статей 48, 50 Житлового кодексу України».

За таких обставин, враховуючи те, що
Кабінету Міністрів України відповідно
до ст.113 Конституції України є вищим
органом в системі органів виконавчої
влади, спрямовує та координує роботу
центральних та місцевих органів
виконавчої влади, крім того, він є
представницьким органом держави
Україна у Європейському суді з прав
людини та зобов'язаний, на переконання
позивача, виконувати від імені держави
Рішення Європейського суду. А тому
невиконання рішення Європейського
суду з прав людини, зокрема в частині,
що стосується його прав та інтересів,
на думку позивача, є проявом
бездіяльності саме з боку відповідача.

Враховуючи те, що відповідач тривалий
період системно проявляє
бездіяльність і не усуває порушене
право позивача на житло, ним прийнято
рішення збудувати житло за рахунок
стягнутих із відповідача коштів.

Згідно наведеного позивачем
розрахунку у поданій ним позовній
заяві розмір шкоди (збитків), які
необхідно стягнути із відповідача на
відновлення порушеного права на житло
становить 509 260,00 грн.

В судове засідання на розгляд справи
позивач не прибув, згідно поданого ним
клопотання від 08.09.2014 року, просив
позов розглядати без його участі.

Ухвалою суду від 11.09.2014 року, за
клопотанням представника відповідача,
ухваленою колегією суддів без виходу
до нарадчої кімнати, залучено до участі
в справі в якості другого відповідача
Державну виконавчу службу України.

Крім того, ухвалою суду від 30.09.2014 року в
якості третьої особи, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Кабінету
Міністрів України залучено Урядового
уповноваженого у справах
Європейського суду з прав людини.

Ухвалою суду від 09.10.2014 року до розгляду
справи в якості третьої особи, що не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача -
Державної виконавчої служби України
залучено Володимирецьку селищну раду.

В судовому засіданні під час розгляду
справи по суті представник
відповідача 1 Кабінету Міністрів
України проти позову заперечила. На
обґрунтування своїх заперечень
вказала на те, що Кабінет Міністрів
України, відповідно до наданих законом
повноважень не являється органом, на
який покладено завдання щодо виконання
судових рішень в тому числі і рішень
Європейського суду з прав людини. А
тому вимоги позивача щодо визнання
бездіяльності Кабінету Міністрів
щодо тривалого невиконання рішення
Європейського суду з прав людини від
06.06.2013 року (Справа Кононова та інші
проти України) є безпідставною. Просила
в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача 2 Державної
виконавчої служби України проти позову
заперечив, у зв'язку з чим, надав
письмові заперечення, які були
підтримані ним і в судовому засіданні.
Зокрема, представник відповідача 2
вказав на те, що 03.07.2013 року державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження з
виконання рішення №11770/03 виданого
06.06.2013 року Європейським судом з прав
людини по справі «Кононова та інші
проти України», яким зобов'язано
Державу України протягом трьох
місяців виконати рішення
національного суду, ухваленого на
користь заявника, яке залишається
невиконаним та сплатити 3000 євро
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, а також компенсацію
судових витрат.

Відповідно до п.9 ч.2 ст. 17 Закону України
«Про виконавче провадження» рішення
Європейського суду з прав людини
підлягають виконанню державною
виконавчою службою з урахуванням
особливостей, передбачених Законом
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини».

Виконання рішення Європейського суду з
прав людини передбачає виплату
стягувачеві відшкодування та вжиття
додаткових заходів індивідуального
характеру, перелік яких визначено ст.10
вказаного вище Закону.

Поряд з тим, відповідно до ст.11 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини», контроль за
виконанням додаткових заходів
індивідуального характеру
покладається на орган представництва,
яким відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 31.05.2006 року №784 є
Міністерство юстиції України, що
здійснює свої функції через Урядового
уповноваженого у справах
Європейського суду з прав людини.

За таких обставин, виконання рішення
національного суду про зобов'язання
Володимирецької селищної ради
придбати та надати у користування
квартиру, яка має відповідати вимогам
статей 48, 50 Житлового кодексу України,
як частини Рішення Європейського суду
з прав людини не належить до
компетенції Державної виконавчої
служби України.

