Справа № 2а-945/12
Суддя: Левицька Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2014р.
Справа № 9104/181354/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

Головуючого судді

Левицької Н.Г.,

судді

Обрізка І.М.,

судді

Сапіги В.П.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у місті Львові

апеляційну скаргу ОСОБА_1,
м.Івано-Фрнківськ

на постанову Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 25.10.2012р. у справі
№0907/2-а-14065/2011

за позовом ОСОБА_1, м.Івано-Фрнківськ

до Департаменту соціальної політики
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради,
м.Івано-Франківськ

про визнання дій неправомірними та
зобов'язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

14.10.2011р. позивач: ОСОБА_1 звернулась до
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області з позовом
до Департаменту соціальної політики
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання до вчинення дій, просила
визнати неправомірними дії
Департаменту соціальної політики
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради щодо
відмови ОСОБА_1 у виплаті допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку в розмірі прожиткового
мінімуму для працездатних осіб в
період з 01.11.2008р. по 01.11.2011р.; зобов'язати
Департамент соціальної політики
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради
провести перерахунок та виплату
недоплачених сум допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, виходячи з розміру
прожиткового мінімуму для
працездатних осіб, в період з 01.11.2008р. по
01.11.2011р., з врахуванням сум виплаченої
допомоги за вказаний період.

Постановою Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 25.10.2012р. у справі
№0907/2-а-14065/2011 у задоволенні позову
ОСОБА_1 до Департаменту соціальної
політики виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання до вчинення дій
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, його оскаржив позивач:
ОСОБА_1, яка у поданій апеляційній
скарзі, посилаючись на те, що при
винесенні даного рішення судом
неповністю з'ясовано обставини, які
мають значення для справи, висновки
суду не відповідають обставинам справи
та порушено норми матеріального та
процесуального права, просила
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову, якою позовні вимоги
задоволити у повному обсязі.

13.11.2014р. на адресу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від ОСОБА_1 надійшло клопотання про
розгляд справи за її відсутності.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, тому
колегія суддів, у відповідності до
вимог ст.197 КАС України, вважає можливим
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки таку може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача у
справі, перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги
у їх сукупності, колегія суддів
апеляційного суду приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
оскаржувану постанову суду першої
інстанції слід скасувати та прийняти
нову про часткове задоволення позовних
вимог, з огляду на наступне:

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
ОСОБА_1 у зв'язку із народженням дитини
отримує допомогу по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку у
розмірах, визначених ст.15 Закону
України "Про державну допомогу сім'ям з
дітьми", Постановами Кабінету
Міністрів України №1751 від 27.12.2001р. та
№57 від 22.02.2008р.

Спірні правовідносини, що виникли між
сторонами, регламентуються Законами
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням", "Про державну допомогу
сім'ям з дітьми" та іншими Законами і
нормативними актами, що регулюють
порядок та розміри виплати такої
допомоги.

Колегія суддів апеляційного суду
зазначає, що до 01.01.2007р. відносини щодо
виплати допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку
регулювалися Законом України "Про
державну допомогу сім'ям з дітьми" (далі
- Закон №2811-ХІІ), дія якого поширювалась
на осіб, не застрахованих в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (ст.13), та
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням" (далі - Закон №2240-III), який
поширював свою дію на застрахованих у
зазначеній системі осіб. Розмір
допомоги також визначався цими
Законами. Зокрема, ст.43 Закону №2240-III
було передбачено, що допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається
застрахованій особі у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, але не менше
розміру прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Пунктом 7 ст.71 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2007 рік"
(далі - Закон №489-V) дію ст.43 Закону №2240-III
на 2007 рік було зупинено.

Конституційний Суд України Рішенням
від 09.07.2007р. №6-рп/2007 положення п.7 ст.71
Закону №489-V визнав такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними) у частині зупинення
на 2007р. дії ст.43 Закону №2240-III.

01.01.2008р. набрав чинності Закон України
"Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" (далі -
Закон №107-VI).

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону №107-VI
були внесені відповідні зміни до
Закону №2811-ХІІ та Закону №2240-III.
Зокрема, змінами до ст.13 Закону №2811-ХІІ
його дію поширено на застрахованих
осіб, а із Закону №2240-III було виключено
статті 40-44.

Конституційний Суд України Рішенням
від 22.05.2008р. №10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону №107-VI, в тому числі й пункт 25
розділу II Закону №107-VI щодо виключення
статей 40-44 Закону №2240-III.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону №107-VI було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31.12.2008р.

Таким чином, з часу проголошення
Конституційним Судом України рішень
№6-рп/2007 та №10-рп/2008 відновлювали свою
дію вищезазначені положення Закону
№2240-III.

