Справа № 9101/60321/2011
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2011-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2011 р. справа № 2а-790/11

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого судді:
Сафронової С.В.

суддів: Поплавського
В.Ю. Чепурнова Д.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Дніпропетровську
Управління Пенсійного фонду України в
Амур-Нижньодніпровському районі
м.Дніпропетровська на постанову
Амур-Нижньодніпровського районного
суду міста Дніпропетровська від 31
березня 2011 року

у адміністративній справі № 2а-790/11 за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Амур-Нижньодніпровському районі
м.Дніпропетровська про
неправомірність дій та зобов'язання
провести перерахунок пенсії, -

Встановила :

Постановою Амур-Нижньодніпровського
районного суду міста Дніпропетровська
від 31 березня 2011 року задоволено позов
ОСОБА_1, визнано неправомірними дії
відповідача щодо нездійснення
перерахунку його пенсії, як інваліду 2
групи від захворювання, пов'язаного з
роботами по ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС у відповідності до
ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»з 23.05.2010 року, та зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України в
Амур-Нижньодніпровському районі
м.Дніпропетровська здійснити
перерахунок пенсії позивачу, як
інваліду 2 групи від захворювання,
пов'язаного з роботами по ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС у
відповідності до ст.ст.50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»з
23.05.2010 року, виходячи із розрахунку
державної пенсії - 8 мінімальних пенсій
за віком та щомісячної додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю - 75
процентів мінімальної пенсії за віком,
і здійснити її виплату з урахуванням
різниці, яка була виплачена у цій
період.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням
суду першої інстанції, відповідач
подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
а також на невідповідність судового
рішення дійсним обставинам по справі,
просить його скасувати та прийняти
нове рішення, яким відмови у задоволені
позову.

В обґрунтування апеляційної скарги
відповідач вказує на те, що порядок
обчислення пенсії по інвалідності, яка
настала внаслідок каліцтва чи
захворювання внаслідок Чорнобильської
катастрофи визначає Кабінет Міністрів
України, яким 28.05.2008 р. прийнята
постанова № 530 «Про деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян». Зазначеною постановою
визначено розмір додаткової пенсії та
пенсії по інвалідності, а постановою
КМУ № 654 від 16.07.2008 р. «Про підвищення
рівня пенсійного забезпечення
громадян»пенсії учасників ліквідації
наслідків ЧАЕС у 1987-1990 роках та
інвалідів 2 групи підвищені, тобто
визначено що пенсії не можуть бути
меншими ніж 820 грн. Вказує на
незаконність постанови суду в частині
зобов'язання Управління здійснити
перерахунок пенсії позивача оскільки
дії працівників управління ПФУ
правомірними і підстав для перерахунку
та виплати недоотриманої пенсії немає.

Сторони у справі належним чином
повідомлялися про час, день та місце
розгляду справи, але в судове засідання
не прибули, заяв про відкладення
розгляду справи до апеляційної
інстанції не надсилали, що відповідно
до ч.4 ст.196 КАСУ та ст.41 КАСУ надає
колегії суддів можливості розглянути
справу за відсутності осіб, які
приймають участь у справі та без
здійснення фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правову оцінку обставин у
справі та повноту їх встановлення,
правильність застосування судом
першої інстанції норм процесуального
права, колегія суддів дійшла висновку
про відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги
відповідача виходячи з
нижченаведеного.

Судом першої інстанції встановлено та
матеріалами справи підтверджено, що
позивач має статус особи, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи 1-ї категорії та є інвалідом
ІІ групи захворювання внаслідок
Чорнобильської катастрофи, у зв'язку з
чим перебуває на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду України в
Амур-Нижньодніпровському районі
м.Дніпропетровська і одержує державну
пенсію по інвалідності призначену йому
на підставі ч.4 ст.54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»№ 796-ХІІ
(далі -Закон № 796-ХІІ), а також додаткову
пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю,
призначену на підставі статті 50 цього
Закону.

Встановленим також по справі є та
обставина, що розрахунок державної та
додаткової пенсій позивачу
територіальний орган УПФ проводить
виходячи із розміру 19 грн 91 коп.,
установленого постановою Кабінету
Міністрів України від 3 січня 2002 року №
1 «Про підвищення розмірів пенсій та
інших соціальних виплат окремим
категоріям пенсіонерів, фінансування
яких здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету»(далі - постанова
КМУ від 3 січня 2002 року № 1) та постанови
Кабінету Міністрів України від 16.07.2008
року № 654 «Про підвищення рівня
пенсійного забезпечення
громадян»(далі -постанова КМУ від 16.07.2008
року № 654).

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що вихідним
критерієм розрахунку позивачу
державної та додаткової пенсій,
передбачених статтями 50, 54 Закону №
796-ХІІ, виступає мінімальна пенсія за
віком, розмір якої згідно зі статтею 28
Закону України від 9 липня 2003 року №
1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування»(далі - Закон №
1058-ІV) встановлюється в розмірі
визначеного законом прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

Колегія суддів погоджується з
наведеними висновками суду, оскільки
відповідно до частини 4 статті 54 Закону
№ 796-ХІІ (у редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
розміри пенсій для інвалідів ІІ групи,
щодо яких установлено зв'язок із
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими восьми мінімальних пенсій
за віком, а згідно зі статтею 50
зазначеного Закону особам, віднесеним
до категорії 1, інвалідам ІІ групи
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у
розмірі 75 процентів мінімальної пенсії
за віком.