Відповідно до Порядку взаємодії
Державної виконавчої служби України та
Секретаріату Урядового уповноваженого
у справах Європейського суду з прав
людини під час забезпечення
представництва України в
Європейському суді з прав людини та
виконання рішень Європейського суду з
прав людини, що затверджені Наказом
Міністерства юстиції України від
23.09.2013 №1989/5 зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 24.09.2013 -
Державна виконавча служба України, з
метою вжиття заходів індивідуального
характеру, передбачених у рішенні
Європейського суду з прав людини, у
тому числі шляхом виконання рішень
національного суду, наділена виключним
переліком повноважень, а саме
здійснення контролю за станом його
виконання та повідомлення
Секретаріату Урядовогоу повноваженого
про хід виконання останнього.

Представник третьої особи Урядового
уповноваженого у справах
Європейського суду з прав людини в
судовому засіданні проти позову
заперечив. У наданих суду запереченнях
виклав обставини аналогічні
викладеним у поясненнях наданих
Урядовим уповноваженим. Зокрема,
вказав на те, що Урядовий
уповноважений у справах Європейського
суду з прав людини є посадовою особою,
на яку покладено повноваження щодо
забезпечення представництва України в
Європейському суді під час розгляду
справ про порушення Конвенції,
інформування Комітету Міністрів Ради
Європи про хід виконання рішень
Європейського суду з прав людини,
координація виконання рішень
Європейського суду та здійснення
контролю за виконанням додаткових
заходів індивідуального характеру
передбачених у рішенні.

Відповідно до резулятивної частини
рішення Європейського суду з прав
людини, у справі «Кононова та інші
проти України» (заява №11770/03 та 89 інших
заяв), яким об'єднано заяву ОСОБА_3
№37355/08 - держава була зобов'язана
сплатити заявнику 3000 євро справедливої
сатисфакції. Крім того, держава
зобов'язана виконати ухвалу
Володимирецького районного суду
Рівненської області від 16.07.2002 року,
тривале виконання якої було для ОСОБА_3
підставою для звернення до
Європейського суду.

Урядовий уповноважений вчасно і
належним чином виконав покладені на
нього чинним законодавством України
обов'язки.

У рамках координації виконання
вказаного рішення Європейського суду в
частині заяви ОСОБА_3 та здійснення
контролю за виконанням додаткових
заходів індивідуального характеру,
передбачених Законом, Державній
виконавчій службі України було
надіслано листи від 12.06.2014 року
№12.0.1-17/5256-1, від 25.07.2014 року №12.0.1-17/6644
щодо вжиття всіх необхідних заходів на
виконання вказаного рішення суду.

Крім того, як заходи загального
характеру було винесено відповідне
Подання Урядового уповноваженого на
виконання рішення Європейського суду з
прав людини, що набули статусу
остаточних від 27.06.2013 року, яке
направлене Кабінету Міністрів України.

Також у своїх поясненнях представник
Урядового уповноваженого наголосив, що
боржником за рішенням національного
суду є Володимирецька селищна рада,
рішенням якої позивачу неодноразово
надавались житлові приміщення на
виконання рішення суду, проте такі
рішення були не реалізовані з вини
позивача.

Представники третьої особи
Володимирецької селищної ради в
судовому засіданні проти позову
заперечили. На обґрунтування своїх
заперечень надали суду відповідні
письмові пояснення. Крім того
повідомили суду, що з метою вирішення
спору та забезпечення позивача житлом
Володимирецькою селищною радою не
одноразово надавались житлові
приміщення ОСОБА_3, зокрема: рішенням
виконавчого комітету Володимирецької
селищної ради №413 від 13.11.2008 року
житлове приміщення по АДРЕСА_1;
рішенням Володимирецької селищної
ради №284 від 24.12.2009 року житлове
приміщення по АДРЕСА_2; рішенням
Володимирецької селищної ради №118 від
31.07.2012 року житлове приміщення по
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 - проте право
користування на них він не оформив.

Також рішенням виконавчого комітету
Володимирецької селищної ради №141 від
28.10.2014 року позивачу було виділено
житлове приміщення по вул.Миру, 9/1 в
смт.Володимирець для строкового
проживання.

Що ж стосується позовної вимоги в
частині стягнення коштів на покриття
витрат пов'язаних із будівництвом
власного житла, вказані вимоги
позивача на переконання представників
третьої особи є способом змінення
порядку виконання рішення суду, що є
недопустимо в даному судовому
провадженні.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши
пояснення представників сторін,
встановивши фактичні обставини справи,
перевіривши їх доказами, дослідженими
в судовому засіданні судом встановлено
наступне.

Рішенням Європейського суду з прав
людини у справі «Кононова та інші
проти України» заява 37355/0828/07/2008
зобов'язано державу Україна виконати
рішення національних судів, ухвалених
на користь ОСОБА_3, а саме (згідно
тексту рішення та додатку 1 до нього) -
ухвалу Володимирецького районного
суду Рівненської області від 16.07.2002
року, яка змінена ухвалою того ж суду
26.06.2008 року (у світлі рішень того ж суду
від 05.06.2007 року та постанови
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 11.09.2008 року)
та сплатити протягом трьох місяців на
користь заявника (позивача) 3000 євро в
якості відшкодування матеріальної та
моральної шкоди.

Ухвалою Володимирецького районного
суду Рівненської області від 16.07.2002
року затверджено мирову угоду між
ОСОБА_3 та Володимирецькою селищною
радою, відповідно до якої, за порушення
правил обліку осіб, що потребують
житла, Володимирецька селищна рада
зобов'язалась надати позивачу житло,
яке буде в наявності позачергово.

В подальшому, за заявою позивача,
ухвалою Володимирецького районного
суду від 26.06.2008 року, у зв'язку із
тривалим невиконанням рішення суду
щодо зобов'язання Володимирецької
селищної ради забезпечити ОСОБА_3
житлом відповідно до вказаної мирової
угоди (рішення Володимирецького
районного суду від 05.06.2007 року), з метою
захисту Конституційного права
позивача на житло, судом було змінено
спосіб виконання постанови
Володимирецького районного суду від
05.06.2007 року та стягнуто з
Володимирецької селищної ради в
користь позивача кошти в сумі 164 004,00
грн. для придбання житла.

Вказана ухвала Володимирецького
районного суду від 26.06.2008 року була
залишена без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 20.09.2009 року.

Саме тривале невиконання вказаних
рішень національного суду стало
підставою звернення позивача до
Європейського суду з прав людини.

Разом з тим, ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
16.11.2011 року за результатом розгляду
касаційної скарги Володимирецької
селищної ради та заступника прокурора
Рівненської області, який діяв в
інтересах Володимирецької селищної
ради, на ухвалу Володимирецького
районного суду від 26.06.2008 року та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 20.09.2009 року,
абзац другий резулятивної частини
ухвали Володимирецького районного
суду від 26.06.2008 року викладено у новій
редакції. А саме: - «Змінити спосіб
виконання постанови Володимирецького
районного суду Рівненської області від
05.07.2007 року та зобов'язати
Володимирецьку селищну раду
Рівненської області придбати та надати
у користування ОСОБА_3 квартиру, яка має
відповідати вимогам статей 48, 50
Житлового кодексу України».

На виконання рішення Європейського
суду з прав людини №11770/03 від 06.06.2013
постановою головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби від 03.07.2013 було відкрито
відповідне виконавче провадження
номер ЄДРВП:38662180, сторонами якого є
Держава (боржник) - ОСОБА_3 (стягувач) (т.1
а.с.134).

Згідно вказаної постанови
держава-відповідач має виконати
рішення національних судів, ухвалених
на користь заявників, які залишаються
невиконаними та сплатити протягом
трьох місяців 3000 євро кожному заявнику
або його /її спадкоємцю у заявах,
наведених у Додатку 1 (за винятком заяв
№28061/08 та 28071/08) та 1500 євро заявнику або
його /її спадкоємцю у заявах, наведених
у Додатку 2 та заявника за заявами
№28061/08 та 28071/08 в якості відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, а
також компенсації судових та інших
витрат, разом з будь-якими податками, що
можуть нараховуватись на ці суми, які
мають бути конвертовані в національну
валюту держави відповідача за курсом
на день здійснення платежу.

Згідно супровідного листа від 04.07.2013
року №13-0-26-425-5/11 вказана постанова була
направлена у Департамент
планово-фінансової діяльності
бухгалтерського обліку та звітності
Міністерства юстиції України, ОСОБА_3
та у Секретаріат Урядового
уповноваженого у справах
європейського суду з прав людини (т.1
а.с.135).

Одночасно, стягувачу та Секретаріату
Урядового уповноваженого було
запропоновано у триденний строк з
моменту отримання постанови надати до
відділу підтверджуючі документи
стосовно повного (часткового)
виконання рішень національного суду
винесеного на користь стягувача та
передбаченого до виконання згідно
рішення Європейського суду з прав
людини, а також необхідну для пошуку
інформацію.

