Справа № 808/6874/14
Суддя: Нечипуренко Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2014 року Справа № 808/6874/14
м.ЗапоріжжяЗапорізький окружний
адміністративний суд, у складі
головуючого судді Нечипуренка О.М., при
секретарі Петрусь Д.К., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
матеріали адміністративної справи

за позовною заявою Публічного
акціонерного товариства "Запорізький
завод феросплавів"

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м. Запоріжжі
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

за участі представників сторін:

від позивача - Вініченко С.В.
(довіреність №18-189 від 17.12.2013)

Прошина С.В. (довіреність №
18-202 від 17.12.2013)

від відповідача - Крючек К.В. (
довіреність № 16/28-04-10-017 від 26.06.2014)

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Запорізький завод феросплавів"
звернулось до суду із позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Запоріжжі
Міжрегіонального управління
Міндоходів України про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 06.10.2014, яким позивачу
збільшено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 18 490,50 грн.

Ухвалою суду від 17.10.2014 відкрито
провадження у адміністративній справі
№808/6874/14 та призначено до судового
розгляду на 06.11.2014.

Відповідно до ст.160 КАС України, 06.11.2014
сторонам проголошено вступну та
резолютивну частини постанови та
оголошено про час виготовлення
постанови у повному обсязі.

Відповідно до ст. 41 КАС України, в ході
судового розгляду здійснювалось повне
фіксування судового засідання за
допомогою технічних засобів, а саме:
комплексу "Камертон".

Представник позивача підтримав
позовні вимоги і просить задовольнити
їх у повному обсязі. В обґрунтування
позовних вимог зазначає, що у період
який перевірявся, підприємство
проводили господарську діяльність з
контрагентом ТОВ "ЕЛЕМЕР-УКРАЇНА".
Правочини, укладені позивачем із
вказаним підприємством не мають ознак
фіктивних правочинів, оскільки
сторонами вони виконані в повному
обсязі, що підтверджується належним
чином оформленими документами:
податковими та видатковими накладними,
а також проведенням повного розрахунку
між сторонами. Чинне законодавство
України передбачає презумпцію
правомірності правочину.

Позивачем до складу податкового
кредиту віднесено суми податку на
додану вартість на підставі податкових
накладних, що були надані зазначеним
підприємством, що у повній мірі
відповідає вимогам чинного
законодавства. Якщо контрагент не
виконав свого зобов'язання по сплаті
податку до бюджету, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.

Тому позивач вважає висновки
податкової інспекції безпідставними,
та податкове повідомлення-рішення
протиправним і просить його скасувати.

Відповідач проти позову заперечив,
надав письмові заперечення. Зазначив,
що податковий кредит для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків. Водночас за
відсутності факту придбання товарів чи
послуг або в разі, якщо придбані товари
чи послуги не призначені для
використання у господарській
діяльності платника податку
відповідні суми не можуть включатися
до складу податкового кредиту з
податку на додану вартість, навіть за
наявності формально складених, але
недостовірних документів або сплати
грошових коштів.

Зважаючи, на непідтвердженість
реальності взаємовідносин контрагента
позивача ТОВ "ЕЛЕМЕР-УКРАЇНА" з
контрагентом - постачальником ТОВ
"ПРОМБУД МАРКЕТ" за січень 2014 р. на суму
ПДВ - 558428,57 грн., за лютий 2014 р. на суму
ПДВ - 394812,03 грн. встановлена
нереальність здійснення господарських
відносин ТОВ "ЕЛЕМЕР-УКРАЇНА" з ПАТ
"Запорізький завод феросплавів".

Отже, відповідач вказує на
обґрунтованість висновків перевірки, а
відтак і правомірність спірного
податкового повідомлення-рішення, та
просить у позові відмовити у повному
обсязі.

Розглянувши матеріали справи та
документи, надані сторонами додатково,
заслухавши представників сторін, суд
вважає, позовні вимоги обґрунтованими
та такими, що, підлягають задоволенню, з
наступних підстав:

Завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, у т.ч.
на виконання делегованих повноважень.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України".