Статтею 46 Закону України від 26.12.2008р.
№835-VI "Про Державний бюджет України на
2009 рік" та статтею 45 Закону України від
27.04.2010р. №2154-VI "Про Державний бюджет
України на 2010 рік" (далі - Закон №2154-VI)
передбачено, що у 2009, 2010 роках допомога
по догляду за дитиною відповідно до
Закону №2240-ІІІ призначається і
здійснюється в розмірах і порядку,
визначених Кабінетом Міністрів
України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 27.12.2001р. №1751 саме
на виконання Закону №2811-ХІІ (пункт 1).
Новий акт уряду на виконання статті 45
Закону №2154-VI не приймався.

Розміри і порядок виплати допомоги
відповідно до Закону №2240-III на
виконання статті 45 Закону №2154-VI
Кабінетом Міністрів України не
визначалися.

Таким чином, з 01.01.2011р. існує дві
законодавчі норми щодо виплати
допомоги по догляду за дитиною у
розмірах, передбачених Законом №2811-ХІІ
та Законом №2240-ІІІ.

З огляду на наведене, оскільки
встановлено, що ОСОБА_1 є застрахованою
у системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування, то
за таких обставин апеляційний суд
приходить до висновку про те, що на
відносини щодо виплати їй допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку поширювалися норми
спеціального Закону (яким є Закон
№2240-III), відповідно до ст.43 якого
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Вказана позиція апеляційного суду
узгоджується з рішеннями Верховного
Суду України, зокрема, з постановами
від 18.06.2013р. у справі №21-209а13, від 02.07.2013р.
у справі №21-208а13, від 22.04.2014р. у справі
№21-73а14.

Відповідно до вимог ч.1 ст.244-2 КАС
України, рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України.

Відповідно до вимог ст.99 КАС України,
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня коли особа
дізналась або повинна була дізнатись
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Згідно із вимогами ст.100 КАС України,
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Колегія суддів апеляційного суду
зазначає, що позивач звернулась до суду
з адміністративним позовом 14.10.2011р.,
тобто з пропуском строку,
встановленого ст.99 КАС України,
позивачем не надано доказів того, що
нею було пропущено строк для звернення
до суду з поважних причин, відтак,
позовні вимоги позивача за період з
01.11.2008р. по 13.04.2011р. включно слід
залишити без розгляду.

За таких обставин, апеляційний суд
приходить до переконання про
підставність позовних вимог ОСОБА_1 в
частині виплати їй недоплаченої
щомісячної допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку за період з 14.04.2011р. по 01.11.2011р. в
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Крім цього, в силу положень ст.162 КАС
України, адміністративний суд,
встановивши, що відповідач порушив
норми права, які регулюють спірні
правовідносини, повинен визнати такі
дії протиправними і зобов'язати
відповідача провести нарахування та
виплату належних сум відповідно до
закону.

Із врахуванням наведених вище норм
законодавства та фактичних обставин
справи, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку про те, що судом
першої інстанції при розгляді
адміністративної справи зроблено
висновки, які не відповідають
обставинам справи, не дотримано норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Відповідно до вимог ст.202 КАС України,
суд апеляційної інстанції скасовує
судове рішення суду першої інстанції
та ухвалює нове рішення, у випадках
неповного з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
недоведеності обставин, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції вважає встановленими;
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання, а так
само розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участі в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглянув
справу.

Керуючись вимогами ст.ст.160, 195, 197, 198, 202,
205, 207, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України,

суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1,
м.Івано-Фрнківськ на постанову
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 25.10.2012р.
у справі №0907/2-а-14065/2011 за позовом
ОСОБА_1, м.Івано-Фрнківськ до
Департаменту соціальної політики
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради,
м.Івано-Франківськ про визнання дій
неправомірними та зобов'язання до
вчинення дій, - задоволити частково.

2. Постанову постанову
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 25.10.2012р.
у справі №0907/2-а-14065/2011 за позовом
ОСОБА_1, м.Івано-Фрнківськ до
Департаменту соціальної політики
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради,
м.Івано-Франківськ про визнання дій
неправомірними та зобов'язання до
вчинення дій, - скасувати та прийняти
нову, якою позовні вимоги позивача
задоволити частково.

3. Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Департаменту соціальної політики
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання до вчинення дій за період
з 01.11.2008р. по 13.04.2011р. включно залишити
без розгляду.

4. Визнати неправомірними дії
Департаменту соціальної політики
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради щодо
відмови нарахувати та виплатити ОСОБА_1
щомісячну допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку в розмірі, що встановлюється
правлінням Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом відповідно до ст.43 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням".

5. Зобов'язати Департамент соціальної
політики виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради
нарахувати та виплатити на користь
ОСОБА_1 щомісячну державну допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з 14.04.2011р. по
01.11.2011р. в розмірі, що встановлюється
правлінням Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом відповідно до ст.43 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та похованням"
та з врахуванням виплачених сум.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
Н.Г.
Левицька

Суддя
І.М.
Обрізко

Суддя
В.П.
Сапіга