Справа № 26656/10
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2011-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2011 р.справа № 2-2722/10

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого судді:
Дадим Ю.М.

суддів: Уханенка С.А.
Нагорної Л.М.

при секретарі судового засідання:
Алтуховій А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційні скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі м.
Дніпродзержинська

на постанову Заводського районного
суду м.Дніпродзержинська від 30 серпня
2010 р. у справі № 2-2722/10

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України
в Дніпровському районі м.
Дніпродзержинська про визнання дій
неправомірними та стягнення
недоплаченої щомісячної державної
соціальної допомоги,-

В С Т А Н О
В И Л А :

Постановою Заводського районного суду
м.Дніпродзержинська від 30 серпня 2010 р. у
справі № 2-2722/10 позов було задоволено
частково. Визнано дії відповідача щодо
не здійснення перерахунку та виплати
основної та додаткової пенсії
неправомірними за період з 16 червня 2007
року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008
року. Також визнано дії відповідача
які пов'язані з нарахуванням та
виплатою державної щомісячної
компенсації за втрату годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
за період з 16 червня 2007 року по 31 грудня
2007 року та з 22 травня 2008 року.
Зобов'язано відповідача здійснити
відповідний перерахунок та виплату
основної та додаткової пенсії
позивачу з урахуванням ч.1ст. 28 Закону
України «Про загально обов'язкове
державне пенсійне страхування»за
період з 16 червня 2007 року по 31 грудня 2007
року та з 22 травня 2008 року. В решті
позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду,
Управління Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі м.
Дніпродзержинська подало апеляційну
скаргу, в якій просило скасувати
постанову суду, та прийняти нову, якою
відмовити позивачу у задоволенні його
позовних вимог в повному обсязі.
Посилались на те, що розмір мінімальної
пенсії за віком, який застосовувався
ними для нарахування державної пенсії,
додаткової пенсії був обрахований
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України №1 від 03.01.2002 року та
постановою Кабінету Міністрів України
№894 від 13.07.2004 року. Вважають, що їх дії
є правомірні, оскільки відповідають
чинному законодавству.

Сторони в судове засідання не
з'явились, були належним чином
повідомлені про дату, час та місце
розгляду справи, тому у відповідності
до положення ст. 41 КАС України
фіксування судового процесу не
здійснюється.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга відповідача не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанцій встановлено та
матеріалами справи підтверджується,
що позивачка є жінкою померлого
ОСОБА_2, який був інвалідом 1 групи,
учасником ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС та віднесений до
1 категорії осіб, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
одержує пенсію по інвалідності на
підставі статті 54 Закону № 796-ХІІ.

Позивачка зверталася до відповідача з
заявою про перерахунок пенсії. ОСОБА_1
просить при розрахунку пенсії
застосовувати розмір прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, установлений у законі
про Державний бюджет України на
відповідний рік, виходячи з якого
визначається мінімальний розмір
пенсії за віком.

Управлінням Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі м.
Дніпродзержинська було відмовлено у
перерахунку пенсії (а.с. 19-20).

Вірним є висновок суду першої
інстанції щодо позовних вимог за 2005 ,
2006 роки , оскільки Закон України «Про
загальнообов'язкове пенсійне
страхування»набув чинності з 01.01.2004
року , до цього часу розрахунок
державної та додаткової пенсії
позивачу органами пенсійного фонду
проводився відповідно до норм діючого
законодавства

Задовольняючи позов за 2007 рік, суд
першої інстанції виходив з того , що
відповідач повинен провести
нарахування та виплату пенсій позивачу
виходячи з їх розмірів,встановлених
законами України «Про статус та
соціальний захист громадян , що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»та «Про статус ветеранів
війни,гарантії їх соціального
захисту», а не постановою Кабінету
Міністрів України від 28.05.2008 року №530
«Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян»та
постановою Кабінет Міністрів України
від 03.01.2002 року №1 «Про підвищення
розмірів пенсій та інших соціальних
виплат окремим категоріям
пенсіонерів,фінансування яких
здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету».

Статтею 49 Закону № 796-ХІІ передбачено,
що пенсії особам, віднесеним до
категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у
вигляді: а) державної пенсії; б)
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, яка призначається після
виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до частини 4 статті 54 цього
Закону (у редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин),
якою визначено підстави та умови
призначення державних пенсій особам,
віднесеним до категорії 1, та у зв'язку
із втратою годувальника, в усіх
випадках розміри пенсій для інвалідів 1
групи, щодо яких установлено зв'язок із
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими десяти мінімальних пенсій
за віком.

Правильним і таким ,що відповідає
закону,є висновок суду,що позивач має
право на призначення пенсії у розмірі
не нижчому від 10 мінімальних пенсій за
віком.

Наявність такого права у позивача є
визначальною для вирішення даного
спору ,крім того, це право гарантується
ч.2 ст. 46 Конституції України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України ,закону України,міжнародному
договору,згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт,який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
, що при визначенні розміру пенсії
позивачеві застосуванню підлягають
статті 50 та 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а не
згадані вище постановив Кабінету
Міністрів України, які істотно
звужують обсяг встановлених законом
прав.

Суд першої інстанції правильно не взяв
до уваги посилання відповідача на те,що
порядок обчислення пенсії по
інвалідності,що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання ,і пенсії у
зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів
України,оскільки надання законодавцем
такого права Кабінету Міністрів
України не означає , що останній
,встановлюючи такий порядок,може
допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача,встановлених цим же
Законом. Тобто Кабінет Міністрів
України повинен був встановити
зазначений порядок не порушуючи
положень цього Закону.

Зі статей 50 та 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
вбачається, що при визначенні розміру
пенсії та щомісячної додаткової пенсії
за шкоду,заподіяну здоров'ю, за основу
їх нарахування береться мінімальна
пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії зі віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ч.1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Таким чином, вихідним критерієм
розрахунку державної та додаткової
пенсій виступає мінімальна пенсія за
віком, розмір якої згідно зі статтею 28
Закону № 1058-ІV встановлюється в розмірі
визначеного законом прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

При вирішенні спору слід виходити із
загальних засад пріоритету законів над
підзаконними актами, тобто при
розрахунку пенсій, передбачених
статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ,
застосуванню підлягає розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, установлений
у законі про Державний бюджет України
на відповідний рік, з урахуванням якого
визначається мінімальний розмір
пенсії за віком.

Згідно з частиною 1 статті 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" від
09.07.2003, №1058-IV мінімальний розмір пенсії
за віком встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції
стосовно задоволеннях позовних вимог
за 2008 рік, оскільки.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів
України»від 28.12.2007 року були внесені
зміни до Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян,які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Згідно з цими змінами було встановлено
таке.

Рішенням Конституційного Суду України
№10-рп/2008 від 22.05.2008 року положення п. 28
розділу II «Внесення змін до деяких
законодавчих актів України»Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» щодо
внесення змін до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»визнані
неконституційними.

Відповідно до вимог ст. 152 Конституції
України закони,інші правові акти або їх
окремі положення,що визнані
неконституційними втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Отже, підлягають задоволенню позовні
вимоги позивача щодо зобов'язання
відповідача провести такий
перерахунок призначеної пенсії з 22
травня 2008 року.

Однак, перша група інвалідності
позивачу встановлена довічно, пенсія
також нарахована довічно, а згідно
положень частини 3 статті 67 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи ",
відповідач зобов'язаний здійснювати
перерахунок пенсії кожен раз з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму, що не
протирічить положенням ч.2 ст.19
Конституції України.

Враховуючи те, що після 22 травня 2008 року
і в подальшому, після відновлення
положень статей 50,54 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" у
попередній редакції та з урахуванням
того, що до цього часу ніяких змін до
вказаного Закону не вносилось, дії
відповідача щодо відмови у нарахуванні
позивачу додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю -у розмірі 75
відсотків мінімальної пенсії за віком
тривають і в подальшому, колегія суддів
приходить до висновку, що слід поновити
права позивача шляхом зобов'язання
відповідача проводити нарахування
додаткової пенсії у вищевказаних
розмірах з 22 травня 2008 року без
обмеження будь-яким строком до змін в
законодавстві або зміни соціального
статусу позивача, забезпечивши їх
виплату.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає за необхідне апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі м.
Дніпродзержинська -залишити без
задоволення, а постанову Заводського
районного суду м.Дніпродзержинська від
30 серпня 2010 р. у справі № 2-2722/10 -
залишити без змін .

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, ст..205, 206 КАС
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі м.
Дніпродзержинська - залишити без
задоволення.

Постанову Заводського районного
суду м.Дніпродзержинська від 30 серпня
2010 р. у справі № 2-2722/10 - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку та строки,
встановлені статтею 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
Ю.М. Дадим

Суддя:
С.А. Уханенко

Суддя:
Л.М. Нагорна