Підставами для визнання незаконними
(нечинними) актів в судовому порядку та
їх скасування є невідповідність їх
вимогам чинного законодавства та/або
визначеній законом компетенції органу,
який видав цей акт. Обов'язковою умовою
визнання акта недійсним (його
скасування) є також порушення у зв'язку
з прийняттям відповідного акта прав та
охоронюваних законом інтересів
фізичної особи, підприємства чи
організації - позивача у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, СДПІ
проведено позапланову виїзну
документальну перевірку ПАТ "ЗФЗ" з
питання підтвердження відомостей,
отриманих від особи, яка мала правові
відносини з платником податків, ТОВ
"Елемер-Україна" у січні 2014р.,
результати якої оформлено Актом
позапланової виїзної перевірки
№301/28-04-47-10/00186542 від 18.09.2014р. (далі - Акт).

Перевіркою встановлено порушення ПАТ
"Запорізький завод феросплавів":

п. 198.3 ст.198, п. 200.1, п. 200.2, ст.200
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість, що підлягає
нарахуванню до сплати в бюджет за
січень 2014 року на суму 12 327 грн.

Не погоджуючись з вищевикладеними
висновками Акту перевірки від 18.09.2013
ПАТ "ЗФЗ" подало до СДПІ заперечення
вих. №12/305 від 24.09.2014.

Листом від 01.10.2014 №5262/10/28-04-47-20 СДПІ
заперечення ПАТ "ЗФЗ" було

відхилено.

На підставі названого Акту СДПІ було
прийняте податкове
повідомлення-рішення від 06.10.2014р.
№, яким Позивачу збільшено
грошові зобов'язання з ПДВ на суму 12 327
грн. та застосовано штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 6 163,50 грн.

Висновки, яких дійшли перевіряючи
базуються на наступному.

Згідно отриманих первинних документів
господарські операції між ПАТ
"Запорізький завод феросплавів" і ТОВ
"Елемер-Україна" в періоді, що
перевіряється, здійснювалися на
підставі Договору постачання №355 від
27.05.2013р.

Згідно наданих до перевірки актів на
списання ТМЦ встановлено, що придбані у
ТОВ "Елемер-Україна" в січні 2014р.
товарно-матеріальні цінності (механізм
виконавчий МЕО-1600/63-0,25У-92КБ) в
подальшому використані у власній
господарській діяльності.

Відповідно до акту перевірки ДПІ в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя від 15.05.2014 № 254/08-29-22-1308/37443068
"Про неможливість проведення
зустрічної звірки суб'єкта
господарювання ТОВ "ЕЛЕМЕР-УКРАЇНА"
() щодо підтвердження
господарських відносин із платником
податків ТОВ "ПРОМБУД МАРКЕТ" () за січень, лютий 2014 року",
згідно якої встановлено:

Відповідно до інформаційної бази даних
АІС "Податковий блок", що
використовуються в ДПІ в
Орджонікідзевському районі ТУ
Міндоходів у Запорізькій області,
доведено ТОВ "ЕЛЕМЕР-УКРАЇНА" () по категорії "транзитер" за період
січень, лютий 2014 р. в парі з ТОВ "ПРОМБУД
МАРКЕТ" () постачальник -
"податкова яма", який знаходиться на
обліку ДПІ У БУДЬОНІВСЬКОМУ Р-НІ
М.ДОНЕЦЬКА, сума ПДВ по
взаємовідносинам: січень 2014 р. 558,4 тис.
грн., лютий 2014 р. - 394,8 тис. грн.

ТОВ "ЕЛЕМЕР-УКРАЇНА" зареєстроване
21.12.2010р. Виконавчим комітетом
Запорізької міської ради за
№0028414. Свідоцтво про державну
реєстрацію від 21.12.2010р.

ТОВ "ЕЛЕМЕР-УКРАЇНА" не має філій,
дочірніх підприємств, відокремлених
структурних підрозділів, які сплачують
консолідовано податок на прибуток та
не мають статус юридичної особи.

Станом на 31.12.2013р. загальна чисельність
працюючих на ТОВ "ЕЛЕМЕР- УКРАЇНА"
складала 28 особи.

Аналіз проведено на підставі даних:
Системи автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України" ( АС
"Податковий блок", "Аналітична система"),
ЄРПН, акту про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ "ПРОМБУД МАРКЕТ"
(код за ) щодо
документального підтвердження
господарських відносин із
контрагентами
покупцями-постачальниками за період:
січень, лютий 2014р., від 28.03.2014р. № 85/05-61-
22-01/38654416.

У межах наказу Міністерства доходів і
зборів України від 05.07.2013 №245/ДСК згідно
переліку "ризикових" підприємств за
січень, лютий 2014 року, підприємство
доведено як "транзитер" який
скористався "сумнівним" кредитом від
ТОВ "ПРОМБУД МАРКЕТ" () у сумі
558,4 тис. грн.

