Справа № 2а-270/11
Суддя: Клюба В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року
Справа № 876/2636/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
судді Клюби В. В.

суддів:
Кухтея Р. В., Яворського І. О.

розглянувши в порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційні
скарги Управління Пенсійного фонду
України у Залізничному районі м. Львова
та ОСОБА_1 на постанову Залізничного
районного суду м. Львова від 23
листопада 2012 року по справі №2а - 270/11 за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м. Львова,
Залізничного відділу соціального
захисту населення управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради про перерахунок пенсії та
щорічної допомоги, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Залізничного
районного суду м. Львова з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м. Львова,
Залізничного відділу соціального
захисту населення управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради і просив: зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м. Львова провести
перерахунок та виплату основної пенсії
з розрахунку не нижче 8 мінімальних
пенсій за віком та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, яка повинна
становити 75 % від мінімальної пенсії за
віком за період з 03 серпня 2007 року;
зобов'язати Залізничний відділ
соціального захисту населення
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради виплатити
одноразову компенсацію у розмірі 45
мінімальних заробітних плат та щорічну
допомогу в розмірі п'яти мінімальних
заробітних плат за останні три роки.

Постановою Залізничного районного
суду м. Львова від 23 листопада 2012 року
позов задоволено: зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м. Львова провести
позивачу перерахунок пенсії, як
інваліду другої групи, захворювання
якого пов'язане з наслідками
Чорнобильської катастрофи у
відповідності з ч. 4 ст. 54 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» у розмірі 8
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю у розмірі 75 % мінімальної
пенсії за віком за період з 28 квітня 2009
року по 22 липня 2011 року і виплатити
заборгованість.

Не погодившись із рішенням суду першої
інстанції, сторони подали до
Львівського апеляційного
адміністративного суду на вказану
постанову суду першої інстанції
апеляційні скарги. Позивач просить
змінити оскаржувану постанову та
зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок та виплатити державну,
додаткову пенсію та щорічну допомогу
на оздоровлення відповідно ст. ст. 48, 50,
54 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» безстроково. Відповідач
просить скасувати оскаржувану
постанову та постановити нове рішення,
яким в позові відмовити.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, позивач посилається на те, що за
час розгляду адміністративної справи
позивач вже став інвалідом першої
групи. Також, зазначає, що судом першої
інстанції не вирішено позовні вимоги,
заявлені до Залізничного відділу
соціального захисту населення
управління соціального захисту
населення Львівської міської ради.

Відповідач на обґрунтування
апеляційної скарги посилається на ті
обставини, що нарахування та виплату
позивачу державної пенсії та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю проведено правомірно,
відповідно до вимог постанов Кабінету
Міністрів України від 16.07.2008 року № 654
«Про підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян» та від 28.05.2008
року № 530 «Деякі питання соціального
захисту окремих категорій громадян», а
також тим, що розмір мінімальної пенсії
за віком, визначений частиною 3 статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» може застосовуватись
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених за цим Законом.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів вважає за
можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, оскільки
апеляційну скаргу подано на рішення
суду першої інстанції, яке прийнято у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 183 - 2
цього Кодексу.

Дослідивши наявні в справі матеріали
та докази, перевіривши доводи
апеляційної скарги у їх сукупності, суд
приходить до висновку, що апеляційна
скарга позивача підлягає до
задоволення частково, а апеляційну
скаргу відповідача слід залишити без
задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що позивач на
момент звернення із адміністративним
позовом був учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, віднесений до першої категорії
осіб, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, інвалідом 2
групи, захворювання, яке пов'язанен з
ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Статтею 49 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено, що пенсії
особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді державної
пенсії, додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Відповідно до абз. 2 частини 1 статті 50
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» особам, віднесеним до 1
категорії, інвалідам II групи
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю в
розмірі 75% мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до частини 4 статті 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
в усіх випадках розміри пенсій для
інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
не можуть бути нижчими, по II групі
інвалідності - 8 мінімальних пенсій за
віком. Порядок обчислення пенсії по
інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсії у
зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Всупереч вимогам статей 50, 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
нарахування та виплату позивачу
державної пенсії та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю проведено
у фіксованому розмірі, визначеному
постановами Кабінету Міністрів
України від 16 липня 2008 року №654 «Про
підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян» та від 28 травня
2008 року №530 «Деякі питання соціального
захисту окремих категорій громадян», а
не в кратному відношенні до
мінімальної пенсії за віком, як того
вимагає вказаний Закон.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частини 4 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності нормативно -
правового акта Конституції України,
закону України, міжнародному договору,
згода на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції зробив вірний висновок, що
при визначенні розміру пенсій
позивачеві застосуванню підлягають
положення статей 50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а не
вказаних вище постанов Кабінету
Міністрів України, які істотно
звужують обсяг встановлених законом
прав.

