Справа № 9101/39037/2011
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2011-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" серпня 2011 р. справа № 2а-2340/10

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого судді:
Сафронової С.В.

суддів: Поплавського
В.Ю. Чепурнова Д.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Токмацької міської ради на постанову
Токмацького районного суду
Запорізької області від 20 грудня 2010
року

у адміністративній справі № 2а-2340/10 за
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Токмацької міської ради про
зобов'язання проведення перерахунку та
виплату щорічної допомоги на
оздоровлення, -

в с т а н о в и л а:

Постановою Токмацького районного суду
Запорізької області від 20 грудня 2010
року вимоги ОСОБА_1 за вищезазначеним
позовом задоволено, визнано
протиправними дії відповідача та
зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
Токмацької міської ради здійснити
нарахування та виплату позивачу
недоотриманої ним суми щорічної
разової грошової допомоги на
оздоровлення за 2010 рік у розмірі,
визначеному ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»з
урахуванням виплаченої суми. В іншій
частині вимог позивача судом
відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції.

Колегія суддів визнала за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження, оскільки відповідно до ч.1
ст.197 КАС України, суд апеляційної
інстанції в порядку письмового
провадження може розглянути справу з
апеляційною скаргою на рішення суду
першої інстанції з урахуванням
відсутності клопотань від усіх осіб,
які беруть участь у справі, про розгляд
справи за їх участю (п.1 ч.1 ст.197 КАСУ),
або подання апеляційної скарги на
рішення суду першої інстанції, які
прийняті у порядку скороченого
провадження за результатами розгляду
справ, передбачених пунктами 1, 2
частини першої статті 183-2 (п.3 ч.1 ст.197
КАСУ).

Дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правову оцінку обставин у
справі та повноту їх встановлення,
правильність застосування судом
першої інстанції норм процесуального
права, колегія суддів дійшла висновку
про те, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а постанова суду
першої інстанції повинна бути залишена
без змін.

Вирішуючи спір у цій справі, суд першої
інстанції виходив з того, що вимога
позивача провести перерахунок
щорічної допомоги на оздоровлення за
2010 рік підлягає задоволенню, оскільки
відповідачем відмовлено в здійсненні
такого перерахунку.

З таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів погоджується,
оскільки під час перегляду судового
рішення за апеляційною скаргою
відповідача встановлено, що між
сторонами немає розбіжностей щодо
статусу позивача, як учасника
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 2 категорії, його
перебування на обліку в Управління
праці та соціального захисту населення
Токмацької міської ради та наявності у
нього прав і пільг, встановлених
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Підставою для звернення позивача в суд
27.12.2010 року з адміністративним позовом
до Управління праці та соціального
захисту населення Токмацької міської
ради стала виплата йому відповідачем у
2010 р. щорічної допомоги на оздоровлення
в сумі по 100 грн., що не відповідає
розміру, встановленому абз.5 ч.4 ст.48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»для учасників ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
2 категорії.

Абзацом п'ятим частини четвертої
статті 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»(у відповідній редакції, з
урахуванням рішення Конституційного
Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008
року, далі по тексту - Закон № 796-ХІІ)
передбачено, що для учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 2 категорії щорічна
допомога на оздоровлення виплачується
в розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат.

Проте, всупереч статті 48 Закону № 796-ХІІ
позивачу щорічна допомога на
оздоровлення виплачувалась відповідно
до Постанови Кабінету Міністрів
України .

Між тим, відповідно до частини другої
статті 19 Конституції України, органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з положеннями частини четвертої
статті 9 КАС України, у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру щорічної допомоги на
оздоровлення позивачеві застосуванню
підлягає стаття 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а не
Постанова Кабінету Міністрів України,
яка істотно звужує обсяг встановлених
законом прав.

Наявність такого права у позивача є
визначальним для вирішення вказаного
спору, крім того, це право гарантується
Конституцією України (частина друга
статті 46 Конституції України).