Відповідно до наданої до ДПІ
декларації з податку на додану
вартість за січень 2014р. податковий
кредит складає 613592 грн.

ТОВ "ЕЛЕМЕР-Україна" є імпортером
електричних приладів, крім того, згідно
ЄРПН, постачальником імпортного товару
є ТОВ "ПРОМБУД МАРКЕТ" який не має
власного імпорту, а також
постачальників-імпортерів даного виду
товарі.

Від ДПІ у Будьонівському районі м.
Донецька Головного управління
Міндоходів у Донецькій області
отримано акт про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
"ПРОМБУД МАРКЕТ" (код за )
щодо документального підтвердження
господарських відносин із
контрагентами
покупцями-постачальниками за період:
січень, лютий 2014р., від 28.03.2014р. №
85/05-61-22-01/38654416.

Від оперативного підрозділу ГОВ ДПІ у
Ворошиловському районі м. Донецька
отримано висновок від 04.04.2014р. № 130 про
результати відпрацювання ризикового
платника податків, згідно якого
підприємство не знаходиться за
податковою адресою та не має
можливості опитати директора у зв'язку
з відсутністю його за місцем
реєстрації, та неможливості
встановлення його фактичного
місцеперебування.

З 26.03.2014 ТОВ "ПРОМБУД МАРКЕТ" має статус
9 "Направлено повідомлення про
відсутність за місцезнаходженням".

При перевірці постачальника ТОВ
"ЕЛЕМЕР УКРАЇНА" неможливо перевірити
фізичні, технічні та технологічні
можливості певної особи до вчинення
тих чи інших дій, що становлять зміст
господарської операції, як-от:
наявність кваліфікованого персоналу,
основних фондів, у тому числі
транспортних засобів для перевезення
або виробництва, приміщень для
зберігання товарів тощо, наявність
відповідних ліцензій та інших
дозвільних документів, що необхідні
для ведення господарської діяльності.

У зв'язку з вищенаведеним, не можливо
підтвердити реальність взаємовідносин
ТОВ "ЕЛЕМЕР-УКРАЇНА" () з
контрагентом - постачальником ТОВ
"ПРОМБУД МАРКЕТ" () за
січень 2014 р. на суму ПДВ - 558428,57 грн., за
лютий 2014 р. на суму ПДВ - 394812,03 грн. та
відповідно вбачається нереальності
здійснення господарських відносин ТОВ
"ЕЛЕМЕР-УКРАЇНА" з контрагентами -
покупцями наведеними в додатку №2 до
акту, в тому числі ПАТ "Запорізький
завод феросплавів".

Отже враховуючи вищенаведене, в
порушення п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України, ПАТ "ЗФЗ" завищено
податковий кредит за січень 2014 року на
суму 12327 грн., в результаті чого
занижено податок на додану вартість, що
підлягає нарахуванню до сплати в
бюджет за січень 2014 року на суму 12 327
грн.

Разом з тим, враховуючи викладене,
приймаючи до уваги фактичні обставини,
на яких ґрунтується позов, суд вважає
висновки акту перевірки, на підставі
яких прийняте оскаржуване податкове
повідомлення-рішення,
необґрунтованими, у зв'язку з чим
приходить до висновку про
протиправність прийнятого
повідомлення-рішення, виходячи з
наступного.

Згідно з п. 14.1.181, п. 14.1.18 Податкового
кодексу України (далі ПКУ) податковий
кредит - сума, на яку платник податку на
додану вартість має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
(податкового) періоду, визначена згідно
з розділом V цього Кодексу; бюджетне
відшкодування - відшкодування
від'ємного значення податку на додану
вартість на підставі підтвердження
правомірності сум бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість за результатами перевірки
платника, у тому числі автоматичне
бюджетне відшкодування у порядку та за
критеріями, визначеними у розділі V
цього Кодексу.

Пунктом 198.1 ст. 198 ПК України
встановлено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Згідно із п.198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п.193.1 ст. 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Приписами вказаної статті встановлено,
що право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

При цьому, датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною
(п.198.2 ст.198 ПК України).

Пунктом 44.1 ст.44 ПК України встановлено,
що для цілей оподаткування платники
податків зобов'язані вести облік
доходів, витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
обліку, фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу)
чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими п. 201.11 ст.201 цього
Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Відповідно до п.201.1 ст.201 ПКУ платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну.

