Справа № 2а/0370/1565/12
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" грудня 2014 р. м. Київ
К/800/15319/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Голубєвої Г.К.

Суддів
Борисенко І.В.

Карася О.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Приватного підприємства
«Електроприладтехсервіс» на постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 21.02.2013 року
у справі №2а/0370/1565/12 за позовом
Приватного підприємства
«Електроприладтехсервіс» до Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Волинської області
Державної податкової служби про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство
«Електроприладтехсервіс» звернулось
до суду із позовом до Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Волинської області
Державної податкової служби про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від 03
березня 2012 року № та №.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 09.07.2012 року
у даній справі позов задоволено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 21.02.2013 року
скасовано постанову Волинського
окружного адміністративного суду від
09.07.2012 року та прийнято нове рішення про
відмову у задоволенні позову з мотивів
безпідставності заявлених вимог.

Не погодившись із постановою суду
апеляційної інстанції, позивач подав
касаційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 21.02.2013 року як таку, що прийнята з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, та залишити в
силі постанову суду першої інстанції,
оскільки скаржник вважає її такою, що
прийнята з правильним застосуванням
норм чинного законодавства.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами встановлено, що Луцькою ОДПІ
проведено позапланову виїзну
перевірку ПП «Електроприладтехсервіс»
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства по
взаємовідносинах з контрагентами.

Перевіркою встановлено порушення
частини першої статті 203, статей 215, 228,
662, 655, 628, 638, 664 ЦК України, пункту 138.2
статті 138, статті 185, пункту 186.1 статті 186,
пунктів 198.1, 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України, пункту 5.1, підпункту
5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3
статті 5 статті 5 Закону України від
28.12.1994 року №334/94-ВР «Про оподаткування
прибутку підприємств» (далі - Закон №
334/94-ВР).

За наслідками перевірки Луцькою ОДПІ
прийняті спірні податкові
повідомлення-рішення від 03 березня 2012
року за №, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток в розмірі 84246,00 грн. та №,
яким збільшено суму грошового
зобов'язання з ПДВ в розмірі 81151,25 грн.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позову, апеляційний суд виходив з того,
що позивачем не доведено можливість
реального виконання господарських
операцій між ним та його контрагентами.

Однак, з такими висновками
апеляційного суду колегія суддів не
погоджується з огляду на таке.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону № 334/94-ВР
встановлено, що валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

У п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу
України встановлено, що витрати, які
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються, зокрема, із
витрат операційної діяльності та інших
витрат.

Згідно пп. 138.1.1 п. 138.1, п.138.6 наведеної
статті витрати операційної діяльності
включають собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати. Собівартість
придбаних та реалізованих товарів
формується відповідно до ціни їх
придбання з урахуванням ввізного мита
і витрат на доставку та доведення до
стану, придатного для продажу.

За приписами п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів.

Відповідно до п. 138.4 та п. 138.5 ст. 138
Податкового кодексу України витрати,
що формують собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг. Інші
витрати визнаються витратами того
звітного періоду, в якому вони були
здійснені згідно з правилами ведення
бухгалтерського обліку, з урахуванням
того, що датою здійснення витрат,
нарахованих платником податку у
вигляді сум податків та зборів,
вважається останній день звітного
податкового періоду, за який
проводиться нарахування податкового
зобов'язання з податку та збору.

Згідно з абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону №
334/94-ВР не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Судом першої інстанції вірно
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що всі необхідні
первинні бухгалтерські документи є в
наявності у позивача.

Згідно з п. 5.11 ст. 5 Закону № 334/94-ВР
встановлення додаткових обмежень щодо
віднесення витрат до складу валових
витрат платника податку, крім тих, що
зазначені у цьому Законі, не
дозволяється.

Право на віднесення сум податку до
податкового кредиту, згідно з пп. «а»
п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України,
виникає у разі здійснення операцій з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Не відносяться до податкового кредиту,
згідно з пунктом 198.6 цієї статті, суми
податку, сплаченого (нарахованого) у
зв'язку з придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту (п.
201.10 ст. 201 ПК України).

При цьому, згідно з п. 201.8 ст. 201 ПК
України, право на нарахування податку
та складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Як було вірно встановлено судом першої
інстанції, факт здійснення
господарських операцій між позивачем
та його контрагентами підтверджується
наявними в матеріалах справи
первинними документами, виписаними
позивачу його контрагентами.

Доводи відповідача про нікчемність
угод, укладених між позивачем його
контрагентами, судом першої інстанції
правомірно не прийняті до уваги,
оскільки в матеріалах справи відсутні
належні та допустимі докази на
підтвердження такого факту.

За таких обставин місцевий
адміністративний суд дійшов
обґрунтованого висновку щодо
необхідності задоволення позовних
вимог, правильно застосувавши норми
матеріального та процесуального права
до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 226 КАС України суд
касаційної інстанції скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції та
залишає в силі рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено відповідно до
закону і скасоване або змінене
помилково.

З огляду на вказані обставини колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України приходить до висновку про
скасування постанови апеляційного
суду з підстав невідповідності її
нормам матеріального та
процесуального права, та залишенні в
силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 220, 223, 226, 230, 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд , -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Приватного
підприємства
«Електроприладтехсервіс»
задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 21.02.2013 року
скасувати та залишити в силі постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 09.07.2012 року
по справі №2а/0370/1565/12.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили та може
бути переглянута Верховним Судом
України в порядку передбаченому ст. ст.
235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписБорисенко І.В. підписКарась О.В.