Справа № 825/2871/14
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 825/2871/14
Головуючий у 1-й інстанції: Кашпур О.В.
Суддя-доповідач: Степанюк
У Х В А Л А

Іменем України

02 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка
О.І.,

при секретарі - Ліневській
В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Чернігівській
області на постанову Чернігівського
окружного адміністративного суду від 10
жовтня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Козелецького
геріатричного пансіонату до Державної
фінансової інспекції в Чернігівській
області про визнання незаконним та
скасування пункту вимоги, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року Козелецький
геріатричний пансіонат (далі - Позивач,
Пансіонат) звернувся до Чернігівського
окружного адміністративного суду з
позовом до Державної фінансової
інспекції у Чернігівській області
(далі - Відповідач, ДФІ у Чернігівській
області) про визнання незаконним та
скасування пункту 4 вимоги Козелецької
міжрайонної державної фінансової про
усунення порушень №04-18/878 від 04.08.2014
року.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 10.10.2014 року
позов задоволено повністю. При цьому
суд першої інстанції виходив з того, що
оскільки особи, щодо яких у ході
ревізії було встановлено порушення
законодавства про оплату праці,
включені до переліку посад, яким
посадові оклади (тарифні ставки)
підвищуються у зв'язку зі шкідливими і
важкими умовами праці.

Не погоджуючись із викладеним у
постанові рішенням, Відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою у
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю. При цьому посилається на
порушення норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

У судовому засіданні повноважний
представник Апелянта доводи
апеляційної скарги підтримав та просив
суд вимоги останньої задовольнити
повністю.

Представник Позивача наполягав на
залишенні апеляційної скарги без
задоволення, а постанови суду - без
змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення представників сторін,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції - без змін, виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право, зокрема, залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а рішення суду
першої інстанції - без змін.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції встановив, що
працівниками Козелецькою МДФІ було
проведено планову ревізію
фінансово-господарської діяльності
Козелецького геріатричного пансіонату
за період з 01.10.2011 року по 01.04.2014 року,
висновки якої зафіксовані в акті від
27.06.2014 року №4-24/63.

На підставі викладених в акті ревізії
висновків Позивачем складено та
направлено Відповідачу лист від 04.08.2014
року №04-18/878 з письмовою вимогою про
усунення порушень, виявлених ревізією
фінансово-господарської діяльності
(далі - оскаржувана вимога).

Пунктом 4 вказаної вимоги зазначено, що
в порушення вимог пп. 12 п. 2.4.5 Умов
оплати праці працівників закладів
охорони здоров'я та установ
соціального захисту населення,
затверджених наказом Міністерства
праці і соціальної політики України,
Міністерства охорони здоров'я України
від 05.10.2005 року №308/519, в тарифікаційних
списках, за якими протягом листопада 2011
року - березня 2014 року проводилось
нарахування заробітної плати, було
затверджено підвищення посадових
окладів на 25 відсотків за роботу у
важких та шкідливих умовах праці
працівникам Пансіонату, які
відносяться до категорії
«Професіонали», «Технічні службовці»,
«Фахівці» та згідно з функціональними
обов'язками, визначеними посадовими
інструкціями, не виконують роботу,
пов'язану з важкими та шкідливими
умовах праці, зокрема, які обіймали
посади інженера, інженера з охорони
праці, завідуючого господарством,
головного бухгалтера, економіста та
бухгалтерів, що призвело до
безпідставного нарахування та виплати
заробітної плати 11 особам на загальну
суму 91 765,28 грн. (у жовтні - грудні 2011 року
- 6 415,69 грн., в 2012 році - 34 724,37 грн., в 2013
році - 40 318,88 грн. та протягом січня -
березня 2014 року - 10 306,34 грн. ), а також
проведено нарахування на заробітну
плату та відрахування до державних
цільових фондів на загальну суму 33 310,78
грн. (у жовтні - грудні 2011 року - 2 328,89
грн., в 2012 році - 12 604,94 грн., в 2013 році - 14
635,75 грн. та протягом січня - березня 2014
року - 3 741,20 грн. ), чим допущено
порушення п.8 ст.9 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 року
№ 2464. При цьому, на думку контролюючого
органу, вказані порушення завдали
Позивачу збитків на загальну суму 125
076,06 грн.

У зв'язку з викладеним та внаслідок
встановлених у ході ревізії порушень
Відповідачем зобов'язано Пансіонат
стягнути 91 765,28 грн. зайво нарахованої
надбавки до посадових окладів, а саме 25
% за роботу із шкідливими та важкими
умовами праці з осіб, які їх отримали
безпідставно, в порядку та розмірах,
встановлених ст. ст. 127, 136 КзпП України.
В іншому випадку, ДФІ у Чернігівській
області приписано стягнути з особи,
винної у зайвих грошових виплатах у
відповідній сумі, згідно порядку та у
розмірах, встановлених ст. 133 КЗпП
України. Крім того, Позивача
зобов'язано провести перерахунок щодо
сум внесків до фондів
загальнообов'язкового соціального
страхування у відповідності до
переплати заробітної плати
працівникам у загальній сумі 33 310,78 грн.

На підставі встановлених вище
обставин, виходячи з системного
аналізу приписів ст. 5 Закону України
«Про колективні договори та угоди»,
затверджених наказом Міністерства
праці і соціальної політики України,
Міністерства охорони здоров'я України
від 05.10.2005 року №308/519 Умов оплати праці
працівників закладів охорони здоров'я
та установ соціального захисту
населення, а також положень
Колективного договору на 2012-2016 роки,
суд першої інстанції прийшов до
висновку, що Позивачем правомірно було
проведено виплати надбавки до
посадового окладу у розмірі 25% у зв'язку
з шкідливими та важкими умовами праці
працівниками, що займають посади
категорій: «Професіонали», «Технічні
службовці», «Фахівці», оскільки такі
особи включені до переліку осіб, яким
законодавство надає право на отримання
підвищення до посадового окладу.

З таким висновком суду першої
інстанції не можна не погодитися з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України
«Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні» (далі - Закон) головними
завданнями органу державного
фінансового контролю є: здійснення
державного фінансового контролю за
використанням і збереженням державних
фінансових ресурсів, необоротних та
інших активів, правильністю визначення
потреби в бюджетних коштах та взяттям
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності у міністерствах та інших
органах виконавчої влади, державних
фондах, фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і суб'єктах
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували у періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), за
дотриманням законодавства на всіх
стадіях бюджетного процесу щодо
державного і місцевих бюджетів,
дотриманням законодавства про
державні закупівлі, діяльністю
суб'єктів господарської діяльності
незалежно від форми власності, які не
віднесені законодавством до
підконтрольних установ, за судовим
рішенням, ухваленим у кримінальному
провадженні.

Приписи п. 7 ч. 1 ст. 10 Закону надають
органам державного фінансового
контролю право, зокрема, пред'являти
керівникам та іншим особам
підприємств, установ та організацій, що
контролюються, обов'язкові до
виконання вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства,
вилучати в судовому порядку до бюджету
виявлені ревізіями приховані і
занижені валютні та інші платежі,
ставити перед відповідними органами
питання про припинення бюджетного
фінансування і кредитування, якщо
отримані підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства.

Частиною 2 статті 15 цього ж Закону
визначено, що законні вимоги службових
осіб органу державного фінансового
контролю є обов'язковими для виконання
службовими особами об'єктів, що
контролюються.

Аналіз наведених норм дає підстави
вважати, що органу державного
фінансового контролю надано
можливість здійснювати контроль за
використанням коштів державного і
місцевого бюджетів та у разі виявлення
порушень законодавства пред'являти
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих
державі чи об'єкту контролю, орган
державного фінансового контролю має
право визначати їх розмір згідно з
методикою, затвердженою Кабінетом
Міністрів України, та звернутися до
суду в інтересах держави, якщо
підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового
контролю спрямована на корегування
роботи підконтрольної організації та
приведення її у відповідність із
вимогами законодавства і у цій частині
вона є обов'язковою до виконання. Що
стосується відшкодування виявлених
збитків, завданих державі чи об'єкту
контролю, то про їх наявність може бути
зазначено у вимозі, але вони не можуть
бути примусово стягнуті шляхом вимоги.
Такі збитки відшкодовуються у
добровільному порядку або шляхом
звернення до суду з відповідним
позовом.