З огляду на викладене, колегія суддів
визнає, що право позивача на отримання
належних йому виплат на підставі
статті 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»було порушено та що до
спірних правовідносин підлягають
застосуванню норми Закону, а не
Постанова КМУ, оскільки норми
підзаконних нормативних актів не
можуть суперечити нормам законів, а тим
більше змінювати їх.

Згідно з пунктом першим частини першої
статті 198, статтею 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального права.

На підставі викладеного, приймаючи до
уваги те, що судом першої інстанції
правильно встановлені обставини
справи, судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального права,
висновки суду доводами апелянта не
спростовані, колегія суддів дійшла
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

За таких обставин, постанова суду
першої інстанції підлягає залишенню
без змін.

Разом з тим, колегія суддів звертає
увагу суду першої інстанції на грубе
порушення норм процесуального права,
яке хоча і не призвело до неправильного
вирішення спору по суті, але у той же
час звертає на себе увагу, оскільки
робить незрозумілим судове рішення для
сторін у справі та суперечить
загальному розумінню судового рішення,
що приймається адміністративним судом
за результатом розгляду
публічно-правового спору, виниклого в
результаті порушення суб'єктом владних
повноважень прав позивача на належних
соціальний захист, гарантований
державою та Конституцією України.

Наведені у ст.163 КАСУ загальні вимоги до
змісту постанови адміністративного
суду -містяться також і у ч.6 ст.183-2 КАСУ,
яка вимагає зазначення у постанові,
прийнятій у скороченому провадженні:
предмет адміністративного позову;
положення закону, якими суд керувався і
на підставі яких задоволено позов;
висновок суду про задоволення позову і
по суті вимог.

Тобто, відсутність у ч.6 ст.183-2 КАСУ
чіткої вказівки законодавця про
зазначення в постанові, прийнятій у
скороченому провадженні, зазначати:
встановлені судом обставини із
посиланням на докази, а також мотивів
неврахування окремих доказів; мотивів,
з яких суд виходив при прийнятті
постанови, і положення закону, яким він
керувався (тобто зміст мотивувальної
частини постноави) -не свідчить про
право адміністративного суду
формально послатися на предмет спору
та лише перелічити пункти, частини та
статті законів, якими слід керуватися
при вирішення виниклого спору. Зміст ч.6
ст.183-2 КАСУ не звільнення суд від
обов'язку дотримання приписів статті 159
КАСУ, в якій надано визначення
законного та обґрунтованого судового
рішення.

Рішення суду першої інстанції у цій
справі, постановлено з порушенням
наведених норм КАСУ, оскільки суд
«скоротив»зміст постанови таким чином,
що апеляційній інстанції необхідно
було не переглядати судове рішення за
апеляційною скаргою відповідача, а
фактично розглядати її по суті,
оскільки суд першої інстанції не
визнав для себе за необхідне навіть
чітко з'ясувати: статус позивача; абзац
та частину норми закону, який слід
застосовувати у даному випадку; в чому
саме полягало порушення прав позивача
і чи було воно дійсно допущено з боку
відповідача; та інші обставини, які б
свідчили про повне і всебічно з'ясовані
обставини в адміністративній справі,
підтверджені належними доказами, які б
досліджувалися судом під час вирішення
спору по суті.

За вказаних обставин, колегія суддів
вказує на недопустимість формального
підходу до розгляду адміністративної
справи в скороченому провадженні та
постановлення необґрунтованого
судового рішення.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206,
ст.183-2 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Токмацької міської ради -залишити без
задоволення.

Постанову Токмацького районного суду
Запорізької області від 20 грудня 2010
року -залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
відповідно до пункту 10 статті 183-2
Кодексу адміністративного судочинства
- є остаточною та оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
С.В. Сафронова

Суддя:
В.Ю. Поплавський

Суддя:
Д.В. Чепурнов