Пунктом 7 частини 1 Закону України від
14.06.2011 року № 3491-VI «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік», який набрав
чинності 19 червня 2011 року, Прикінцеві
положення Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»
доповнено пунктом 4, відповідно до
якого у 2011 році норми і положення
статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання вимог Закону України від 14
червня 2011 року №3491 - VI «Про внесення
змін до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2011 рік» 06 липня 2011
року Кабінетом Міністрів України було
прийнято постанову № 745 «Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка набрала
чинності 23 липня 2011 року.

До набрання чинності зазначеною
постановою Кабінету Міністрів України,
тобто до 23.07.2011 року, до правовідносин
щодо нарахування та виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, державної та додаткової
пенсії повинні застосовуватись
положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З урахуванням наведеного, в
задоволенні позову у частині
зобов'язання провести перерахунок та
виплату державної та додаткової пенсії
за шкоду заподіяну здоров'ю починаючи з
23 липня 2011 року слід відмовити.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м. Львова щодо
нарахування та виплати державної та
додаткової пенсії відповідно до
положень ст. ст. 50, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» підлягають
задоволенню за період з 28 квітня 2009
року до 22 липня 2011 року.

Посилання позивача в доповненні до
позовної заяви, зареєстрованого у суді
першої інстанції 28 листопада 2012 року,
що за час розгляду справи позивач став
інвалідом I групи та необхідність
перерахунку пенсії з урахуванням цієї
обставини не заслуговують на увагу,
оскільки вирішенню підлягають позовні
вимоги, заявлені позивачем на момент
звернення з адміністративним позовом
чи уточнені в ході судового розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, суд
першої інстанції не вирішив позовні
вимоги ОСОБА_1 до Залізничного відділу
соціального захисту населення
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради щодо виплати
щорічної допомоги на оздоровлення за
останні три роки.

Згідно абз. 4 ч. 5 ст. 48 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» щорічна
допомога на оздоровлення інвалідам
другої групи виплачується в розмірі
п'яти мінімальних заробітних плат.

Всупереч вимогам статті 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
нарахування та виплату позивачу
щорічної допомоги на оздоровлення
проведено у фіксованому розмірі,
визначеному постановою Кабінету
Міністрів України №562 від 12 липня 2005
року «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не в кратному відношенні
до мінімальної заробітної плати, як
того вимагає вказаний Закон.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частини 4 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності нормативно -
правового акта Конституції України,
закону України, міжнародному договору,
згода на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції зробив вірний висновок, що
при визначенні розміру допомоги
позивачеві застосуванню підлягають
положення статті 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а не
вказаної вище постанови Кабінету
Міністрів України, яка істотно звужує
обсяг встановлених законом прав.

Як вбачається з матеріалів справи,
ухвалою Залізничного районного суду м.
Львова від 24 січня 2011 року, залишеною
без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 06 листопада 2012 року позовні вимоги
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Залізничному районі м.
Львова, Залізничного відділу
соціального захисту населення
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради про
перерахунок пенсії та щорічної
допомоги за період з 03 серпня 2007 року по
27 квітня 2009 року залишено без розгляду.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_1 щодо виплати
щорічної допомоги на оздоровлення у
розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат відповідно до ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» підлягають
задоволенню за 2010 рік.

Розмір мінімальної пенсії за віком
визначений статтею 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», згідно з якою
мінімальна пенсія за віком дорівнює
прожитковому мінімуму, встановленому
для осіб, що втратили працездатність.

Положення частини 3 статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
відповідно до якої мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений абзацом 1
частини 1 цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, не є перешкодою для
застосування мінімального розміру
пенсії за віком для обчислення інших
пенсій чи доплат пов'язаних з
мінімальною пенсією за віком, оскільки
чинним законодавством не встановлено
іншого мінімального розміру пенсії за
віком.

Оскільки суд першої інстанції
правильно по суті вирішив спір, однак
при цьому не вирішив позовні вимоги
щодо виплати щорічної допомоги на
оздоровлення, колегія суддів визнає
можливим змінити постанову.

Відповідно до ст.201 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставами для зміни постанови або
ухвали суду першої інстанції є:
правильне по суті вирішення справи чи
питання, але із помилковим
застосуванням норм матеріального чи
процесуального права; вирішення не
всіх позовних вимог або питань.

Доводи апеляційних скарг не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 201, 205, 207, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м. Львова залишити
без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Залізничного районного суду
м. Львова від 23 листопада 2012 року по
справі №2а - 270/11 змінити.

Зобов'язати Залізничний відділ
соціального захисту населення
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради нарахувати та
виплатити ОСОБА_1 щорічну допомогу на
оздоровлення за 2010 рік у розмірі 5
мінімальних заробітних плат
відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та з
врахуванням виплачених сум.

В решті постанову Залізничного
районного суду м. Львова від 23
листопада 2012 року по справі №2а - 270/11-
залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, що беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
В. В. Клюба

Судді:
Р. В. Кухтей

І. О.
Яворський