Справа № 2-а-7609/11
Суддя: Васильченко О. Г.
Дата ухвалення: 2012-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2012 року
справа №
2а/519/37/12

м.
Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя
Донецької області у складі головуючого
судді Васильченко О.Г., при секретарі
Дерягіній Д.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залу
суду адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Іллічівського району Маріупольської
міської ради, профспілкового комітету
УПСЗН Іллічівського району
Маріупольської міської ради, третя
особа начальник УПСЗН Іллічівського
району Маріупольської міської Ради
ОСОБА_2 про визнання наказу про
звільнення, наказів про дисциплінарні
стягнення, а також протокол засідання
профспілкового комітету від 15.10.2010 року
незаконними, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за
вимушений прогул та відшкодування
моральної шкоди за порушення трудових
прав,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулася до суду з
позовом про поновлення строку позовної
давності для звернення до суду, про
визнання незаконними наказів про
притягання її до дисциплінарної
відповідальності –наказу № 13 с від
25.03.2010 року , №15 с від 01.04.2010 року, №17л
від 01.04.2010 року, №21с від 19.05.2010 року ,
визнання незаконним рішення
профспілкового комітету УПСЗН від
15.10.2010 року про надання згоди на
звільнення, наказу про звільнення №55 л
від 15.10.2010 року, поновленні її на посаді
спеціаліста 1 категорії сектору
прийому громадян відділу грошових
виплат і компенсацій УПСЗН
Іллічівського району Маріупольської
міської Ради, стягнення з відповідача
на її користь моральної шкоди,
середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу, судових витрат.

У судовому засіданні ОСОБА_1
підтримала заявлені вимоги, суду
пояснила, що вона з 03.12.2007 року працює в
УПСЗН Іллічівського району
Маріупольської міської Ради, з 29.05.2009
року згідно наказу №36л займала посаду
спеціаліста 1 категорії сектору
прийому громадян відділу грошових
виплат і компенсацій УПСЗН
Іллічівського району Маріупольської
міської Ради. В її обов'язки згідно
посадової інструкції, з якою вона була
ознайомлена в передбаченому законом
порядку, входить здійснення прийому
громадян, які звертаються за
призначенням всіх видів допомоги,
компенсацій, субсидії, здійснення
прийому і реєстрації заяв і документів.

Не дивлячись на те, що вона належним
чином виконувала свої посадові
обов'язки, вона була звільнена згідно
наказу про звільнення №55 л від 15.10.2010
року по п 3 ст.40 КЗпП України, за
систематичне невиконання покладених
на неї трудових обов'язків. Підставою
для звільнення послугували накази про
накладення дисциплінарних стягнень -
накази № 13 с від 25.03.2010 року, №15 с від
01.04.2010 року, №17л від 01.04.2010 року, №21 с
від 19.05.2010 року, з якими вона не згодна і
вважає їх незаконними. Крім того, при її
звільненні, профспілковим комітетом
було дано згоду на звільнення, рішення
якого, вона також вважає незаконною.

Звільнення вважає незаконним через
грубе порушення відповідачем ст. 40 п.3, 43
,149 КЗпП Україні, Закону України «Про
службу в органах місцевого
самоврядування». Підставою
переслідувань з боку керівництва
управління вважає наявність у неї
диплома кандидата технічних наук
Російської Федерації.

Зокрема вважає незаконним наказ
про притягання її до дисциплінарної
відповідальності

№13 с від 25.03.2010 року, яким їй оголошена
догана за порушення трудової
дисципліни, загальних правил поведінки
держслужбовця. Підставою з'явилося
виявлення в її робочому столі заяв
громадян, які не були прийняті і
зареєстровані в передбаченому законом
порядку, зокрема заява Ковальової.
Вважає даний наказ незаконним,
оскільки з тексту наказу не вбачається
за що саме вона покарана, що ж до
виявлених документів, вважає, що
виявлені документи були їй підкладені
в ящик столу спеціально, щоб її
скомпрометувати. Даний наказ нею не був
оскаржений окремо у передбачений
законом строк , з якої причини пояснити
не може.

Наказ № 15 с від 01.04.2010 року «Про
затримку привласнення чергового
рангу»також вважає незаконним.
Підставою для видання даного наказу
з'явилася скарга ОСОБА_3, який не був нею
прийнятий, оскільки закінчувався
робочий день. Дійсно ОСОБА_3 приходив
на прийом, вона відмовила йому в
прийомі заяви і документів, не
дозволила скористатися стільцем,
проте був кінець робочого дня і прийом
заяви не входив в її обов'язки, той факт,
що документи у ОСОБА_3 були прийняті
начальником відділу не свідчить про
порушення нею трудової дисципліни.

ОСОБА_1 суду також пояснила, що
просить визнати незаконним наказ № 17 л
від 01.04.2010 року, яким був зменшений
розмір надбавки до заробітної плати,
хоча він не з'явився підставою для її
звільнення. Наказ просить визнати
незаконним оскільки він виданий
керівником тільки по тому, що він
упереджено до неї становиться, із-за
наявності у неї диплома кандидата
технічних наук.

Наказ про притягнення до
дисциплінарної відповідальності №21 с
від 19.05.2010 року, вважає незаконним,
оскільки хоча вона і запізнилася на
роботу на півтори години, вважає
причину запізнення поважною.

Наказ про звільнення № 55 л від
15.10.2010 року вважає незаконними,
оскільки нею не були порушені вимоги
посадової інструкції при відмові в
прийомі заяви працівника
територіального центру ОСОБА_4, крім
того немає підстав для звільнення за
систематичне невиконання трудових
обов'язків.

Рішення профспілки УПСЗН від 15.10.2010
(протокол №15) про надання згоди на
звільнення, вважає незаконним,
оскільки на момент звільнення нею вже
було подано заяву про вихід з складу
профспілкової організації.

Просила суд поновити строк
позовної давності для оскарження в
судовому порядку наказів про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності, що стали підставою
для її звільнення, а саме №13с від 25.03.2010
року, №21с від 19.05.2010 року, №15с від 01.04.2010
року, №17л від 01.04.2010 року, наказ про
звільнення № 55л від 15.10.2010 року, а також
рішення профспілки управління від
15.10.2010 (протокол №15) про надання згоди
на звільнення. Причину пропуску
позивачка мотивувала тим, що не
зверталася в строк до суду, так як
вважала, що адміністрація управління
сама розбереться та зніме стягнення з
неї до кінця року. Крім того вона
зверталася до суду в порядку
цивільного судочинства, було винесено
ухвалу про припинення справи у зв'язку
з непідсудністю.

Просить суд поновити їй строк
позовної давності для звернення до
суду, визнати незаконними накази про
притягання її до дисциплінарної
відповідальності –наказ № 13с від
25.03.2010 року, наказ №15с від 01.04.2010 року,
наказ №17л від 01.04.2010 року,наказ №21 с
від 19.05.2010 року, визнати незаконним
рішення про дачу згоди на звільнення,
профспілкового комітету УПСЗН від
15.10.2010 року, визнати незаконним наказ
про звільнення №55 л від 15.10.2010 року,
поновити її на посаді спеціаліста 1
категорії сектору прийому громадян
відділу грошових виплат і компенсацій
УПСЗН Іллічівського району
Маріупольської міської Ради, стягнути
з відповідача на її користь моральну
шкоду у розмірі 20 000 грн.,
середньомісячний заробіток за час
вимушеного прогулу у розмірі 19 303.45
грн., судові витрати у розмірі 1285 грн.

Представник відповідача УПСЗН
Іллічівського району Маріупольської
міської Ради –ОСОБА_5 в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав,
суду пояснив, що будь яких порушень
чинного трудового законодавства при
накладенні на позивача дисциплінарних
стягнень та її звільнення з займаної
посади допущено не було. Позивачка
дійсно наказом начальника від 3.12.2007
року на конкурсній основі була
призначена на посаду головного
спеціаліста сектору прийому громадян
на час відпустки по догляду за дитиною
до трьох років ОСОБА_6 З 29.05.2009 року
працювала спеціалістом 1 категорії в
секторі прийому громадян відділу
грошових виплат і компенсацій (на
постійній посаді). Під час роботи в
секторі прийому громадян на ОСОБА_1
неодноразово поступали скарги
відвідувачів на грубе і неуважне
відношення до них. Взагалі позивач за
весь час роботи в управлінні
зарекомендувала себе як
некомпетентний та недисциплінований
спеціаліст. На зауваження з боку
керівництва ОСОБА_1 реагувала у
властивій тільки їй манері. Все
заперечувала, звинувачувала всіх в
змові проти неї. Скарги, доповідні на
ОСОБА_1, та доповідні самою позивача
розглядалися на засіданнях
профспілкового комітету. Проте
рекомендації колективу управління
щодо підвищення рівня професіоналізму
і культури спілкування залишалися
непоміченими з боку ОСОБА_1Після
чергового порушення трудової
дисципліни ОСОБА_1, вираженого у
відмові відвідувачу без поважних
причин в прийомі документів на
оформлення субсидії, яке
супроводжувалося до того ж неуважним
відношенням, враховуючи наявність
дисциплінарних стягнень, керівником
було ухвалено рішення про звільнення
ОСОБА_1А відповідно до п. 3. ст.40 КЗпП
України за систематичне невиконання
без поважних причин обов'язків,
покладених на неї посадовою
інструкцією і правилами внутрішнього
трудового розпорядку. Наказом
начальника управління від 15.10.2010 року
№55л ОСОБА_1, спеціаліст 1 категорії
сектору прийому громадян відділу
грошових виплат і компенсацій
звільнена з 15.10.2010 року за систематичне
невиконання без поважних причин
обов'язків, покладених на неї посадовою
інструкцією і правилами внутрішнього
трудового розпорядку відповідно до п.3
ст.40 КЗпП України.

Про раніше скоєні порушення
трудової дисципліни ОСОБА_1 свідчать
дисциплінарні стягнення у вигляді
догани (наказ від 25.03.2010 року №13с, наказ
від 19.05.2010 року №21с), та затримка в
присвоєнні чергового рангу строком на
один рік (наказ від 1.04.2010 року №15с).

Також представник відповідача вважає,
що позивач вводить суд в оману тим, що в
клопотанні про поновлення строків для
оскарження раніше накладених на неї
дисциплінарних стягнень, вказує, що не
оскаржила їх у строки, визначені
Законом, вважаючи, що адміністрація
управління сама розбереться до кінця
року. Але це не відповідає дійсності,
так як ОСОБА_1 неодноразово оскаржувала
дисциплінарні стягнення, про що
свідчать звернення до профспілкового
комітету управління, районної
прокуратури. Мала намір оскаржити
дисциплінарні стягнення в судовому
порядку, про що свідчить адвокатський
запит Маріупольської центральної
міської колегії адвокатів від 22.04.2010
року №15/и, яким були витребувані копії
наказів для пред'явлення до суду. В
червні 2010 року звернулася зі скаргою на
ім'я голови Маріупольської міської
організації профспілки працівників
державних установ України. За
результатами розгляду скарги
вбачається, що доводи, висловлені в
скарзі ОСОБА_1, не відповідають
дійсності. В діях керівництва і
профспілкового комітету не вбачається
порушень і перевищень повноважень. На
підставі викладеного просив відмовити
в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача -
профспілкового комітету УТСЗН
Іллічівського району Маріупольської
міської Ради –ОСОБА_7, в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала,
заперечувала проти їх задоволення.
Вважає наказ про звільнення ОСОБА_1
законним, оскільки її звільнення було
погоджено з профспілковим комітетом,
який надав свою згоду на звільнення
позивача. Позивачкою не обґрунтовані
вимоги, щодо незаконності протоколу
профкому від 15.10.2010 року про надання
згоди на її звільнення. Просила в
задоволені позову відмовити.

Третя особа - начальник УПСЗН
Іллічівського району Маріупольської
міської Ради ОСОБА_2 в судовому
засіданні зазначив, що позовні вимоги
ОСОБА_1 є необґрунтованими та
надуманими. Вважає, що саме з причини
відсутності доказової бази, позивачка
в основу своїх доводів про
незаконність її звільнення і порушення
трудових прав ставить питання
переслідування начальником управління
із-за наявності у неї диплома кандидата
технічних наук Російської Федерації.
Причиною звинувачень з боку позивачки
на неупереджене ставлення до неї
вважає відмову в проханні ОСОБА_1
клопотати від імені управління перед
ВАК України щодо проведення
нострифікації диплома. Питання
переатестації і нострифікації диплома
регламентуються Порядком присудження
наукових ступенів і присвоєння
вченого звання старшого наукового
співробітника, затвердженим
постановою КМУ від 07.03.2007 року №
423.Переатестація наукових і
науково-педагогічних працівників -
громадян України проводиться ВАК по
клопотанню організації, де працює
здобувач, з поданням документів
відповідно до переліку, який визначає
ВАК. Нострифікація (визнання) дипломів
про наукові ступені, виданих
громадянам України в інших державах,
проводиться ВАК згідно з міжнародними
угодами та конвенціями. В постанові
мова йде саме про наукових і
науково-педагогічних працівників.
Перелік посад наукових і
науково-педагогічних співробітників
затверджений постановою КМУ від 14.06.2000
року №963. Посада спеціаліста 1
категорії сектора прийому громадян,
яку займала позивач, не відноситься до
наукових або науково-педагогічних, як
наслідок УПСЗН Іллічівського району
Маріупольської міської Ради не є тією
організацією, яка відповідно до
чинного законодавства України готує
клопотання про переатестацію
(науково-педагогічного) науковця.
Звернув увагу на специфіку сектора
прийому громадян відділу грошових
виплат і компенсацій, в якому на момент
звільнення працювала позивач. Основним
напрямом роботи сектора відділу є
прийом громадян з питань надання
державної допомоги малозабезпеченим
громадянам, сім'ям з дітьми, інвалідам з
дитинства, оформлення субсидій і
компенсацій, у тому числі забезпечення
консультативно-правової допомоги
громадянам, органам і організаціям
всіх форм власності. . Поведінка
службовця повинна відповідати
очікуванням громадськості і громадян і
забезпечувати довір'я, сприяти
реалізації прав і свобод громадян, він
повинен підтримувати імідж і авторитет
органів влади, дорожити своїм ім'ям і
статусом. Від своїх підлеглих вимагає
неухильного дотримання законів
України «Про службу в органах
місцевого самоврядування», «Про
державну службу», Загальних правил
поведінки державного службовця, тому
звільнення позивачки за неодноразові
грубі та цинічні порушення трудової
дисципліни та правил внутрішнього
трудового розпорядку законне.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що
вона є головою Міськкому профспілки
працівників держустанов м. Маріуполя, в
адресу Міськкому неодноразово
поступали скарги ОСОБА_1, перевірялася
діяльність профспілкового комітету
УПЗСН Іллічівського району
Маріупольської міської Ради, була
проведена бесіда з керівником,
проводилося виїзне засідання,
запрошувалася ОСОБА_1, було винесено
рішення про законність дій профкому
УПСЗН, зроблений висновок про те, що
факти порушення трудової дисципліни
підтвердилися, диплом ОСОБА_1 , як
кандидата технічних наук ніякого
відношення до роботи в УПСЗН не має.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що він
звертався в УПСЗН з питання оформлення
допомоги його дочки, потрапив на прийом
до ОСОБА_1, яка в грубій формі відмовила
йому в прийомі заяви і документів,
заборонила сісти на стілець, хоча він є
літньою людиною, незабаром підійшла
начальник відділу, узяла у нього заяву
і все зареєструвала і оформила. Ним
була подана скарга на дії ОСОБА_1А,
оскільки він вважає таку поведінку
неприпустимою.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що
вона є начальником відділу УПСЗН,
згідно посадовій інструкції, ОСОБА_1
повинна здійснювати прийом громадян,
реєструвати заяви громадян в день
подачі заяви. 25.03.2010 року в столі у
ОСОБА_1 були виявлені незареєстровані
заяви громадян, деякі з них були
підписані рукою ОСОБА_1. Був складений
акт про виявлення. Поводом послужило
звернення гр.-нки Ковальової, яка була
на прийомі у ОСОБА_1, однак її заява не
була зареєстрована, хоча час
реєстрації має велике значення при
нарахуванні допомоги і виплат. У
жовтні 2010 року поступила скарга
працівника територіального Центру
Бутченко, яка принесла на прийом заяви
громадян, в прийомі заяв і документів
ОСОБА_1 їй відмовила у грубій формі ,
причому це був неодноразовий випадок.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що в 2010
році була на прийомі в УПСЗН
Іллічівського району, їй був
роз'яснений порядок подачі заяви,
отримання матеріальної допомоги, на
дверях одного з кабінетів була вивіска
«штаб». У кого конкретно вона була на
прийомі не пам'ятає, але в кабінеті
начальника відділу.

Вислухавши пояснення осіб, що беруть
участь у справі, свідків, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що позов
ОСОБА_1 не підлягає з наступних підстав
:

Відповідно до вимог ст. 40 п.3 КЗпП
України підставою для звільнення
працівника є систематичне невиконання
працівником без поважних причин
обов’язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного стягнення.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06.11.1992
року «Про практику розгляду судами
трудових спорів»працівник може бути
звільнений на підставі п.3 ст. 40 КЗпП
України лише за проступок на роботі,
вчинений після застосування до нього
дисциплінарного або громадського
стягнення за невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку. У
таких випадках враховуються ті заходи
дисциплінарного стягнення, які
встановлені чинним законодавством і не
втратили юридичної сили за давністю
або не зняті достроково (ст.151 КЗпП).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 була
призначена з 3.12.2007 року на посаду
головного спеціаліста сектору прийому
громадян на час відпустки по догляду за
дитиною до трьох років ОСОБА_6, як така,
що успішно пройшла конкурс, з
випробувальним терміном в один місяць.

Наказом від 1.09.2008 року ОСОБА_1
переведена на посаду головного
спеціаліста відділу персоніфікованого
обліку пільгових категорій громадян на
час відпустки робітника по догляду за
дитиною до трьох років , у зв'язку з
виходом основного працівника.

Наказом від 18.11.2008 року ОСОБА_1
переведена на посаду спеціаліста 1
категорії відділу з питань праці і
соціально-трудових відносин на час
відпустки робітника.

Згодом, наказом начальника від 29.05.2009
року №36л переведена спеціалістом 1
категорії в сектор прийому громадян
відділу грошових виплат і компенсацій
(на постійну посаду).

З посадовою інструкцією та з
правилами внутрішнього трудового
розпорядку управління, затверджені
загальними зборами трудового
колективу від 31.12.2008 року ОСОБА_1
ознайомлена своєчасно, про що свідчить
її підпис та вона особисто не
заперечувала цей факт в судовому
засіданні. З загальними правилами
поведінки державних службовців
України ознайомлена при призначенні
на посаду. 3.12.2007 року склала Присягу
посадової особи органу місцевого
самоврядування.

Наказом начальника управління від
15.10.2010 року №55л ОСОБА_1, спеціаліст 1
категорії сектору прийому громадян
відділу грошових виплат і компенсацій
була звільнена з 15.10.2010 року за
систематичне невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених на неї
посадовою інструкцією і правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України.

Підставою стало те, позивачка 6.10.2010
року без поважних причин відмовила в
прийомі документів на оформлення
субсидії за спрощеною процедурою
працівнику територіального центру
ОСОБА_4, яка звернулася для оформлення
субсидії ОСОБА_12, узятої на
обслуговування в територіальний центр.
ОСОБА_1 поводилася некоректно, в грубій
формі відмовила в допомозі щодо
заповнення заяви на отримання
субсидії, тобто не виконала свої
посадові обов'язки, передбачені
посадовою інструкцією і правилами
внутрішнього трудового розпорядку, чим
порушила положення ст. 8 Закону України
«Про службу в органах місцевого
самоврядування»і загальні правила
поведінки державного службовця.
Зазначений факт знайшов підтвердження
у судовому засіданні, підтверджується
поясненнями свідків, протоколом
засідання профспілкового комітету
УПСЗН Іллічівського району від 15.10.2010
року, на якому виступила ОСОБА_4

Відповідно до ч.1 ст. 43 КЗпП України
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених пунктами1 (крім
випадку ліквідації підприємства,
установи, організації), 2-5, 7 статті 40
КЗпП України і пунктами 2 і 3 статті 41
КЗпП України, може бути проведено лише
за попередньою згодою виборного органу
(профспілкового представника),
профспілкової організації, членом якої
є працівник.

Як вбачається з пояснень голови
профспілкового комітету управління та
протоколу засідання профспілкового
комітету від 15.10.2010 року, начальник
управління 7.10.2010 року письмово
звернувся в профспілкову організацію
управління з поданням про дачу згоди на
звільнення ОСОБА_1

Статтею 39 Закону України «Про
професійні спілки, їх права і гарантії
діяльності»визначений порядок дачі
згоди на розірвання трудового договору
за ініціативою роботодавця. Зокрема
визначено, що подання роботодавця
повинне розглядатися у присутності
працівника, щодо якого воно подано.
Розгляд подання без працівника
допускається лише за його письмовою
заявою. У разі нез'явлення працівника
на засідання профкому розгляд заяви
відкладається до наступного засідання.
При повторному нез'явленні на
засідання без поважних причин подання
може розглядатися за його відсутності.

На засідання профспілкового
комітету призначеного на 8.10.2010 року з
питання розгляду подання начальника
УПСЗН, ОСОБА_1А не з'явилася. 07.10.2010
позивачка виявила бажання вийти з
складу профспілкової організації,
надавши відповідну заяву на ім'я голови
профкому профспілки. Відповідно до ст.
12 Статуту профспілкової організації
працівників державних установ України
вихід з профспілки здійснюється в
індивідуальному порядку за особистою
заявою члена профспілки. Припиняється
членство з дня розгляду заяви. На
повторному засіданні профспілкового
комітету 15.10.2010 питання про надання
згоди на звільнення ОСОБА_1 по п.3 ст.40
КЗпП і питання про вихід самої ОСОБА_1 з
членів профспілкової організації було
вирішено позитивно. Начальнику
управління була дана згода
профспілкової організації на
звільнення спеціаліста 1 категорії
сектору прийому громадян ОСОБА_1

Суд вважає, що позивачем не
доведено той факт, що її не ознайомили з
наказом про звільнення та не видали
копію наказу, так як відповідачем у
якості доказів протилежного суду
наданий наказ про звільнення від 15.10.2010
року №55л на якому в присутності
працівників управління зафіксовано
той факт, що ОСОБА_1 відмовилась від
ознайомлення з наказом та отриманням
його копії.

При зазначених обставинах судом не
встановлено порушень положень
трудового законодавства при процедурі
звільнення, також не знайдено порушень
у діях профспілкової організації
управління.

До звільнення з займаної посади до
позивачки ОСОБА_1 були застосовані
наступні дисциплінарні стягнення:

Наказом начальника УПСЗН
Іллічівського району Маріупольської
міської Ради №13с від 25.03.2010 року ОСОБА_1
у зв'язку з неякісним виконанням своїх
посадових обов'язків, порушенням
трудової дисципліни, положень ст. 8 ЗУ
«Про службу в органах місцевого
самоврядування»і Загальних правил
поведінки державного службовця,
оголошена догана.

Підставами для застосування
дисциплінарного стягнення послужили
доповідна записка на ім'я керівника від
заступника начальника управління
ОСОБА_13, від 23.02.2010 року складеної за
наслідками розгляду доповідних
працівника територіального центру
ОСОБА_4, начальника відділу грошових
виплат і компенсацій ОСОБА_14, головного
спеціаліста відділу ОСОБА_15 За
наслідками розгляду доповідних було
виявлене, що cпеціаліст 1 категорії
ОСОБА_1 грубить відвідувачам, не
виконує розпорядження начальника
відділу.

В журналі реєстрації прийому заяв і
документів для призначення всіх видів
соціальної допомоги є грубі порушення
(виправлення), які не допустимі.
Підтверджені факти неодноразової
відмови заявникам в прийомі документів
з неповним комплектом, що є грубим
порушення п.2.4 і п.2.5. Інструкції про
порядок оформлення і ведення особистих
справ одержувачів всіх видів
соціальної допомоги, затвердженої
наказом Міністерства праці і
соціальної політики України від 19.09.2006
року №345.

Відповідно до п.п. 2.4, 2.5. Інструкції
спеціаліст, який здійснює прийом
громадян, проводить співбесіду з
відвідувачем, перевіряє повноту
заповнення заяви, декларації,
наявність необхідних документів,
реєструє їх в Журналі реєстрації
прийому заяв і документів. У відривному
корінці-повідомленні, яке видається
відвідувачу, вказується кількість
прийнятих документів, і дата, до якої
треба донести необхідні документи за
наявності такої необхідності. Якщо
бракуючи документи будуть надані не
пізніше за термін, встановлений чинним
законодавством, днем (місяцем) прийому
документів вважається день (місяць)
подачі заяви.

З пояснень свідків та з матеріалів
справи встановлено, що спеціалістом
ОСОБА_1 були прийняті заяви з неповним
комплектом документів, які не були
зареєстровані в журналі. Даний факт
підтверджується актом знайдення
документів від 05.02.2010 року.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України
дисциплінарне стягнення
застосовується безпосередньо за
виявленням проступку, але не пізніше
одного місяця з дня його виявлення, не
рахуючи часу відсутності працівника у
зв'язку з тимчасовою непрацездатністю
або перебування його у відпустці.

Щодо питання, поставленого
позивачкою про юридичну нікчемність
наказу №13с від 25.03.2010 через те, що в
наказі не вказано за що конкретно була
оголошена догана, суд вважає наступне.

Відповідно до трудового
законодавства роботодавець має право
застосувати відносно працівника, що
здійснює покладені на нього трудові
обов'язки неналежним чином,
дисциплінарне стягнення. В даний час
законодавчо затвердженої уніфікованої
форми наказу (розпорядження) про
покарання працівника немає, в зв'язку, з
чим, роботодавець має право розробити
їх самостійно. В загальному випадку,
підставою для видання наказу про
дисциплінарне покарання служить
відповідне подання або доповідна
записка, що відображає невідповідальне
ставлення працівника до покладеним на
нього трудових обов'язків. Беручи до
уваги уніфіковану форму наказу
(розпорядження) про застосування до
працівника заходів дисциплінарного
стягнення, в змісті наказу про
стягнення повинні бути вказані
підстави і вид стягнення.

В даному випадку наказ №13с від
25.03.2010 року містить посилання на
підстави для застосування і вид
покарання.

Судом шляхом дослідження доказів
по справі доведено обґрунтованість і
дотримання порядку накладення
стягнення.

Статтею 14 Закону України «Про
державну службу»встановлено, що у разі
невиконання або неналежного виконання
посадових обов'язків до державних
службовців окрім дисциплінарних
стягнень передбачених КЗпП України,
можуть бути застосований такі заходи
дисциплінарного впливу як затримка до
одного року в присвоєнні чергового
рангу або в призначенні на вищу посаду,
і попередження про неповну службову
відповідність.

Тобто, спеціальним законодавством
у сфері державної служби передбачена
можливість застосування до державних
службовців також заходів
дисциплінарного впливу. В Законі
України «Про державну службу»такі
дисциплінарні стягнення, як
попередження про неповну службову
відповідність, затримка до одного року
у присвоєнні чергового рангу або у
призначенні на вищу посаду визначені
терміном заходи дисциплінарного
впливу, що є тотожнім. Строки, порядок
застосування, та зняття дисциплінарних
стягнень (заходів дисциплінарного
впливу) ЗУ «Про державну службу»не
врегульовано. Водночас, порядок та
строки їх застосування, зняття
визначені статтями 147-151 КЗпП України.

Наказом начальника управління від
01.04.2010 року №15с , у зв'язку з неякісним
виконанням своїх посадових обов'язків,
порушенням трудової дисципліни,
положень ст.8 «Про службу в органах
місцевого самоврядування»і загальних
правил поведінки державного службовця
спеціалістом 1 категорії ОСОБА_1,
відповідно до ст. 14 Закону України «Про
державну службу», затримано присвоєння
чергового рангу ОСОБА_1, спеціалісту 1
категорії сектора прийому громадян,
строком на 1 рік.

Підставою для накладення
дисциплінарного стягнення послужила
письмова скарга від 23.02.2010 року на ім'я
начальника управління від ОСОБА_16 і
ОСОБА_17 на дії спеціаліста ОСОБА_1, які
виражалися в повній некомпетентності
при прийомі документів і
супроводжувалися украй грубою
поведінкою, просили розібратися в
ситуації, що склалася, і результати
повідомити у письмовій формі. Всі
факти, вказані в скарзі
підтверджуються свідками, у тому числі
ОСОБА_16, ОСОБА_18

Суд не може прийняти до уваги
зазначені позивачем обставини, з тих
підстав, що відповідно до копії журналу
попереднього запису відвідувачів,
наданого відповідачем, в момент
звернення ОСОБА_16 і ОСОБА_17 запису на
прийом до ОСОБА_1 відвідувачів не було.
Тобто позивачка повинна була прийняти
відвідувачів, що звернулися до неї, та
виконати свої безпосередні посадові
обов’язки. Відповідно до пояснень
свідків та нормативної бази, прийом
спеціалістами ведеться по талонам за
попереднім записом, так і
безпосередньо при звернені за умови
наявності вільного спеціаліста.

Терміни застосування
дисциплінарного стягнення,
встановлені ст. 148 КЗпП в один місяць
були дотримані, оскільки судом
встановлено, що позивач з 22.02.2010 року по
24.03.2010 року знаходилася на лікарняному.

Наказом начальника від 19.05.2010 року
№21с спеціалісту 1 категорії сектору
прийому громадян ОСОБА_1 була оголошена
догана, через те, що 12.05.2010 позивачка без
поважних причин 1 годину 40 хвилин була
відсутня на робочому місці, що привело
до невчасного прийому громадян в
рамках мобільного офісу в с.м.т.
Талаковка, чим порушила трудову
дисципліну і правила внутрішнього
трудового розпорядку.

Судом встановлено, що відповідно до
розпорядження міського голови від
14.06.2007 року з метою посилення
адресності і якості надання соціальної
допомоги населенню Іллічівського
району м. Маріуполя, створено мобільний
офіс. Графік проведення виїзних
прийомів затверджений заступником
міського голови, початок прийому по
графіку з 8 години. до 12 години.

Посадовою інструкцією ОСОБА_1
передбачено прийняття участі у виїзних
прийомах в рамках мобільного офісу.
Свою відсутність на робочому місці
позивачка у судовому засіданні
пояснила відсутністю транспорту у
напрямі с.м.т. Талаковка.

До матеріалів цивільної справи № 2-695/11
за позовом ОСОБА_1 про поновлення на
роботі , матеріали якої були оголошені
у судовому засіданні, відповідачем
була залучена довідка, видана
диспетчером, відповідно до якої 12.05.2010
року з 5 години 30 хвилин до 14 години у
напрямі ПК «Іскра»- Талаковка, рух
здійснювався у звичайному режимі.

Також відповідачем до суду надано
довідку, видану начальником
централізованого гаража управління
охорони здоров’я міської ради, про те
що в 2010 році транспорт для
функціонування мобільного офісу не
виділявся через відсутність коштів, що
пояснює здійснення спеціалістами
управління самостійного виїзду на
міському транспорті. Суд бере до
уваги, що розпорядження міського
голови від 14.06.2007 року №260р на час
запізнення позивачки було чинним, та
проведення виїзного прийому прямо
передбачено посадовою інструкцією
позивача.

Також судом з’ясовані обставини
зменшення позивачці надбавки за високі
досягнення у праці. Наказом начальника
управління від 1.04.2010 року №17л раніш
встановлена наказом начальника від
14.01.2010 року №14 50-процентна надбавка
встановлена у розмірі 25 % посадового
окладу з урахуванням надбавки за ранг і
вислугу років.

Судом встановлено, що колективним
договором управління і Правилами
внутрішнього трудового розпорядку
передбачено, що зменшення або зняття
надбавки за високі досягнення в праці
може проводитися незалежно від
дисциплінарного стягнення на умовах,
визначених законодавством про оплату
праці працівників органів місцевого
самоврядування.

Постановою Кабінету Міністрів
України від 9.03.2006 року №268 «Про
упорядкування структури та умов оплати
праці працівників апарату органів
виконавчої влади, органів прокуратури,
судів та інших органів» передбачено
право керівників встановлювати в
межах затвердженого фонду оплати праці
надбавку за високі досягнення в праці в
розмірі до 50 % посадового окладу з
урахуванням надбавки за ранг і вислугу
років. Постановою передбачено, що у
разі невчасного виконання обов'язків,
погіршення якості роботи і порушення
трудової дисципліни вказана надбавка
відміняється або її розмір
зменшується.

Вказана надбавка не є основною
заробітною платою, має стимулюючий
характер, встановлюється на початку
року керівником в індивідуальному
порядку з урахуванням результатів
роботи і особистого внеску працівника.
У будь-який момент керівник має право
зменшити розмір надбавки або зняти в
повному обсязі у разі погіршення
роботи і порушення трудової
дисципліни.

Тому суд вважає обґрунтованим
рішення керівника, щодо зменшення
надбавки за високі досягнення в праці
ОСОБА_1, за умови наявності у неї
декількох дисциплінарних стягнень.
Підставою є протокол підведення
підсумків роботи відділу грошових
виплат і компенсацій за березень 2010
року і доповідна записка заступника
начальника управління.

Щодо заявленого позивачем
клопотання про поновлення строків на
оскарження наказів про дисциплінарні
стягнення, що стали підставою для її
звільнення, а саме №13 с від 25.03.2010 року,
№21с від 19.05.2010 року, №15с від 1.04.2010 року
та наказу про зменшення надбавки від
01.04.2010 року №17л, суд вважає необхідним
задовольнити заявлені вимоги, згідно
ухвали Донецького апеляційного
адміністративного суду від 12.10.2011 року,
яким дане питання вирішено.

Щодо відшкодування моральної
шкоди відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності та
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»,
відшкодуванню підлягає моральна шкода
у разі встановлення такої шкоди, якщо
встановлено протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв’язку між шкодою і протиправними
діями заподіювача та вини останнього в
її заподіянні. Позивачка жодного з цих
критерії в своєму позові та поясненнях
не навела. Відсутність якогось одного
із зазначених чинників, а вони дійсно
відсутні в цьому випадку, спростовує
доводи позивача і вказує на
безпідставність її позовних вимог.

Зазначені обставини свідчать про
те, що ОСОБА_1 не виконувала без
поважних причин, тобто умисно,
покладені на неї обов’язки, ці її дії,
пов’язані з порушенням трудової
дисципліни, носять системний характер,
оскільки вона раніше мала
дисциплінарні стягнення і знову
протягом року допустила порушення
трудової дисципліни, тому суд,
враховуючи, що відносно ОСОБА_1 на
законних підставах застосовані
дисциплінарні стягнення, та отримана
попередня згода профспілки на її
звільнення, вважає законним її
звільнення на підставі п.3 ст. 40 п КЗпП
України, отже в задоволені позову про
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, поновлення на
роботі, їй слід відмовити в повному
обсязі.

Оскільки позивачці відмовлено у
задоволені позову, у відповідності з
вимогами ст.88 ЦПК України, понесені нею
судові витрати, не підлягають
стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст.158,159,160, КАС України, п.3
ст. 40 КЗпП України, ст.ст.

43,147-1, 148,149,233,234 КЗпП України, Постановою
Пленуму Верховного Суду України №9 від
06.11.1992 року «Про практику розгляду
судами трудових спорів»(зі змінами та
доповненнями), Постановою Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995
року «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди»(зі змінами та доповненнями), суд
–

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 пропущений строк
для звернення до суду.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
до Управління праці та соціального
захисту населення Іллічівського
району Маріупольської міської ради,
профспілкового комітету УПСЗН
Іллічівського району Маріупольської
міської ради, третя особа начальник
УПСЗН Іллічівського району
Маріупольської міської Ради ОСОБА_2 про
визнання незаконними наказів
Управління праці та соціального
захисту населення Іллічівського
району Маріупольської міської ради про
винесення дисциплінарних стягнень №
13с від 25.03.2010 року, № 21с від 19.05.2010 року,
№ 15с від 01.04.2010 року, № 17л від 01.04.2010
року, наказу № 55л від 15.10.2010 року за п. 3
ст. 40 КЗоТ України про звільнення з
посади спеціаліста 1 категорії сектору
прийому громадян відділу грошових
коштів і компенсацій УПСЗН
Іллічівського району Маріупольської
міської ради, а також визнання
незаконним рішення профспілкового
комітету УПСЗН Іллічівського району
Маріупольської міської ради від 15.10.2010
року про надання згоди на звільнення
(протокол № 15) за п. 3 ст. 40 КЗпП України,
поновлення на роботі на посаді
спеціаліста 1 категорії сектору
прийому громадян відділу грошових
коштів і компенсацій УПСЗН
Іллічівського району Маріупольської
міської ради, стягнення
середньомісячного заробітку за час
вимішеного прогулу з 15.10.2010 року по день
вирішення спору в суді, стягнення
моральної шкоди у розмірі 20000 гривень,
судових витрат - відмовити.

На постанову може бути подана
апеляційна скарга протягом 10 днів з дня
отримання копії постанови до
Апеляційного адміністративного суду
Донецької області через Жовтневий
райсуд м. Маріуполя з одночасним
надсиланням копії апеляційної скарги
до суду апеляційної інстанції.

Суддя