Справа № 9101/33406/2011
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2011-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2011 р. справа № 2а-65/11

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого
судді: Чепурнова
Д.В.

суддів:
Богданенка І.Ю. Сафронової С.В.

при секретарі судового
засідання: Поспєловій А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Софіївському районі
Дніпропетровської області

на постанову Софіївського районного
суду Дніпропетровської області від 14
січня 2011 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Софіївському районі
Дніпропетровської області про
визнання дій протиправними та
зобов’язання здійснити перерахунок
пенсії, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним
позовом до суду, в якому просив визнати
протиправними дії відповідача по
нарахуванню та виплаті не в повному
обсязі державної та додаткової пенсії
відповідно до ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Зобов’язати відповідача здійснити
перерахунок та виплату пенсії
(основної та додаткової) відповідно до
ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»з 01.06.2010
року виходячи з розміру 6 мінімальних
пенсій за віком та 50 % мінімальної
пенсії за віком, що розраховується
залежно від розміру прожиткового
мінімуму для непрацездатних осіб.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що
він є учасником ліквідації аварії на
ЧАЕС 1 категорії, інвалідом 3-ї групи.
Саме в порядку ст. 50 та ч.4 ст.54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської
катастрофи»йому була призначена
пенсія. Однак призначена і виплачена
вона відповідачем у розмірі, значно
меншому, ніж це передбачено вказаним
Законом.

Постановою Софіївського районного
Дніпропетровської області від 14 січня
2011 року позовні вимоги було
задоволено. Визнано незаконною
бездіяльність Управління Пенсійного
фонду України в Софіївському районі
Дніпропетровської області щодо не
вчинення дій стосовно перерахунку та
виплати пенсії по інвалідності
(основної та додаткової) відповідно
ст. 50, ч. 4 ст. 54, ч.3 ст. 67 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», виходячи з
розміру шести мінімальних пенсій за
віком та 50 % мінімальної пенсії за
віком, що розраховується залежно від
розміру прожиткового мінімуму для
непрацездатних осіб. Зобов’язано
відповідача провести позивачу
перерахунок та виплату пенсії, як
учаснику ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС, особі, постраждалій внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1-ї
категорії, інваліду 3 групи по
захворюванням, пов’язаних з роботами
по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС
за період з 01.06.2010 року по день
прийняття рішення, тобто 14.01.2011 року та
сплатити заборгованість по пенсії за
вказаний період, виходячи з розміру 6
мінімальних пенсій за віком та 50%
мінімальної пенсії за віком, що
розраховуються залежно від розміру
прожиткового мінімуму для
непрацездатних осіб з урахуванням
різниці, яка була виплачена у цей
період.

В апеляційній скарзі Управління
Пенсійного фонду України в
Софіївському районі
Дніпропетровської області просить
постанову суду в частині задоволених
вимог скасувати, та прийняти нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову у повному обсязі. Посилається на
те, що розмір мінімальної пенсії за
віком, який застосовувався ними для
перерахунку пенсії становить 19,91 грн.,
що відповідає постанові Кабінету
Міністрів України №1 від 03.01.2002 року.
Крім того пенсія позивачу виплачується
відповідно до розмірів встановлених
постановами Кабінету Міністрів
України.

В судове засідання апеляційної
інстанції сторони не з’явились, про
час та місце слухання справи
повідомлялися належним чином, а тому
відповідно до ст. 41 КАС України
фіксування судового засідання не
здійснюється.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню виходячи з наступного.

Посвідченням серії А № 099520
підтверджено, що позивач є
постраждалим внаслідок Чорнобильської
катастрофи 1 категорії (а.с.10).
Відповідно до довідки МСЕК останньому
встановлена ІІІ група інвалідності.
Інвалідність пов’язана з ліквідацією
наслідків аварії на ЧАЕС .

Відповідно до частини першої статті 46
Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України від 28 лютого 1991 року №
796-ХІІ «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Згідно з частиною четвертою статті 54
Закону № 796-ХІІ в усіх випадках розмір
пенсій для інвалідів IIІ групи, щодо
яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не може
бути нижчим 6 мінімальних пенсій за
віком. Статтею 50 названого Закону
визначено, що особам віднесеним до
категорії першої призначається
щомісячна додаткова пенсія: для
інвалідів 3 групи у розмірі 50%
мінімальної пенсії за віком.

Право позивача на отримання пенсії у
розмірі не менше 6 мінімальних пенсій
за віком та щомісячної додаткової
пенсії за шкоду завдану здоров’ю не
залежить від наявності чи відсутності
грошових коштів та належного
фінансування, як на тому наполягав
відповідач, таке право надане державою
і закріплено Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Оскільки таке право декларовано
державою, то відповідно держава, через
створені нею органи, в даному випадку
пенсійні органи, і несе обов’язок по
своєчасній та повній виплаті пенсії
саме у розмірах, які нею ж визначені та
закріплені в Законі.

Крім цього, і практика Європейського
суду з прав людини, яка відповідно до
ст. 17 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини»є
джерелом права, свідчить про те, що
органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів як на
причину невиконання своїх обов’язків (
справа «Кечко проти України», рішення
від 08.11.2005р.).

Наявність у позивача права щодо
отримання пенсії у розмірах, які
визначені Законом України № 796-ХІІ є
визначальною для вирішення вказаного
спору, крім того, це право гарантується
Конституцією України (ч.2 ст.46
Конституції України).

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з положеннями частини четвертої
статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що при визначенні розміру пенсії
позивачеві застосуванню підлягають
статті 50 та 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,а не
постанови Кабінету Міністрів України,
які істотно звужують обсяг
встановлених законом прав.

Колегія суддів не приймає до уваги
посилання відповідача на частину п'яту
статті 54 Закону № 796-ХІІ, якою
передбачено, що порядок обчислення
пенсії по інвалідності, що настала
внаслідок каліцтва чи захворювання, і
пенсії у зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів
України, оскільки надання законодавцем
такого права Кабінету Міністрів
України не означає, що останній,
встановлюючи такий порядок, може
допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача, встановлених цим же
Законом. Тобто, Кабінет Міністрів
України повинен був встановити
зазначений порядок, не порушуючи
положень цього Закону, в тому числі й
інших законів, якими встановлено
розміри мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ст. 54 Закону № 796-ХІІ при
визначенні розміру пенсії за основу її
нарахування береться мінімальна
пенсія за віком.

Чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Тому колегія суддів не приймає до уваги
доводи відповідача про те, що частиною
третьою статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»встановлено, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання пенсії, виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком, як
це встановлено статтями 50, 54 Закону №
796-ХІІ.

Відповідно до частини третьої статті 67
Закону № 796-ХІІ, яка набрала чинності 31
жовтня 2006 року, у разі збільшення
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, підвищується
розмір пенсії, визначений відповідно
до статті 54 цього Закону, а також розмір
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4
категорій, та розмір щомісячної
компенсації сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи. Перерахунок пенсії
здійснюється з дня встановлення нового
розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є
імперативною, свідчить, що підставою
для перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму,
і цей перерахунок здійснюється з дня
встановлення цього мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»мінімальний розмір пенсій
за віком встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 99
КАС України адміністративний позов
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.
Частиною другою вказаної статті
визначено, що для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України,
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Практика Європейського суду з прав
людини, яка відповідно до ст..17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини»є джерелом права,
також свідчить про те, що право на
звернення до суду не є абсолютним і
може бути обмеженим, в тому числі і
встановленням строків для звернення до
суду за захистом порушених прав
(наприклад, справа «Стаббігс та інш.
Проти Великобританії»рішення від
22.10.1996р., «Девеер проти Бельгії»рішення
від 27.02.1980р.).

Тому, враховуючи дату звернення
позивача до суду першої інстанції з
адміністративним позовом, а саме 16
грудня 2010 року, та відсутність
клопотання позивача про поновлення
строків звернення до суду, колегія
суддів приходить до висновку, що
позовні вимоги за період з 01 червня 2010
року по 15 червня 2010 року включно слід
залишити без розгляду.

При визначені періоду перерахунку та
виплати пенсії, колегія суддів
враховує те, що, призначення та виплата
пенсії носить безстроковий характер,
за заявою, або зміни інвалідності
пенсіонера вид та розмір пенсії може
змінюватися, а тому визначення
кінцевого періоду перерахунку та
виплати пенсії може не обмежуватись.

Таким чином, вірно встановивши
фактичні обставини справи, та вірно
визначивши матеріальний закон, яким
регулюються спірні правовідносини, суд
першої інстанції допустив помилку в
визначенні періодів з якого та по який
час позивачу слід проводити
перерахунок пенсії у розмірі,
передбаченому ст. 50 та ч.4 ст.54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Виходячи з викладеного, колегія суддів
вважає, що постанова суду першої
інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст. 100, п.2 ч.1 ст.198, ст.ст. 201, 205,
207 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Софіївському районі м.
Дніпропетровська –задовольнити
частково.

Постанову Софіївського районного суду
Дніпропетровської області від 17 грудня
2010 року в частині зобов’язання
Управління Пенсійного фонду України в
Софіївському районі Дніпропетровської
області провести позивачу
перерахунок та виплату пенсії, як
учаснику ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС, особі, постраждалій внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1-ї
категорії, інваліду 3 групи по
захворюванням, пов’язаних з роботами
по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС
за період з 01.06.2010 року по 15.06.2010 року
включно та сплатити заборгованість по
пенсії за вказаний період, виходячи з
розміру 6 мінімальних пенсій за віком
та 50% мінімальної пенсії за віком, що
розраховуються залежно від розміру
прожиткового мінімуму для
непрацездатних осіб з урахуванням
різниці, яка була виплачена у цей
період –скасувати, а позовні вимоги в
цій частині залишити без розгляду у
зв’язку із пропуском строку звернення
до суду.

Викласти абзац третій резолютивної
частини в наступній редакції:

Зобов’язати Управління Пенсійного
фонду України в Софіївському районі
Дніпропетровської області провести
ОСОБА_1 перерахунок та забезпечити
виплату державної та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров’ю,
відповідно до вимог ст.50, п.4 ст.54, п.3 ст.
67 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а саме: держаної пенсії - у
розмірі шести мінімальних пенсій за
віком; додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров’ю –у розмірі 50
відсотків мінімальної пенсії за віком
з 16.06.2010 року, із застосуванням
положень ч.1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов’язкове державне
пенсійне страхування».

В решті постанову Софіївського
районного суду Дніпропетровської
області від 14 січня 2011 року - залишити
без змін.

Постанова Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий:
Д
.В. Чепурнов

Суддя:

І.Ю. Богданенко

Суддя:

С.В. Сафронова