Згідно з п.201.10 ст.201 ПКУ податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 201.4 ст.201 ПКУ встановлено, що
податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Відповідно до п.п. 201.6 та 201.8 ст.201 ПКУ
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу

Таким чином, виходячи із приписів
вищевказаних норм Податкового кодексу
України, податкова накладна є
документом, який підтверджує фактичну
сплату покупцем податку на додану
вартість у ціні товару, та надає право
на формування податкового кредиту
платника податків-покупця. І лише
придбання товарів (послуг, робіт), які
не призначаються для їх використання в
господарській діяльності платника
податку, відсутність податкової
накладної та складання податкової
накладної особою, що не зареєстрована
як платник ПДВ, позбавляють платника
податку права на включення до
податкового кредиту сплачених
(нарахованих) сум податків у звітному
періоді у зв'язку з придбанням товарів
(робіт, послуг), вартість яких
відноситься до складу валових витрат.

Із матеріалів справи вбачається,
господарські правовідносини з ТОВ
"ЕЛЕМЕР-УКРАЇНА" оформлені позивачем
належним чином, а фактичне здійснення
операцій з постачання товарів
підтверджується належними первинними
документами та документами податкової
звітності, що не заперечується і актами
перевірок. Таким чином, позивач мав
належним чином оформлені податкові
накладні, які одержані від
постачальника, та інші первинні
документи, що підтверджують факт
наявності господарських відносин між
підприємствами.

Будь-які порушення щодо форми та змісту
первинних документів, які
підтверджують фактичне вчинення
господарських операцій з постачання
товару між позивачем та ТОВ
"ЕЛЕМЕР-УКРАЇНА" в актах перевірок
відсутні.

Податковий кодекс України для
платників податків не передбачає а ні
обов'язок, а ні право вимагати від
контрагентів-постачальників будь-яких
відомостей достовірності його
державної реєстрації як СПД,
реєстрації платником податків,
"податкових взаємовідносин" з бюджетом,
ведення податкового обліку, подання
декларацій, тощо.

Саме витрати пов'язані з придбанням у
ТОВ "ЕЛЕМЕР-УКРАЇНА" послуг,
використовувались позивачем у власній
господарській діяльності, що
підтверджується самим актом перевірки.

Правочин між позивачем та ТОВ
"ЕЛЕМЕР-УКРАЇНА" відповідає вимогам
чинного законодавства України, при
його укладенні сторонами досягнуто
згоди з усіх суттєвим умов; правочин
сторонами було виконано.

За приписами ч.2 ст.3 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст.9 зазначеного
Закону, підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 вказаного Закону визначено,
що первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.
Господарська операція - дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства. Згідно з ч.2 ст.9 цього ж
Закону, первинні та зведені облікові
документи можуть бути складені на
паперових або машинних носіях і
повинні мати обов'язкові реквізити.

Відображення господарської операції у
податковому обліку повинно
здійснюватись відповідно до її
реального економічного змісту на
підставі первинних документів
бухгалтерського обліку, оформлених
відповідно з вимогами законодавства.

Дані, наведені в декларації, повинні
підтверджуватись первинними
документами обліку та відповідати
податковому обліку (звітності).

Ознакою господарської операції є те, що
вона повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.
Обґрунтованість формування платником
податків валових витрат вимагає
наявності зв'язку витрат платника
податків на придбання товару з його
господарською діяльністю, що полягає у
намірі платника податку отримати
користь від придбаних товарів.

Вимога щодо реальних змін майнового
стану платника податків як обов'язкова
ознака господарської операції
кореспондує з нормами податкового
законодавства.

Враховуючи наявність у позивача
накладних, на підставі яких відповідні
суми ПДВ у складі вартості придбаних
товарів (послуг) були включені до
податкового кредиту, приймаючи до
уваги, що зазначені накладні не визнані
недійсними, будь-яких посилань щодо
невідповідності порядку оформлення
цих накладних вимогам Податкового
кодексу України, акт перевірки не
містить, позивачем цілком правомірно
включено суми податку на додану
вартість по отриманим ним послугам
(товарам) до складу податкового
кредиту, оскільки його право
підтверджується належними, з точки
зору діючого законодавства, доказами.

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що твердження
відповідача про "нереальність"
здійснених позивачем господарських
операцій є безпідставним, оскільки на
його підтвердження відповідачем не
було надано рішення суду у цивільній чи
господарській справі, вироку суду у
кримінальній справі або іншого
належного доказу.