Крім того, Верховний Суд України
неодноразово наголошував на наявності
в органу державного фінансового
контролю права заявляти вимогу про
усунення порушень, виявлених у ході
перевірки підконтрольних установ, яка
обов'язкова до виконання лише в частині
усунення допущених порушень
законодавства і за допомогою якої
неможливо примусово стягнути виявлені
в ході перевірки збитки (постанови ВС
України від 15.04.2014 року у справі №21-40а14
та від 13.05.2014 року у справі №21-89а14).

Оцінюючи висновки суду першої
інстанції про необґрунтованість
пункту 4 оскаржуваної вимоги, суд
апеляційної інстанції вважає за
необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 98 Кодексу законів про
працю України оплата праці працівників
установ і організацій, що фінансуються
з бюджету, здійснюється на підставі
законів та інших нормативно-правових
актів України, генеральної, галузевих,
регіональних угод, колективних
договорів, у межах бюджетних
асигнувань та позабюджетних доходів.

Згідно ст. 5 Закону України «Про
колективні договори і угоди» умови
колективних договорів і угод,
укладених відповідно до чинного
законодавства, є обов'язковими для
підприємств, на які вони поширюються,
та сторін, які їх уклали.

Зі змісту додатку №3 до Колективного
договору на 2012-2016 роки, укладеним
профспілковим комітетом та
адміністрацією Пансіонату, схваленого
загальними зборами колективу 02.02.2012
року, зареєстрованого Управлінням
праці та соціального захисту населення
Козелецької районної державної
адміністрації, вбачається, за списками
посад з шкідливими та важкими умовами
праці, яким проводиться підвищення
посадових окладів в розмірі 25%,
підвищення нараховувалось 39
працівникам, що виконували свої
обов'язки згідно посадових інструкцій,
затверджених директором Козелецького
геріатричного пансіонату.

Як зазначає Апелянт, суд першої
інстанції не звернув увагу на те, що у
період з жовтня 2011 року по березень 2014
року нарахування заробітної плати,
підвищення посадових окладів на 25
відсотків за роботу у важких та
шкідливих умовах праці було
затверджено, зокрема, 11-ьом працівникам
Пансіонату, які відносяться до
категорії «Професіонали», «Технічні
службовці», «Фахівці» та згідно
посадових інструкцій безпосередньо не
обслуговують підопічних Пансіонату,
зокрема, які обіймали посади інженера,
інженера з охорони праці, завідуючого
господарством, головного бухгалтера,
економіста та бухгалтерів, що призвело
до безпідставного нарахування та
виплати заробітної плати вказаним
особам, та, як наслідок, до зайвого
перерахування внесків до державних
цільових фондів.

Однак, судова колегія такі твердження
ДФІ у Чернігівській області оцінює
критично, з огляду на наступне.

Згідно пп. 1 п. 2.4.5 затверджених наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України та Міністерства
охорони здоров'я України № 308/519 від
05.10.2005 року Умов оплати праці
працівників закладів охорони здоров'я
та установ соціального захисту
населення (далі - Умови) у зв'язку зі
шкідливими і важкими умовами праці
посадові оклади (тарифні ставки)
працівників закладів та структурних
підрозділів, перелік яких наведено у
додатку 3, підвищуються на 25 та 15
відсотків у зв'язку зі шкідливими і
важкими умовами праці.

Підпунктом 12 п. 2.4.5 Умов передбачено, що
конкретний перелік посад працівників,
яким посадові оклади (тарифні ставки)
підвищуються у зв'язку зі шкідливими і
важкими умовами праці згідно з
підпунктами 1-9, затверджується
керівником закладу, установи за
погодженням з профспілковим комітетом
у залежності від функціональних
обов'язків та обсягу роботи у шкідливих
та важких умовах праці.

При цьому приписи пп. 1.13 додатку 3 до
вказаних Умов визначають, що робота у
геріатричних пансіонах на посадах
керівників, лікарів незалежно від їх
найменування, у тому числ?і заступників
директора, а також пр?офесіоналів,
фахівців та технічних службовців дає
право на підв?ищення посадових окладів
(ста?вок) на 25 відсотків у зв'язку зі
шкідливими та важкими умовами праці.

Тобто, чинним законодавством прямо
передбачено право осіб, які працюють на
роботі зі шкідливими та важкими
умовами праці та віднесені до
категорій: «Професіонали», «Технічні
службовці», «Фахівці», на підвищення
посадових окладів (ставок) на 25
відсотків.

Крім того, згідно додатку №3 до
Колективного договору, затвердженого
директором Пансіонату та узгодженого
на засідання профкомітету від 01.02.2012
року, особи, які працюють та посаді
інженера, інженеру з охорони праці,
завідуючого господарством, головного
бухгалтера, бухгалтера, економіста,
отримують підвищення посадового
окладу в розмірі 25% згідно Умов.

Отже, Позивачем виконані всі
передбачені чинним законодавством
вимоги, необхідні для підвищення
посадового окладу у відповідності до
приписів Умов. Як вірно підкреслив суд,
вказана позиція, у свою чергу,
підтверджується роз'ясненнями
Міністерства соціальної політики
України, викладеними у листі № 657/12/84-14
від 12.05.2014 року.

За таких обставин колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо правомірності
підвищення посадових окладів (тарифних
ставок) на 25% працівникам зі шкідливими
і важкими умовами праці, оскільки воно
здійснювалось на підставі законів та
відповідних нормативно-правових актів,
колективного договору, а також у межах
бюджетних асигнувань та позабюджетних
доходів установи, що фінансується з
бюджету.

Крім іншого, судовою колегією
враховується, що відповідно до ст. 130
КЗпП України працівники несуть
матеріальну відповідальність за шкоду,
заподіяну підприємству, установі,
організації внаслідок порушення
покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної
відповідальності права і законні
інтереси працівників гарантуються
шляхом встановлення відповідальності
тільки за пряму дійсну шкоду, лише в
межах і порядку, передбачених
законодавством, і за умови, коли така
шкода заподіяна підприємству,
установі, організації винними
протиправними діями (бездіяльністю)
працівника. Ця відповідальність, як
правило, обмежується певною частиною
заробітку працівника і не повинна
перевищувати повного розміру
заподіяної шкоди, за винятком випадків,
передбачених законодавством.

За наявності зазначених підстав і умов
матеріальна відповідальність може
бути покладена незалежно від
притягнення працівника до
дисциплінарної, адміністративної чи
кримінальної відповідальності.

На працівників не може бути покладена
відповідальність за шкоду, яка
відноситься до категорії нормального
виробничо-господарського риску, а
також за не одержані підприємством,
установою, організацією прибутки і за
шкоду, заподіяну працівником, що
перебував в стані крайньої
необхідності.

Тобто, для притягнення працівника до
матеріальної відповідальності
необхідно наявність чотирьох
юридичних фактів, а саме, порушення
працівником трудових обов'язків,
наявність прямої дійсної шкоди,
причинний зв'язок між порушенням і
шкодою та вина працівника. Відсутність
хоча б одного з цих фактів виключає
можливість притягнення працівника до
матеріальної відповідальності.
Працівник не може бути притягнений до
матеріальної відповідальності, якщо
він не порушував свої трудові
обов'язки. Враховуючи, що порушення
працівниками трудових обов'язків не
було, а тому підстави для покладення на
них матеріальної відповідальності -
відсутні.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Колегія суддів із наведеними
висновками суду першої інстанції
погодилась, оскільки вони знайшли своє
підтвердження в ході апеляційного
розгляду справи. Судом було вірно
встановлено фактичні обставини справи,
надано належну оцінку дослідженим
доказам, прийнято законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права. У зв'язку з цим
колегія суддів вважає необхідним
апеляційну скаргу - залишити без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Чернігівській
області - залишити без задоволення, а
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 10 жовтня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Козелецького геріатричного
пансіонату до Державної фінансової
інспекції в Чернігівській області про
визнання незаконним та скасування
пункту вимоги - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, а якщо її було прийнято
за наслідками розгляду у письмовому
провадженні, - через п'ять днів після
направлення їх копій особам, які беруть
участь у справі. Касаційна скарга на
судові рішення подається у порядку та
строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС
України.

Головуючий суддя
А.Г. Степанюк

Судді
В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя
Степанюк А.Г.

Судді:
Кузьменко В. В.

Шурко О.І.