09.07.2013 року позивачем на виконання
письмової вимоги начальника відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
було скеровано повні банківські
реквізити та три «діючі» і не виконанні
рішення суду, а саме: ухвалу
Володимирецького районного суду від
26.06.2008 року; ухвалу про роз'яснення
цього ж суду від 23.02.2009 року; ухвалу
Вищого адміністративного суду України
від 16.11.2011 року, якою не скасовано а лише
змінено другий абзац ухвали
Володимирецького районного суду від
26.06.2008 року (т.1 а.с.141).

Вказані документи отримані Державної
виконавчої служби України 15.07.2013 року,
що підтверджується відповідним
штампом вхідної кореспонденції.

21.11.2013 року відповідно до платіжного
доручення №2745 від 06.09.2013 року
Міністерством юстиції України на
підставі звернення начальника відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
від 22.07.2013 року №945-5/11 було перераховано
кошти у сумі 31657,08 грн., що є
еквівалентом 3000 євро, на час здійснення
платежу. (т.1 а.с.153)

В подальшому на підставі вимоги
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
від 08.01.2014 року №13-945-5/11 27.06.2014 року на
підставі платіжного доручення від
20.06.2014 року Міністерством юстиції
України на користь ОСОБА_3 було
перераховано пеню у розмірі 247,00 грн. за
несвоєчасне виконання рішення
Європейського суду з прав людини.

Разом з тим, Рішення Європейського
суду з прав людини, в частині, що
стосується зобов'язання
держави-відповідача «виконати рішення
національних судів, ухвалених на
користь заявників, які залишаються
невиконаними» залишилось не виконано.

Саме за таких обставин, враховуючи те,
що Кабінет Міністрів України
відповідно до ст.113 Конституції України
є вищим органом в системі органів
виконавчої влади, спрямовує та
координує роботу центральних та
місцевих органів виконавчої влади,
крім того, він є представницьким
органом держави Україна у
Європейському суді з прав людини та
зобов'язаний, на переконання позивача,
виконувати від імені держави Рішення
Європейського суду - позивач звернувся
до суду із вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам суд виходить з того,
що, відповідно до частини 1 статі 2 КАС
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій.

Відповідно до частини 2 вказаної статті
- до адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Відповідно до частини 1 статті 6 КАС
України кожна особа має право, в
порядку встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушено її права, свободи
або інтереси.

Проте, вирішуючи переданий на розгляд
суду спір по суті, суд повинен
встановити наявність у особи, яка
звернулась із позовом, суб'єктивного
матеріального права або охоронюваного
законом інтересу, на захист якого
подано позов. Та наявність
повноважень та правомірності дії
відповідача в межах визначених ч.3 ст.2
КАС України.

Встановивши наявність у особи, яка
звернулась з позовом до суду,
суб'єктивного матеріального права або
охоронюваного законом інтересу, на
захист яких подано позов, суд з'ясовує
наявність чи відсутність факту
порушення або оспорювання вказаного
права (інтересу) і відповідно ухвалює
рішення про захист порушеного права
або відмовляє позивачу у захисті,
встановивши безпідставність та
необґрунтованість заявлених вимог.

Зміст суб'єктивного матеріального
права, або охоронюваного законом
інтересу визначається не предметом
позову, а його підставою.

Під підставою позову, слід розуміти
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позовна вимога (вимоги)
позивача. Зокрема, йдеться про
юридичні факти матеріально - правового
характеру, що визначаються нормами
матеріального права та які зумовлюють
виникнення, зміну та припинення
спірних правовідносин, а також інші
доказові факти, на підставі яких можна
зробити висновок про наявність або
відсутність зазначених юридичних
фактів.

Як встановлено судом із змісту
заявленого позову, підставою
звернення позивача до суду із вказаним
позовом стало тривале невиконання
Рішення Європейського суду з прав
людини від 06.06.2013 року (Справа Кононова
проти України), заява №11770/03, в частині,
що стосується зобов'язання
держави-відповідача виконати рішення
національних судів, ухвалених на його
користь.

Вказані порушення права позивача, на
час розгляду справи не усунуті.

Виконавче провадження з приводу
виконання рішення Європейського суду
з прав людини №11770/03 від 06.06.2013 відкрито
постановою головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України.

Відповідачем у справах щодо оскарження
рішень дій або бездіяльності
державних виконавців та посадових
осіб Департаменту державної
виконавчої служби Міністерства
юстиції та відділів державної
виконавчої служби головних управлінь
юстиції в областях містах Києві та
Севастополі районних міських, районних
у містах відділів державної
виконавчої служби відповідних
управлінь юстиції є відповідний орган
державної виконавчої служби.

За таких обставин, судом і було
прийнято рішення про залучення до
розгляду справи в якості другого
відповідача Державної виконавчої
служби України.

Разом з тим, відповідно до положень
статей 2, 11, 162 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд може змінити чи уточнити
формулювання обраного позивачем
способу захисту порушених прав, а в
необхідних випадках і вийти за межі
позовних вимог та винести постанову,
яка б гарантувала дотримання і захист
прав, свобод чи інтересів особи, про
захист яких вона просить, але в межах
визначених Кодексом адміністративного
судочинства України повноважень.

Що ж стосується вимоги позивача
визнати незаконною бездіяльність
Кабінету Міністрів України щодо
тривалого невиконання Рішення
Європейського суду з прав людини від
06.06.2013 року справа «Кононова та інші
проти України» заява №11770/03 та 89 інших
заяв, суд вважає за необхідне зазначити
наступне.

Відповідно до статті 113 Конституції
України, Кабінет Міністрів України є
вищим органом у системі органів
виконавчої влади.

Завдання та функції Кабінету
Міністрів України визначено статтею 116
Конституції України.

Організацію, повноваження і порядок
діяльності Кабінету Міністрів України
відповідно до Конституції України
визначає Закон України «Про Кабінет
Міністрів України».

Відповідно до частини 2 статі 1 Закону
України «Про Кабінет Міністрів
України» (в редакції чинній на час
виникнення спірних правовідносин) -
Кабінет Міністрів України здійснює
виконавчу владу безпосередньо та через
міністерства, інші центральні органи
виконавчої влади, Раду міністрів
Автономної Республіки Крим та місцеві
державні адміністрації, спрямовує та
координує роботу цих органів.

До основних завдань Кабінету Міністрів
України (відповідно до статті 116
Конституції України та п.9 ч.1 статті 2
Закону) належить спрямування та
координація роботи міністерств, інших
органів виконавчої влади.

Відповідно до статті 20 Закону України
«Про Кабінет Міністрів України» до
основних повноважень КМ України у
сфері правової політики, законності,
забезпечення прав і свобод людини та
громадянина відноситься зокрема:

- здійснення контролю за
додержанням законодавства органами
виконавчої влади, їх посадовими
особами, а також органами місцевого
самоврядування з питань виконання
ними делегованих повноважень органів
виконавчої влади;

- здійснення заходів щодо забезпечення
виконання судових рішень органами
виконавчої влади та їх керівниками.

Згідно розділу V Закону у відносинах з
органами виконавчої влади до
повноважень Кабінету Міністрів
України належить спрямування і
координація роботи міністерств та
інших центральних органів виконавчої
влади, які забезпечують проведення
державної політики у відповідних
сферах суспільного і державного життя,
виконання Конституції та законів
України, актів Президента України,
додержання прав і свобод людини та
громадянина.

Відповідно до частини 2 статті 21 Закону
- Міністерства та інші центральні
органи виконавчої влади підзвітні та
підконтрольні Кабінету Міністрів
України.

Діяльність центральних органів
виконавчої влади, керівники яких не
входять до складу Кабінету Міністрів
України, спрямовується і координується
міністрами. Питання діяльності таких
центральних органів виконавчої влади
представляють відповідні міністри, до
сфери спрямування і координації яких
належать ці органи (частина 4 статті 21
Закону України «Про Кабінет Міністрів
України).

Крім того, Постановою Кабінету
Міністрів України від 31.05.2006 року №784
Про заходи щодо реалізації Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини» саме на
Міністерство юстиції покладено
функції органу, відповідального за
забезпечення представництва України в
Європейському суді з прав людини та
виконання його рішень.

Відповідно до Положення про
Міністерство юстиції України,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 02.07.2014 року № 228 -
Міністерство юстиції України (Мін'юст)
є центральним органом виконавчої
влади, діяльність якого спрямовується
і координується Кабінетом Міністрів
України.

Міністерство юстиції України є
спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади у сфері
адаптації законодавства України до
законодавства Європейського Союзу.

Міністерство юстиції України
відповідно до покладених на нього
завдань:

- перевіряє в міністерствах, інших
центральних органах виконавчої влади,
Раді міністрів Автономної Республіки
Крим, міністерствах та інших органах
виконавчої влади Автономної
Республіки Крим, місцевих державних
адміністраціях, а також на державних
підприємствах, в установах,
організаціях та державних
господарських об'єднаннях стан
правової роботи, надає рекомендації
щодо її поліпшення, вносить пропозиції
про усунення виявлених порушень і
недоліків та притягнення до
відповідальності посадових осіб,
винних у допущених порушеннях;

- організовує розгляд звернень
громадян з питань, пов'язаних із
діяльністю Мін'юсту, його
територіальних органів, підприємств,
установ та організацій, що належать до
сфери його управління, а також стосовно
актів, які ним видаються;

- забезпечує координацію виконання
рішень Європейського суду з прав
людини у справах проти України;

Міністерство юстиції України у межах
повноважень, передбачених законом, на
основі і на виконання Конституції та
законів України, актів Президента
України та постанов Верховної Ради
України, прийнятих відповідно до
Конституції та законів України, актів
Кабінету Міністрів України видає
накази, здійснює організацію і
контроль за їх виконанням.

Міністерство юстиції України очолює
Міністр, який призначається на посаду
за поданням Прем'єр-міністра України і
звільняється з посади Верховною Радою
України.

Міністр спрямовує та координує
діяльність Укрдержархіву, Державної
виконавчої служби України, Державної
пенітенціарної служби України,
Укрдержреєстру, Державної служби
України з питань захисту персональних
даних (далі - служби), в тому числі:

- видає обов'язкові до виконання
службами накази та доручення з питань
спрямування і координації їх
діяльності;

- порушує перед Кабінетом
Міністрів України питання щодо
притягнення до дисциплінарної
відповідальності керівників служб та
їх заступників;

- ініціює питання щодо притягнення
до дисциплінарної відповідальності
керівників структурних підрозділів
апаратів служб, територіальних органів
служб та їх заступників, а також
керівників підприємств, установ та
організацій, що належать до сфери їх
управління;

- заслуховує звіти про виконання
покладених на служби завдань і планів
їх роботи, тощо.

Разом з тим, відповідно до вказаної
вище Постанови Кабінету Міністрів
України від 02.07.2014 року №228,
представництво України в
Європейському суді з прав людини у разі
розгляду питань дотримання нею
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод та звітування
про хід виконання рішень Європейського
суду з прав людини у справах проти
України здійснюється в установленому
порядку Міністерством юстиції
здійснює через Урядового
уповноваженого у справах
Європейського суду з прав людини.

Згідно Положення про Урядового
уповноваженого у справах
Європейського суду з прав людини,
затвердженого вказаною вище
Постановою Кабінету Міністрів України,
Урядового уповноваженого у справах
Європейського суду з прав людини
призначає на посаду та звільняє з
посади Кабінет Міністрів України за
поданням Міністра юстиції.

Урядовий Уповноважений координує
виконання рішень Суду, які є
тлумаченням норм Конвенції та її
невід'ємною частиною, містять норми
права та підлягають застосуванню в
порядку виконання міжнародних
договорів.

Діяльність Уповноваженого забезпечує
Секретаріат Урядового уповноваженого
у справах Європейського суду з прав
людини, який утворюється у складі
центрального апарату Мін'юсту з
правами департаменту. У разі
відсутності Уповноваженої особи її
обов'язки виконує керівник
Секретаріату.

В свою чергу, відносини, що виникають
у зв'язку з обов'язком держави
виконати рішення Європейського суду
з прав людини у справах проти України
врегульовані Законом України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини».

Відповідно до статті 2 вказаного Закону
- рішення Європейського суду з прав
людини є обов'язковим для виконання
Україною відповідно до статті 46
Конвенції.

Порядок виконання Рішення
визначається цим Законом, Законом
України "Про виконавче провадження",
іншими нормативно-правовими актами з
урахуванням особливостей, що
передбачені цим Законом.

Так, зокрема, відповідно до абзацу 2
частини 1 статі 7 Закону «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини»,
державна виконавча служба протягом 10
днів з дня надходження документів,
зазначених у п. «б» цієї частини,
відкриває виконавче провадження.

Згідно Закону України «Про виконавче
провадження», - цей Закон визначає
умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку.

Згідно статі 2 Закону України «Про
виконавче провадження», примусове
виконання рішень покладається на
Державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України.

Основи організації та діяльності
державної виконавчої служби, її
завдання, правовий статус працівників
органів державної виконавчої служби та
їх соціальний захист визначено Законом
України «Про Державну виконавчу
службу».

Наказом Міністерства Юстиції України
від 23.09.2013 року №1989/5 затверджено
Порядок взаємодії Державної
виконавчої служби України та
Секретаріату Урядового уповноваженого
у справах Європейського суду з прав
людини під час забезпечення
представництва України в
Європейському суді з прав людини та
виконання рішень Європейського суду з
прав людини.

Відповідно до пункту 6 вказаного
Порядку у разі постановлення
Європейським судом рішення,
відповідно до якого держава
зобов'язана виконати рішення
національного суду, Секретаріат
протягом 10 днів після розміщення на
сайті Європейського суду тексту
остаточного рішення в справі проти
України передає Державній виконавчій
службі України автентичний переклад
відповідного рішення Європейського
суду.

У разі невиконання рішення
національного суду на дату
постановлення рішення Європейським
судом Державна виконавча служба
України протягом місяця з дати
отримання автентичного перекладу
рішення Європейського суду
організовує перевірку стану виконання
рішення національного суду, вживає
заходів щодо його виконання, при
неможливості виконати рішення без
зміни порядку та способу його
виконання повідомляє Секретаріат з
подальшим вжиттям заходів,
передбачених пунктами 10, 11 та 12 цього
порядку.

Зокрема, відповідно до п.10 Порядку, якщо
рішення суду не виконано, його
виконання знаходиться на постійному
контролі Державна виконавча служба
України до повного виконання рішення
національного суду.

Відповідно до п. 11 Порядку, у разі якщо
рішення національного суду, у якому
передбачається вжиття заходів
зобов'язального характеру, не може
бути виконано протягом одного місяця з
дня отримання Державною виконавчою
службою України автентичного
перекладу тексту відповідного рішення
Європейського суду, державний
виконавець на виконанні якого
перебувало рішення національного суду,
звертається до суду із заявою про зміну
способу і порядку виконання рішення із
обов'язковим повідомленням суду про
необхідність залучення представника
Секретаріату як спеціаліста в галузі
застосування Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод та
виконання рішень Європейського суду.

Якщо рішенням Європейського суду
передбачається вжиття додаткових
заходів індивідуального характеру
шляхом виконання рішення
національного суду, Секретаріат надає
Державній виконавчій службі практичну
допомогу та роз'яснення щодо
виконання.

У разі необхідності Урядовий
уповноважений у справах Європейського
суду з прав людини може ініціювати
проведення перевірки дій чи
бездіяльності посадових осіб
Державної виконавчої служби, якщо такі
дії чи бездіяльність впливають на
забезпечення представництва держави у
Європейському суді та виконання рішень
Європейського суду з прав людини (пункт
15 Порядку).

За таких обставин, виходячи із
системного аналізу наведених вище
вимог закону, та підзаконних
нормативно - правових актів суд
приходить до висновку, що згідно
національного законодавства єдиним
органом державної влади, який здійснює
виконання рішень судів в тому числі
рішень Європейського суду з прав
людини є Державна виконавча служба
України.

Зокрема, державний виконавець є
представником влади і здійснює
примусове виконання судових рішень,
постановлених іменем України, та
рішень інших органів (посадових осіб),
виконання яких покладено на державну
виконавчу службу, у порядку,
передбаченому законом.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1
статті 11 Закону України «Про виконавче
провадження»).

Разом з тим, з досліджених матеріалів
справи, в тому числі матеріалів
виконавчого провадження ВП38662180,
відкритого головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Державна виконавча
служба України на виконання рішення
Європейського суду з прав людини №11770/03
від 06.06.2013 року, судом встановлено, що
державний виконавець не вчинив жодних
дій (заходів) визначених Законом
України «Про виконавче провадження»
спрямованих на виконання рішення
Європейського суду в частині
зобов'язання держави-відповідача
виконати рішення національних судів
ухвалених на користь ОСОБА_3

Посилання представника відповідача 2
на те, що Державної виконавчої служби
України здійснює виключно функції
контролю за станом виконання Рішень
Європейського суду з прав людини в
частині виконання заходів
індивідуального характеру та
повідомляє Секретаріат урядового
уповноваженого про хід його виконання
на переконання суду є безпідставними.

Колегія суддів вказує на те, що не
зважаючи на судовий захист порушеного
права позивача як національними судами
так і Європейським судом з прав людини,
рішенням якого визначені додаткові
заходи індивідуального характеру у
вигляді зобов'язання України, як
Високої Договірної Сторони Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод, виконати
рішення національних судів, ухвалених
на користь позивача, його права
залишаються не відновленими.

Суд звертає увагу на те, що право на
судовий захист визначено ч.1 ст.6
Конвенції було б ілюзорним, якби
національна правова система дозволяла
б, що б остаточне, обов'язкове до
виконання судове рішення залишалось
невиконаним.

Ефективний доступ до суду включає
право на виконання судового рішення
без невиправданих затримок. Відповідно
необґрунтована тривала затримка у
виконанні судового рішення може
становити порушення Конвенції.

Виконавче провадження є завершальною
стадією судового захисту.

Чинним законодавством чітко
врегульовано порядок виконання рішень
суду, в тому числі Європейського суду з
прав людини, які підлягають
примусовому виконанню органами
державної виконавчої служби.

Таким чином, несвоєчасне виконання
рішення суду, яке перебуває на
виконанні державного виконавця
Державної виконавчої служби України,
не вжиття всіх заходів спрямованих на
його виконання є протиправною
бездіяльністю з боку Державної
виконавчої служби України.

Що ж стосується посилання позивача на
ту обставину, що Кабінет Міністрів
України є вищим органом в системі
органів виконавчої влади, спрямовує та
координує роботу центральних та
місцевих органів виконавчої влади, а
тому саме його бездіяльність
спричинила невиконання рішення
Європейського суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Положеннями статті 1 Закону України
"Про Кабінет Міністрів України"
визначено, що Кабінет Міністрів
України здійснює виконавчу владу
безпосередньо та через міністерства,
інші центральні органи виконавчої
влади, Раду міністрів Автономної
Республіки Крим та місцеві державні
адміністрації, спрямовує та координує
роботу цих органів.

Кабінет Міністрів України
відповідальний перед Президентом
України та підконтрольний і підзвітний
Верховній Раді України у межах,
передбачених статтями 85, 87 Конституції
України.

Відповідно до Регламенту Кабінету
Міністрів України затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів від
18.07.2007 №950, (Розділ 9) Кабінет Міністрів
відповідно до Конституції та законів
України спрямовує і координує
діяльність міністерств та інших
центральних органів виконавчої влади.
З цією метою Кабінет Міністрів:

- визначає стратегічні цілі, пріоритети
і першочергові завдання щодо
реалізації державної політики у
відповідній сфері;

- визначає критерії оцінки
ефективності діяльності центральних
органів виконавчої влади;

- затверджує заходи, спрямовані на
узгодження дій центральних органів
виконавчої влади та об'єднання їх
зусиль для виконання спільних завдань;

- здійснює інші заходи.

Спрямування і координація діяльності
центральних органів виконавчої влади
здійснюються Кабінетом Міністрів
шляхом видання відповідних актів та
прийняття протокольних рішень з
окремих питань за результатами їх
обговорення на засіданні Кабінету
Міністрів.

Кабінет Міністрів заслуховує на своїх
засіданнях звіти (інформацію)
керівників центральних органів
виконавчої влади про стан справ у
відповідній сфері.

В свою чергу відповідно до §83 Розділу 9
Регламенту Кабінету Міністрів України
- центральні органи виконавчої влади
самостійно в межах наданих їм
повноважень виконують покладені на них
завдання.

А тому, суд приходить до висновку, що і
відповідальність за результатом
діяльності (бездіяльності) таких
органів покладається виключно на них
безпосередньо.

В свою чергу позивачем не надано суду
доказів неприйняття відповідних актів
чи прийняття протокольних рішень
Кабінетом Міністрів щодо питання
невиконання Рішення Європейсько суду з
прав людини №11770/03 від 06.06.2013 року.

За таких обставин, вимоги позивача про
визнання незаконною бездіяльність
Кабінету Міністрів України щодо
тривалого невиконання рішення
Європейського суду з прав людини є
безпідставними та не підлягають до
задоволення.

Не підлягають задоволенню також вимоги
позивача про стягнення з держави
Україна в особі Кабінету міністрів
України шкоди (збитків), які він мусить
зробити для відновлення свого
порушеного права на житло у розмірі 509
260,00 грн.

Вказані вимоги по своїй суті є зміною
способу виконання рішення суду і не
підлягають захисту в межах даного
провадження.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з вимогами ч.3 ст.2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд
при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків
встановлених ст.72 цього Кодексу.

У відповідності до п. 2 ст.71 КАС України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищезазначене, повно,
всебічно дослідивши докази по справі,
об'єктивно оцінивши їх, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3
підлягають до задоволення частково.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність
Державної виконавчої служби України
щодо невиконання рішення
Європейського суду з прав людини
№11770/03, виданого 06.06.2013 року (ВП №38662180), в
частині забезпечення виконання рішень
Національних судів ухвалених на
користь ОСОБА_3, які залишаються
невиконаними.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Головуючий cуддя
Нор У.М.

Судді
Сало А.Б.

Гломб Ю.О.