Відповідачем не надано також доказів
підробки документів або їх фіктивності
на підтвердження здійснених позивачем
господарських операцій.

Статтею 203 ЦК України визначено
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину.
Зокрема, частиною 5 статті 203 ЦК України
встановлено, що правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 ст. 234 ЦК України встановлено,
що правочин, який вчинено без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлювалися цим правочином є
фіктивним.

Фіктивний правочин визнається судом
недійсним. Недійсність фіктивного
правочину не встановлена законом, а
отже такий правочин не є нікчемним.
Згідно із статтею 204 ЦК України,
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

З аналізу матеріалів справи
вбачається, що зміст вказаного вище
договору не суперечить актам
цивільного законодавства, а
відповідачем не надано доказів, які б
підтверджували, що зміст угоди не
відповідає дійсним намірам сторін щодо
набуття цивільних прав і обов'язків чи
свідчить про намір сторін ухилитися
від оподаткування доходів, отриманих
внаслідок виконання договору або
приховування дійсного об'єкту
оподаткування, зменшення бази
оподаткування, створення штучних
підстав для незаконного відшкодування
сум сплачених податків за рахунок
коштів бюджету, отримання незаконних
пільг з оподаткування тощо.

Відповідно до ст. 61 Конституції України
юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер.

Нормативними актами України не
передбачена відповідальність
юридичної особи за зобов'язаннями
іншої юридичної особи, в тому числі за
податковими зобов'язаннями.

Чинним законодавством України на
сторону цивільно-правової угоди -
покупця товару, яка є платником
податку, не покладено обов'язку
здійснювати контроль за дотриманням
усіма постачальниками у ланцюгу
постачання вимог законодавства щодо
здійснення господарської діяльності,
сплати податку і в подальшому за
можливі будь-які неправомірні дії
будь-кого з постачальників у ланцюгу
постачання або через
наявність/відсутність актів про
здійснення зустрічних перевірок таких
постачальників зазнавати певних
негативних наслідків.

З наведеного випливає, що в разі
невиконання контрагентами по ланцюгу
своїх обов'язків по сплаті податків до
бюджету, такі дії тягнуть
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цих осіб.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку (ч.3 ст.2 КАС України).

Частиною 1 ст. 11 КАС України
встановлено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС
України в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд оцінивши докази, які є у справі, в їх
сукупності приходить до висновку, що
відповідачем не доведено обставини
встановлені в акті перевірки і докази
позивача не спростовані.

Таким чином, суд вважає що господарські
операції ПАТ "ЗФЗ" з поставки товару,
які були здійснені з ТОВ
"Елемер-Україна" мали реальний
характер, були оформлені та здійснені у
відповідності до вимог чинного
законодавства, договірні зобов'язання
були виконані сторонами в повному
обсязі та були направлені на настання
реальних наслідків - придбання товарів
та результатів робіт для забезпечення
потреб господарської діяльності ПАТ
"ЗФЗ".

А, відтак, висновки податкового органу
про порушення позивачем ст.ст. 138, 139, п.
198.3 ст. 198. п. 200.1. п. 200.2, п. 200.3, 400.4 ст. 200
ПКУ, та заниження податку на додану
вартість в розмірі 12 327 грн. є
помилковими.

Отже, оспорювані податкові
повідомлення-рішення прийняті
відповідачем необґрунтовано, тобто без
урахування всіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення, і
позовні вимоги ПАТ "ЗФЗ" підлягають
задоволенню у повному обсязі. Доводи
відповідача не приймаються судом до
уваги виходячи з вище зазначеного.

Згідно із ч.1 ст.94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 94, 158, 160, 162, 163, 167 КАС
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
у повному обсязі.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Запоріжжі Міжрегіонального головного
управління Міндоходів № від
06.10.2014, яким Публічному акціонерному
товариству "Запорізький завод
феросплавів" збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 18 490 грн. 50 коп., в
тому числі за основним платежем на суму
12 327 грн. 00 коп. та штрафними
(фінансовими) санкціями на суму 6 163 грн.
50 коп.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Публічного акціонерного
товариства "Запорізький завод
феросплавів" () судові
витрати у розмірі 182 (сто вісімдесят
дві) гривні 70 копійок.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова в повному обсязі у
відповідності до вимог ст. 160 КАС
України оформлена і підписана 04.12.2014.

Суддя О.М.
Нечипуренко