За змістом наведених норм закону,
вихідним критерієм розрахунку
державної та додаткової пенсій
виступає мінімальна пенсія за віком,
розмір якої згідно з ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»від 9
липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон №
1058-ІV) встановлюється у розмірі
визначеного законом прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

Доводи апелянта щодо необхідності
застосування до спірних правовідносин
положення відповідних постанов КМУ
колегією суддів до уваги не
приймаються, оскільки установлені в
урядових нормативних актах розміри
сум, з яких проводиться розрахунок
пенсій не відповідають розмірам
мінімальної пенсії за віком та
суперечать змісту статей 50, 54 Закону №
796-ХІІ.

Не вважає колегія суддів перешкодою
для розрахунку пенсій позивача з
застосуванням величини - мінімального
розміру пенсії за віком і положення
частини 3 статті 28 Закону № 1058-IV,
оскільки чинним законодавством не
встановлено іншого мінімального
розміру пенсії за віком, крім
передбаченого частиною 1 цієї статті.

Безпідставними є посилання апелянта на
постанову Кабінету Міністрів України
«Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян»від 28
травня 2008 року № 530, оскільки Рішенням
Конституційного Суду України від 8
вересня 2009 року № 19-рп/2009 пункт 10
Постанови Кабінету Міністрів України
«Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян»від 28
травня 2008 року № 530 визнано таким, що не
відповідає Конституції України (є
неконституційним). У пункті другому
вказаного рішення Конституційного
Суду України зазначено, що пункт 10
Постанови Кабінету Міністрів України
«Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян»від 28
травня 2008 року № 530, визнаний
неконституційним, втрачає чинність з
дня ухвалення Конституційним Судом
України цього Рішення.

В мотивувальній частині Рішення
Конституційного Суду України від 8
вересня 2009 року № 19-рп/2009 чітко та
зрозуміло виписано підстави
неконституційному окремих положень
Постанови Кабінету Міністрів України
«Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян»від 28
травня 2008 року № 530 щодо підстав та
порядку встановлення розмірів пенсій,
а також стосовно повноважень Кабінету
Міністрів України по забезпеченню прав
і свобод людини і громадянина,
проведення політики у сфері
соціального захисту та відсутності у
нього повноважень по встановлення
розмірів пенсій.

Таким чином, виходячи із загальних
засад пріоритетності законів над
підзаконними актами, вирішуючи даний
спір суд першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку, що при
розрахунку державної та додаткової
пенсій передбачених статтями 50 та 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»застосуванню підлягає
розмір прожиткового мінімуму для осіб,
які втратили працездатність,
встановленого в законі про Державний
бюджет України на відповідний рік, із
якого визначається мінімальний розмір
пенсії за віком.

Наведене узгоджується з частиною
третьою статті 67 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», яка
набрала чинності 31 жовтня 2006 року, і
якою визначено, що у разі збільшення
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, підвищується
розмір додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним
до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір
щомісячної компенсації сім'ям за
втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Таким чином, новий мінімальний
розмір пенсії за віком залежить від
нового розміру прожиткового мінімуму,
і відповідач зобов'язаний кожного разу
після зміни на законодавчому рівні
розміру мінімальної пенсії за віком,
самостійно проводити перерахунок
державної та додаткової пенсії
позивача відповідно до статті 50 та 54
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», тобто виходячи із розміру
8 мінімальних пенсій за віком для
державної пенсії та 75 % мінімальної
пенсії за віком для додаткової пенсії.

Відсутні підстави для визначення
кінцевої дати, до якої відповідач
повинен нараховувати позивачу
державну та додаткову пенсію, оскільки
Закон України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської
катастрофи»від 28 лютого 1991 року № 796-XII
діє до наступного часу в редакції, що
діяла до внесення відповідних змін
Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів
України»від 28 грудня 2007 року № 107-VI.

За таких обставин, вищенаведені
висновки суду першої інстанції колегія
суддів вважає законними та
обґрунтованими, а постанову суду
першої інстанції у цій частині такою,
що ухвалена з додержанням норм
матеріального права.

Приймаючи до уваги вищенаведене,
колегія суддів вважає за необхідне
скасувати рішення

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. ст. 200, 205, 206 КАС
України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Амур-Нижньодніпровському районі
м.Дніпропетровська - залишити без
задоволення.

Постанову Амур-Нижньодніпровського
районного суду міста Дніпропетровська
від 31 березня 2011 року - залишити без
змін.

Ухвала суду набирає законної сили
у відповідності до ч.5 ст. 254 КАС України
та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання чинності.

Головуючий:
С.В. Сафронова

Суддя:
В.Ю. Поплавський

Суддя:
Д.В. Чепурнов