Справа № 2-а-2925/10
Суддя: Попруга С. В.
Дата ухвалення: 2013-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2-а-2925/10 Головуючий у суді у 1
інстанції - Князєв В.Б.Номер
провадження 22-а/788/4702/13 Суддя-доповідач -
Попруга С. В. Категорія - 101
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2013 року
м.Суми

Колегія суддів Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого - Попруги С. В.,

суддів - Ведмедь Н. І.,
Рибалки В. Г.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні апеляційного
суду справу за апеляційною скаргою
Управління праці та соціального
захисту населення Сумської міської
ради

на рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 08 червня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Управління праці та соціального
захисту населення Сумської міської
ради

про зобов'язання до вчинення дій,

в с
т а н о в и л а :

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 08 червня 2010 року позов
задоволено.

Зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
Сумської міської ради провести
позивачу перерахунок та виплату
недоотриманої щорічної допомоги на
оздоровлення, як інваліду ІІ групи,
щодо захворювання яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати станом на березень 2009
р.

Зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
Сумської міської ради провести
позивачу перерахунок та виплату
недоотриманої щорічної допомоги до 5
травня як інваліду ІІ групи, виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком
станом на квітень2009 р.

В апеляційній скарзі відповідач,
оскаржуючи рішення суду, посилається
на неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права вказує, що
управління діяло в межах своїх
повноважень, передбачених
законодавством, виплати зазначених
щорічних допомог позивачу проведені
згідно з чинним законодавством і в
межах бюджетних асигнувань та просить
скасувати судове рішення та прийняти
нове про відмову в позові.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_3 є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
1 категорії, інвалід II групи,
захворювання якого пов'язане з роботою
по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС,
є прирівняним до інвалідів війни.
Отримує щорічну допомогу на
оздоровлення, відповідно до ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а також щорічну разову
грошову допомогу до 5 травня відповідно
до ст.13 Закону України «Про внесення
змін до Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту»..

Допомога на оздоровлення відповідно до
ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» виплачена позивачу у
квітні 2009 р. у розмірі 120 грн., а щорічна
разова грошова допомоги до 5 травня
відповідно до ст.13 Закону України «Про
внесення змін до Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» - у лютому 2009 р. у
розмірі 430 грн.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Так, приймаючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції врахував всі факти, що
входять до предмета доказування.
Обставини, якими мотивовано рішення
підтверджуються належними й
допустимими доказами, яким суд дав
оцінку з дотриманням вимог
процесуального закону, доведені
позивачем. Висновки суду по суті спору,
відповідають встановленим фактам,
протилежного відповідач не довів.

Суд першої інстанції дійшов цих
висновків з дотриманням та правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, на які послався у
рішенні.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду по суті спору не спростовують,
оскільки не підтверджуються належними
доказами, суперечать фактичним
обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини першої статті 46
Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також в старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Суб'єктами, які мають право на
компенсації за шкоду, заподіяну
здоров'ю, визначені статтею 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
є учасники ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, сім'ї, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, в даному випадку позивач.

Компенсаціями за шкоду, заподіяну
здоров'ю, є одноразова компенсація та
щорічна допомога на оздоровлення.

Вихідним критерієм нарахування цих
компенсацій є мінімальна заробітна
плата, розмір якої визначається на
момент виплати.

Постановами Кабінету Міністрів
України від 26 липня 1996 року № 836 "Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", 20 квітня 2007 року № 649 "Про
встановлення розмірів виплат деяким
категоріям громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
12 липня 2005 року № 562 "Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" встановлено розміри
компенсацій за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в абсолютних сумах.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру виплат позивачеві
застосуванню підлягають положення
статті 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», з урахуванням їх дії у
часі.

Статтею 71 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2009 рік
надано право Кабінету Міністрів
України встановлювати розміри
соціальних виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.

Кабінетом Міністрів України у
відповідних роках таке право
використано не було, а тому вказані
норми не підлягають застосуванню під
час визначення розміру виплат,
передбачених статтею 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" щорічно до 5
травня особам, зазначеним у цьому
Законі, виплачується разова грошова
допомога у кратному розмірі до
мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч.1 ст. 17-1 цього ж Закону
щорічну виплату разової грошової
допомоги до 5 травня: здійснюють органи
праці та соціального захисту населення
через відділення зв'язку або установи
банку.

Згідно Закону України "Про державний
бюджет України на 2009 рік" Кабінету
Міністрів України було надано право
встановлювати розміри соціальних
виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати в абсолютних сумах, у межах
передбачених відповідними бюджетними
програмами асигнувань.

З наведеного вбачається, що Закон
України "Про державний бюджет України
на 2009 рік" не встановлює конкретний
розмір разової грошової допомоги до 5
травня і не надає таке право Кабінету
Міністрів України, який уповноважено
лише встановлювати розміри соціальних
виплат, які залежать від мінімальної
заробітної плати, а не від мінімальної
пенсії за віком, як це передбачено
ст.ст.12-15 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту".

Виходячи з зазначеного, суд першої
інстанції обґрунтовано не прийняв до
уваги посилання відповідача на те, що
постановою Кабінету Міністрів України
№ 211 від 18.03.2009 року визначений інший
розмір разової грошової допомоги
учасникам війни, оскільки усі
підзаконні нормативно-правові акти
мають відповідати Конституції України
та Законам України, а в разі їх
невідповідності Законам чи
Конституції мають застосовувалися
відповідні положення закріплені в
Законі.

Тобто, колегія суддів, вважає, що розмір
разової грошової допомоги до 5 травня
за 2009 рік має бути встановлений
відповідно до Закону України „Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту", які підлягали
застосуванню до спірних правовідносин.

Інші доводи апеляційної скарги, за
встановлених обставин, не впливають на
висновки суду по суті спору.

Ураховуючи викладене, колегія суддів
також вважає, що відсутні порушення
норм процесуального права, що
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 КАС
України, Законом України "Про внесення
змін до розділу ХІІ "Прикінцеві
положення" Закону України "Про
судоустрій та статус суддів" щодо
передачі справ, пов'язаних із
соціальними виплатами" колегія суддів,
-

у х в а л и
л а:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Сумської міської ради залишити без
задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 08 червня 2010 року залишити
без змін

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і з
цього часу протягом двадцяти днів може
бути оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий -

Судді -