Справа № 2а-19178/10/2670
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2014 року м. Київ
К/9991/16130/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого: Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції у місті Києві по роботі з
великими платниками податків

на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 січня 2011 року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 04 березня
2011 року

у справі № 2а-19178/10/2670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Спеціальне
підприємство «Голографія»

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції у місті Києві по
роботі з великими платниками податків

про визнання дій протиправними, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Спеціальне
підприємство «Голографія» (далі -
позивач) звернулось до суду з позовом
до Спеціалізованої державної
податкової інспекції у місті Києві по
роботі з великими платниками податків
(далі - відповідач) про визнання
протиправними дій СДПІ у м. Києві по
роботі з ВПП з розподілу сплачених ТОВ
«СП «Голографія» 2850000,00 грн. поточних
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість у червні - жовтні 2010
року на погашення податкового боргу та
пені; зобов'язання СДПІ у м. Києві по
роботі з ВПП зарахувати сплачені у
червні - жовтні 2010 року до державного
бюджету 2850000,00 грн. в рахунок погашення
поточних податкових зобов'язань ТОВ
«СП «Голографія» з податку на додану
вартість.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 січня 2011 року позов задоволено
частково. Визнано протиправними дії
СДПІ у місті Києві по роботі з ВПП щодо
розподілу сум, сплачених ТОВ «СП
«Голографія» платіжними дорученнями
від 07 червня 2010 року № 10340, від 09 червня
2010 року № 10406, від 11 червня 2010 року №10432,
від 07 липня 2010 року № 10829, від 12 липня 2010
року № 10861, від 10 серпня 2010 року № 11335,
від 11 серпня 2010 року № 11355, від 19 серпня
2010 року № 11444, від 21 вересня 2010 року №
11874, від 04 жовтня 2010 року №12118.
Зобов'язано СДПІ у місті Києві по
роботі з ВПП здійснити зарахування сум,
сплачених ТОВ «СП «Голографія»
платіжними дорученнями від 07 червня 2010
року № 10340, від 09 червня 2010 року №10406,
від 11 червня 2010 року № 10432, від 07 липня
2010 року № 10829, від 12 липня 2010 року №10861,
від 10 серпня 2010 року № 11335, від 11 серпня
2010 року № 11355, від 19 серпня 2010 року № 11444,
від 21 вересня 2010 року №11874, від 04 жовтня
2010 року №12118, відповідно до призначення
платежу у платіжних дорученнях. В решті
позову відмовлено. Судові витрати в
сумі 3,40 грн. присуджено на користь ТОВ
«СП «Голографія» за рахунок Державного
бюджету України.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 04 березня
2011 року постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 січня 2011 року залишено без змін.

В касаційній скарзі СДПІ у місті Києві
по роботі з ВПП, посилаючись на
порушення судами попередніх інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 21 січня 2011 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 04 березня
2011 року і ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

У запереченні на касаційну скаргу ТОВ
«СП «Голографія», посилаючись на те, що
постанова Окружного адміністративного
суду міста Києва від 21 січня 2011 року та
ухвала Київського апеляційного
адміністративного суду від 04 березня
2011 року є законними та обґрунтованими,
а положення касаційної скарги жодним
чином це не спростовують, просить
відмовити в задоволенні касаційної
скарги та залишити без змін рішення
судів першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів,
враховуючи межі касаційної скарги,
дійшла висновку, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

ТОВ «СП «Голографія» згідно платіжних
доручень №10340 від 07 червня 2010 року з
визначенням призначення платежу:
«Сплата податку на додану вартість за
травень 2010 року», №10406 від 09 червень 2010
року з визначенням призначення
платежу: «Сплата податку на додану
вартість за травень 2010 року», №10432 від 11
червня 2010 року з визначенням
призначення платежу: «Сплата податку
на додану вартість за травень 2010 року»,
№10829 від 07 липня 2010 року з визначенням
призначення платежу: «Сплата податку
на додану вартість за червень 2010 року»,
№10861 від 12 липня 2010 року з визначенням
призначення платежу: «Сплата податку
на додану вартість за червень 2010 року»,
№11335 від 10 серпня 2010 року. з визначенням
призначення платежу: «Сплата податку
на додану вартість за липень 2010 року»,
№11355 від 11 серпня 2010 року з визначенням
призначення платежу: «Сплата податку
на додану вартість за липень 2010 року»,
№11444 від 19 серпня 2010 року з визначенням
призначення платежу: «Сплата податку
на додану вартість за липень 2010 року»,
№11874 від 21 вересня 2010 року з
визначенням призначення платежу:
«Сплата податку на додану вартість за
серпень 2010 року», №12118 від 04 жовтня 2010
року з визначенням призначення
платежу: «Сплата податку на додану
вартість за вересень 2010 року», були
перераховані кошти до Державного
бюджету України (арк. справи 10-19).

В свою чергу, СДПІ у місті Києві по
роботі з ВПП на підставі абзацу 2
підпункту 16.3.3 пункту 16.3 статті 16 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» прийняла повідомлення:
№99509 від 07 червня 2010 року,
№00170 від 09 червня 2010 року,
№00834 від 11 червня 2010 року,
№07038 від 07 липня 2010 року,
№08232 від 12 липня 2010 року,
№16134 від 10 серпня 2010 року,
№16603 від 11 серпня 2010 року,
№18926 від 19 серпня 2010 року,
№26835 від 21 вересня 2010 року,
№30376 від 04 жовтня 2010 року, якими
здійснила розподіл сплачених ТОВ «СП
«Голографія» сум податкового
зобов'язання на погашення податкового
боргу та пені (арк. справи 20-29).

Суд першої інстанції, частково
задовольняючи позовні вимоги, з
висновками якого погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що норма пункту 7.7 статті 7 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» не встановлює право чи
обов'язок саме органу державної
податкової служби якимось чином
змінювати податкові зобов'язання, в
рахунок сплати яких платник податків
спрямував кошти, у зв'язку з чим у
податкового органу були відсутні
підстави для розподілу зазначених сум
в рахунок погашення податкового боргу
та пені спірними повідомленнями.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій, з огляду на наступне.

Пунктом 7.7 статті 7 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) визначений
принцип рівності бюджетних інтересів.
Установлено, що податковий борг
погашається попередньо погашенню
податкових зобов'язань, які не є
податковим боргом, у порядку
календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) - у
рівних пропорціях.

Як визначено підпунктом 7.1.1 пункту 7.7
статті 7 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин), джерелами самостійної
сплати податкових зобов'язань або
податкового боргу платника податку є
будь-які власні кошти такого платника
податку. Отже, грошовий платіж є єдиною
формою сплати податкових зобов'язань і
погашення податкового боргу.

Згідно з пунктом 6 статті 7 Закону
України «Про Національний банк
України» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
Національний банк України визначає
систему, порядок і форми платежів.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затвердженої постановою
Правління Національного банку України
від 21 січня 2004 року №22 (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин), кошти з рахунків
клієнтів банки списують лише за
дорученнями власників цих рахунків
(включаючи договірне списання коштів
згідно з главою 6 цієї Інструкції) або
на підставі платіжних вимог стягувачів
у разі примусового списання коштів
згідно з главою 5 цієї Інструкції.

При цьому, згідно з пунктом 3.8
зазначеної Інструкції (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) реквізит «Призначення
платежу» платіжного доручення
заповнюється платником так, щоб
надавати повну інформацію про платіж
та документи, на підставі яких
здійснюється перерахування коштів
отримувачу. Повноту інформації
визначає платник з урахуванням вимог
законодавства України. Платник
відповідає за дані, що зазначені в
реквізиті платіжного доручення
«Призначення платежу». Банк перевіряє
заповнення цього реквізиту на
відповідність установленим вимогам
лише за зовнішніми ознаками.

Колегія суддів відзначає, що право
визначати призначення платежу
відповідно до чинного законодавства
України належить виключно платнику.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Законом України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин),
який є спеціальним законом з питань
оподаткування і установлює порядок
погашення зобов'язань юридичних або
фізичних осіб перед бюджетами та
державними цільовими фондами з
податків і зборів (обов'язкових
платежів), нарахування і сплати пені та
штрафних санкцій, що застосовуються до
платників податків, визначено
вичерпний перелік заходів, які
вживаються контролюючим органом з
метою погашення платниками податків
податкового боргу. Серед таких заходів
немає зміни призначення платежу,
самостійно визначеного платником
податків.

Таким чином, у разі недотримання
платником податків порядку погашення
податкового боргу та виконання
податкових зобов'язань, передбаченого
пунктом 7.7 статті 7 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), податковий
орган не наділений правом чи обов'язком
змінювати призначення платежу,
визначене платником податків.

За таких обставин, суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку, що самостійне зарахування
податковим органом сплачених
платником податку сум у рахунок
податкового боргу або тих податкових
зобов'язань, які не вказані в
призначенні платежу під час
перерахування платником податків
коштів до бюджету, є неправомірним.

Відповідно до підпункту 16.3.3 пункту 16.3
статті 16 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин) при частковому
погашенні податкового боргу сума такої
частки визначається з урахуванням
пені, нарахованої на таку частку.
Податковий борг, що погашається
частково, сплачується разом зі сплатою
пені, нарахованої відповідно до такої
частки, єдиним платіжним документом, в
якому суми такого податкового боргу та
такої пені визначаються окремо.
Платіжні документи, які не містять
окремо виділену суму податкового боргу
та суму пені, не приймаються до
виконання. Якщо платник податків не
сплачує пеню разом зі сплатою
податкового боргу (його частини) або не
визначає її окремо у платіжному
документі (чи визначає з порушенням
зазначеної пропорції), то податковий
орган самостійно здійснює розподіл
такої сплаченої суми на суму, що
спрямовується на погашення такого
податкового боргу (його частини), та
суму, що спрямовується на погашення
пені, нарахованої на суму такого
погашеного податкового боргу (його
частини), та надсилає такому платнику
податків повідомлення, в якому
міститься зазначена інформація.

З огляду на те, що позивач фактично
сплачував не податковий борг, а поточні
платежі з податку на додану вартість у
розмірах, що відповідають
задекларованим сумам платежу
поточного звітного місяця, при цьому
пеня позивачу окремо не виставлялася,
колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій
про відсутність у податкового органу
підстав для розподілу зазначених сум в
рахунок погашення податкового боргу та
пені спірними повідомленнями.

За таких обставин, суди попередніх
інстанцій дійшли правомірного
висновку, з яким погоджується суд
касаційної інстанції, про наявність
підстав для часткового задоволення
позовних вимог.

Доводи касаційної скарги
вищевикладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга СДПІ у місті Києві по роботі з
ВПП підлягає залишенню без
задоволення, а постанова Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 січня 2011 року та ухвала Київського
апеляційного адміністративного суду
від 04 березня 2011 року підлягають
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції у місті
Києві по роботі з великими платниками
податків залишити без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 21 січня 2011 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 04 березня
2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна