Справа № 872/12892/13
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"01" квітня 2014 р. справа №
804/4650/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко
О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко
В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання
Фастовській М.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Інспекції з питань
захисту прав споживачів у
Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
03.06.2013 р. у справі № 804/4650/13-а

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1

до Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Дніпропетровській
області

про скасування постанови, -

встановив:

У квітні 2013 року позивач звернувся до
суду першої інстанції з позовом, в
якому просив:

- визнати позапланову перевірку з
питань дотримання законодавства про
захист прав споживачів позивачем,
проведену спеціалістом Інспекції з
питань захисту прав споживачів у
Дніпропетровській області, за
результатами якої складений Акт № 001799
перевірки дотримання законодавства
про захист прав споживачів від 18
березня 2013 року недійною;

- скасувати постанову № 217 про
накладення на позивача стягнень
передбачених статтею 23 Закону України
"Про захист прав споживачів", і прийняту
виконуючим обов'язки заступника
начальника Інспекції з питань захисту
споживачів у Дніпропетровській
області 25 березня 2013 року.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
03.06.2013 р. позов задоволено частково, а
саме:

- визнано протиправною та скасовано
постанову № 217 про накладення на
фізичну особу-підприємця ОСОБА_1,
реєстраційний номер картки платника
податків НОМЕР_1, стягнень передбачених
статтею 23 Закону України "Про захист
прав споживачів", прийняту виконуючим
обов'язки заступника начальника
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Дніпропетровській
області 25 березня 2013 року.

В іншій частині позову - відмовлено.

Постанова в частині задоволення позову
мотивована тим, що відповідачем під час
проведення перевірки не було
встановлено та не підтверджено
належними доказами в судовому
засіданні факт відсутності необхідної,
доступної, достовірної та своєчасної
інформації про продукцію, а отже, факт
порушення позивачем вимог Закону
України "Про захист прав споживачів" є
не доведеним; прийнята відповідачем
постанова № 217 від 25.03.2013 р. не
відповідає положенню п. 7 ч. 1 ст. 23
Закону України "Про захист прав
споживачів".

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач оскаржив
її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати постанову
суду першої інстанції та ухвалити нову
- про відмову в задоволенні позову.

Представник позивача у судовому
засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечував.

Представник відповідача, належним
чином повідомлений про дату, час та
місце розгляду справи, у судове
засідання не з'явився, що не
перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши пояснення представника
позивача, дослідивши докази, наявні в
матеріалах справи, перевіривши в межах
доводів апеляційної скарги дотримання
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
апеляційний суд дійшов висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
знайшло своє підтвердження під час
розгляду апеляційної скарги, що , 20
лютого 2013 року до Інспекції з питань
захисту прав споживачів у
Дніпропетровській області надійшло
звернення ОСОБА_3 з приводу усного
договору на туристичне обслуговування
між ОСОБА_3 та позивачем про
організацію та проведення туру в
Австрію на дві особи: ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

На підставі направлення №447/15/372 від
15.03.2013 року на проведення позапланової
перевірки, підставою якої стало
звернення споживача ОСОБА_3 із заявою
про порушення його прав, 18 березня 2013
року спеціалістом Держспоживінспекції
у Дніпропетровській області була
проведена перевірка дотримання
законодавства про захист прав
споживачів ФОП ОСОБА_1, за результатом
якої було складено Акт №001799.

Відповідно до Акту від 18 березня 2013
року №001799 відповідачем встановлено
порушення позивачем п.п. 3, 6, 12 ч.1 ст.15
Закону України "Про захист прав
споживачів".

Позивач в Акті від 18 березня 2013 року
№001799 заперечував проти висновків акту,
зазначив, що всю необхідна достовірна
інформація стосовно організації туру
споживачу було надано.

25 березня 2013 року виконуючий обов'язки
заступника начальника інспекції з
питань захисту прав споживачів у
Дніпропетровській області на підставі
Акту від 18 березня 2013 року № 001799
прийняв постанову про накладення на
фізичну особу-підприємця ОСОБА_1
стягнень, передбачених статтею 23
Закону України "Про захист прав
споживачів" № 17, у вигляді штрафу у
розмірі 8 250 грн. за порушення позивачем
п.п. 3, 6, 12, ч. 1 ст. 15 Закону України "Про
захист прав споживачів", а саме: не
надання туристу, який не має
спеціальних знань про властивості та
характеристики продукції, комплексу
туристичних послуг, яку він придбаває
до укладення договору на туристичне
обслуговування; необхідної, доступної,
достовірної та своєчасної інформації
про продукцію, комплекс туристичних
послуг, які входять до складу туру, яка
мала б забезпечити можливість її
свідомого і компетентного вибору в
частині відсутності інформації щодо
умов та правил придбання продукції,
комплексу туристичних послуг, які
входять до складу туру, згідно наданих
туристу калькуляцій; відсутності даних
про основні властивості продукції,
найменування та місцезнаходження
виробника (виконавця) комплексу
туристичних послуг, які входять до
складу туру.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
неправомірність постанови відповідача
від 25.2.2013 року №217, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до агентського договору про
реалізацію туристичних продуктів № 4683
від 10.04.2012 року, туристичним оператором,
що доручає реалізацію туристичного
продукту є ТОВ "Тез Тур". Позивач за цим
договором є турагентом, в обов'язок
якого покладено до укладання договору
на туристичне обслуговування надати
туристу інформацію, визначену ч. 4 ст. 191
Закону України "Про туризм" та
Договором; приймати від туриста або
юридичної особи плату за тур продукт
шляхом безготівкового рахунку або
готівкою; після укладання договору на
туристичне обслуговування надавати
туроператору послуги з доведення до
туристів (юридичних осіб) інформації,
яка стосується замовленого тур
продукту тощо. Також, за умовами
договору, турагент гарантує
туроператору виконання (є поручителем
перед туроператором) туристом усіх
грошових зобов'язань, що виникають у
нього за договором на туристичне
обслуговування.

У даному випадку ОСОБА_3 звернувся до
позивача з приводу організації туру в
Австрію в період з 02.02.2013 року по 09.02.2013
року.

Позивачем було запропоновано укласти
договір на подальше обслуговування та
наданий споживачу примірник договору
для ознайомлення та калькуляцію № 1 від
17 січня 2013 року на суму 5000 грн. і
калькуляцію № 2 від 18 січня 2013 року на
суму 22500 грн., рахунок-фактура № 96240,
однак договір на туристичне
обслуговування споживачем не був
підписаний, а отже не укладений.

Також 18 січня 2013 позивачем була
заброньована заявка № 12806937.

У лютому 2013 року позивачем була
отримана заява від ОСОБА_3, в якій
останній вказував на факт укладення з
туристичним оператором угоди про
надання туру. Також споживач вказував,
що оплачена послуга йому не надана.

До вказаної заяви були додані
квитанції, згідно з якими громадянка
ОСОБА_4 сплатила на користь TOB "ТЕЗ ТУР"
грошові кошти (квитанція від 21.01.2013 p. на
суму 25032,89 грн., квитанція від 04.03.2013 p. на
суму 1416,31 грн.).

При цьому, як в своїх поясненнях в
період перевірки, так і в позовній
заяві позивачем вказано, що грошові
кошти за надання туристичних послуг по
заявці № 12806937 вона не отримувала,
договір на туристичне обслуговування з
ОСОБА_3 не укладала, а тому туристичні
послуги останньому не надавала.

Належних доказів, які б підтверджували
факт отримання позивачем грошових
коштів від ОСОБА_3 або ОСОБА_4 у
матеріалах перевірки не міститься.
Також при проведенні перевірки
відповідачем не встановлювався факт
укладання ОСОБА_3 договору на
туристичне обслуговування з TOB "ТЕЗ
ТУР".

Статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", встановлені
вимоги до первинних документів, які є
підставою для бухгалтерського та
податкового обліку. Згідно з даною
нормою, підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Дія контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, і одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно до п. 2.5 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, який
затверджений наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995 року № 88 та
зареєстрований в Міністерстві юстиції
України 05.06.95 році за № 168/704, документ
може бути підписаний особисто, із
застосуванням факсиміле, штампу,
символу або іншим механічним чи
електронним способом посвідчення.
Підписи осіб, відповідальних за
складання первинних документів на
обчислювальних машинах та інших
засобах організаційної техніки,
виконуються у вигляді паролю або іншим
способом авторизації, що дає змогу
однозначно ідентифікувати особу, яка
здійснила господарську операцію.

З огляду на викладене, калькуляції
надані відповідачем, не відповідають
вимогам Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність" і не підтверджують сплату
коштів або існування договірних
відносин між позивачем та споживачем.

За результатами перевірки, на підставі
акта від 18.03.2013 № 001799 відповідачем
прийнята постанова № 217 від 25.03.2013 про
накладення стягнень, передбачених ст. 23
Закону України "Про захист прав
споживачів", зокрема встановлено
порушення п.п. 3, 6, 12 ч. 1 ст. 15 Закону
України "Про захист прав споживачів".
При цьому, згідно вказаного акту
перевірки, у детальному описі
виявленого порушення не вказано, у який
саме спосіб відповідна інформація мала
бути доведена споживачеві.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 23 Закону
України "Про захист прав споживачів",
суб'єкти господарювання несуть
відповідальність у разі порушень
законодавства про захист прав
споживачів зокрема за відсутність
необхідної, доступної, достовірної та
своєчасної інформації про продукцію,
комплекс туристичних послуг.

Згідно ст. 19-1 Закону України "Про
туризм", будь-яка інформація, надана
туроператором (турагентом), повинна
містити достовірні відомості про умови
договору на туристичне обслуговування.

Інформація про умови надання
туристичних послуг, яку туроператор
(турагент) поширює до укладення
договору на туристичне обслуговування,
має доводитися у доступній, наочній
формі, бути розбірливою, зрозумілою та
містити відомості про:

1) місце надання туристичних послуг,
програму туристичного обслуговування;

2) характеристику транспортних засобів,
що здійснюють перевезення, зокрема їх
вид і категорію;

3) характеристику готелів та інших
об'єктів, призначених для надання
послуг з тимчасового розміщення, у тому
числі місце їх розташування, категорію,
відомості про підтвердження
відповідності послуг готелю
встановленим вимогам, строки і порядок
оплати готельного обслуговування;

4) види і способи забезпечення
харчування під час туристичної
подорожі;

5) мінімальну кількість туристів у
групі, а також інформування туриста про
те, що туристична подорож не
відбудеться через недобір групи, не
пізніше ніж за три дні до початку
туристичної подорожі;

6) ціну туристичних послуг.

Туроператор (турагент) зобов'язаний
додержуватися умов надання комплексу
туристичних послуг, про які був
поінформований споживач до укладення
договору на туристичне обслуговування,
крім випадків, коли про зміну таких
умов повідомлено споживача до
укладення договору або якщо зміни
внесено на підставі угоди, укладеної
між сторонами договору.

До укладення договору на туристичне
обслуговування споживачеві
туристичного продукту надається
інформація про:

1) основні вимоги до оформлення
в'їзних/виїзних документів (паспорт,
дозвіл (віза) на в'їзд/виїзд до країни
тимчасового перебування), у тому числі
строк їх оформлення;

2) медичні застереження стосовно
здійснення туристичної подорожі,
зокрема протипоказання через певні
захворювання, особливості фізичного
стану (фізичні недоліки) і вік туристів,
а також умови безпеки туристів у країні
(місці) тимчасового перебування;

3) туроператора (турагента), його
місцезнаходження, поштові реквізити,
контактний телефон, наявність ліцензії
на провадження туристичної діяльності,
сертифікатів відповідності та інші
відомості відповідно до законодавства
про захист прав споживачів;

4) керівника групи та засоби зв'язку з
ним у разі здійснення туристичної
подорожі за кордон чи перебування за
кордоном неповнолітньої та/або
малолітньої особи з метою встановлення
законними представниками
неповнолітньої або малолітньої особи
прямого зв'язку з нею;

5) час та місце проміжних зупинок і
транспортних сполучень та категорію
місця, яке споживач займатиме в певному
виді транспортного засобу;

6) види і тематику екскурсійного
обслуговування, порядок здійснення
зустрічей і проводів, супроводу
туристів;

7) стан навколишнього природного
середовища, санітарного та
епідеміологічного благополуччя;

8) назву, адресу та контактний телефон
представництв туроператора або
організації (організацій),
уповноваженої туроператором на
прийняття скарг і претензій туристів, а
також адреси і телефони дипломатичних
установ України у країні (місці)
тимчасового перебування або місцевих
служб, до яких можна звернутися у разі
виникнення труднощів під час
туристичної подорожі;

9) порядок забезпечення туроператором
обов'язкового та/або добровільного
страхування туристів, розмір, порядок і
умови виплати страхового
відшкодування, а також можливість та
умови добровільного страхування
витрат, пов'язаних з розірванням
договору на туристичне обслуговування
за ініціативою туриста, страхування
майна;

10) розмір фінансового забезпечення
туроператора (турагента) на випадок
його неплатоспроможності (банкрутства)
та кредитну установу, яка надала таке
забезпечення.

Як вбачається зі змісту скарги
споживача ОСОБА_2, останньому після
бронювання замовлення туру до
укладання договору на туристичне
обслуговування консульською установою
відповідної країни було відмовлено у
видачі візи, у зв'язку з чим споживач
вимагав повернення коштів, звертаючись
безпосередньо до позивача, з якою
договір на туристичне обслуговування
ним не укладався.

Під час розгляду справи судом першої
інстанції відповідач пояснив, що
споживачем ОСОБА_2 не була отримана
повна та достовірна інформація щодо
умов надання комплексу туристичних
послуг, зокрема яка б стосувалася умов
повернення коштів.

Проте, ст. 19-1 Закону України "Про туризм"
обов'язковість надання такої
інформації не встановлена, а також не
встановлений спосіб надання такої
інформації, крім того, таку інформацію
містить договір на туристичне
обслуговування від 18.01.2013, який ОСОБА_2
отримав для вивчення, проте з ФОП
ОСОБА_1 не укладав.

Постановою від 25.03.2013 р. № 217 на підставі
п. 7 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про захист
прав споживачів" на позивача накладено
штрафну санкцію у розмірі тридцяти
відсотків вартості одержаної для
реалізації партії товару, виконаної
роботи, наданої послуги. Розраховуючи
штрафну санкцію відповідач виходив з
суми 27500 грн. (5000+22500), яка вказана у
калькуляціях від 17 та 18 січня 2013 р., а
також відображена у договорі на
туристичне обслуговування № 1/18.01.13 від
18.01.2013. Проте, факт отримання позивачем
коштів від споживача ОСОБА_2 за надання
послуги перевіркою не встановлений.
Крім того, копії банківських квитанцій
про сплату за послуги отримувачу ТОВ
"ТЕЗ ТУР" особою ОСОБА_4 свідчать про
сплату суми у 26449,20 грн., тобто меншу за
ту, з якої розрахована сума штрафу.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про протиправність
постанови відповідача від 25.03.2013 року №
217.

За таких обставин, колегія суддів
доходить висновку, що суд першої
інстанції об'єктивно, повно, всебічно
дослідив обставини, які мають суттєве
значення для вирішення справи, та
ухвалив судове рішення без порушення
норм матеріального і процесуального
права; доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а тому постанову слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Інспекції з питань
захисту прав споживачів у
Дніпропетровській області залишити
без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
03.06.2013 р. у справі № 804/4650/13-а залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України в
порядку та строки, визначені ст. 212
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
О.М. Панченко

Суддя:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун