Справа № 815/2569/14
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/2569/14

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Єфіменко К. С.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,судді
-Градовського Ю.М.,судді -Вербицької
Н.В.при секретарі -Дубині Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю
«Житлово-експлуатаційна компанія
«Ідеал» на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 19
серпня 2014 року по справі за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю
«Житлово-експлуатаційна компанія
«Ідеал» до Державної податкової
інспекції у Приморському район м. Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2014 року товариство з обмеженою
відповідальністю
«Житлово-експлуатаційна компанія
«Ідеал» (надалі - позивач), звернулося з
позовом до Державної податкової
інспекції у Приморському район м. Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеській області (надалі - відповідач,
ДПІ), в якому просило визнати
протиправними та скасувати наступні
податкові повідомлення-рішення ДПІ:

- від 31.12.2013 року №, яким позивачу
зменшено розмір від'ємного значення з
ПДВ за вересень 2013 року на суму 999141,00
грн.;

- від 31.03.2014 року №, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з ПДВ за основним платежем в розмірі
785912,00 грн. та застосовані штрафні
санкції на суму 196478,50 грн..

В обґрунтування вимог позивач вказав
на помилковість висновків складених
податковим органом актів перевірок з
питань правомірності декларування
позивачем від'ємного значення з
податку на додану вартість за вересень
2013 року, які стали підставою для
винесення спірних повідомлень-рішень.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 19.08.2014 року
в задоволені позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду
першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та прийняте нове рішення про
задоволення позовних вимог,
посилаючись на порушення норм
матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
податкове повідомлення-рішення від
31.12.2013 року № винесено на підставі
акту камеральної перевірки показників
декларації з ПДВ за вересень 2013 року
№2386/22-8/36894354 від 31.10.2013 року, в якому ДПІ
зазначило, що залишок від'ємного
значення, який після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду (рядок 24
податкової декларації) в загальній
сумі 999141,00 грн. виник за попередні
періоди (за листопад 2009 року), за якими
минуло більше 1095 днів назад і є
неоплаченим, а тому це є безнадійної
кредиторською заборгованістю. З цих
підстав ДПІ вважає, що отримані та
неоплачені позивачем після спливу
терміну позовної давності товари
вважаються безоплатно отриманими, а
відтак позивач не має права на
податковий кредит внаслідок отримання
таких товарів.

Податкове повідомлення-рішення 31.03.2014
року № винесено на підставі акту
від 06.03.2014 року №1429/22-08/36849354 про
результати позапланової виїзної
документальної перевірки позивача з
питань достовірності нарахування
залишку від'ємного значення з ПДВ, який
після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду (рядок 24 податкової декларації)
по декларації за вересень 2013 року.

В цьому акті ДПІ вказало на завищення
позивачем податкового кредиту по
декларації за грудень 2009 року на суму
1999917,00 грн. та по декларації за грудень
2010 року на суму 53041,00 грн., що на думку
ДПІ призвело до заниження позивачем
ПДВ до сплати в бюджет за період з
грудня 2009 року по вересень 2013 року на
суму 1053734,00 грн.. З урахуванням строків
давності податковий орган збільшив
позивачу спірним
повідомленням-рішенням №
зобов'язання з ПДВ за період з лютого 2011
по вересень 2013 року на суму 785912,00 грн..

Висновок цього акту перевірки про
завищення податкового кредиту за
грудень 2009 року на суму 1999917,00 грн.
ґрунтується на тому, що ця сума
податкового кредиту сформована на
підставі податкових накладних,
виписаних ТОВ «РСК «Капітан», в яких
назва позивача вказана як - ООО ЖЭК
«Идеал», тобто російською мовою, що не
відповідає назві позивача, яка
зазначена в його свідоцтві про
реєстрацію. ДПІ вважає, що такі
податкові накладні оформлені з
порушенням наказу ДПА України від
30.05.1997 року №166 "Про затвердження форми
податкової накладної та порядку її
заповнення", а тому включення позивачем
до податкового кредиту сум ПДВ за
такими накладними є порушенням пп.7.2.1,
пп.7.2.3, пп.7.2.6 п.7.2, пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» №16/97-ВР.

Висновок про завищення податкового
кредиту за грудень 2010 року на суму 53041,00
грн. та відповідно заниження до сплати
ПДВ за цей період на суму 55958,00 грн. ДПІ
обґрунтовує тим, що не було прийнято
податкову декларацію позивача за
грудень 2010 року.

Позивач заперечує проти вищенаведених
висновків ДПІ з тих підстав, що,
по-перше - податкове законодавство не
визначає максимального строку,
протягом якого може декларуватися
від'ємне значення з ПДВ, що залишається
не погашеним поточними зобов'язаннями;
по-друге - податковий кредит за
листопад 2009 року, за рахунок якого
сформоване від'ємне значення по
декларації за грудень 2009 року на суму
1999917,00 грн., було повністю оплачене;
по-третє - суми ПДВ на підставі
податкових накладних ТОВ «РСК
«Капітан», які виписані у листопаді 2009
року, правомірно включені до
податкового кредиту грудня 2009 року, а
самі податкові накладні цього
постачальника є належно оформленими;
по-четверте - твердження ДПІ про
неприйняття декларації з ПДВ за
грудень 2010 року є помилковим, оскільки
така декларація була подана позивачем,
про що свідчить копія накладної служби
кур'єрської доставки.

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що відображений позивачем в
декларації з ПДВ за вересень 2013 року
залишок від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду (рядок
24 податкової декларації) в сумі 999141,00
грн. з періодом виникнення - листопад 2009
року, залишається неоплаченим, а тому
отримані позивачем товари на таку суму
ПДВ вважаються безоплатно отриманими і
в розумінні статті 198 ПК право на
податковий кредит та відповідно на
бюджетне відшкодування сум ПДВ за
такими товарами платник втрачає.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок судом першої інстанції
зроблений без повного з'ясування всіх
обставин, які мають значення для
правильного вирішення даної справи.

Так, суд першої інстанції залишив поза
увагою посилання позивача в позовній
заяві на той факт, що податковий кредит
за листопад 2009 року, який був включений
до декларації з ПДВ за грудень 2009 року в
сумі 1999917,00 грн. та увійшов до складу
від'ємного значення, був повністю
плачений, що підтверджено платіжними
дорученнями №1 та №2 від 13.11.2009 року,
копії яких долучені до справи (а.с.39).

Крім того, суд першої інстанції не дав
оцінку висновкам акту №1429/22-08/36849354 від
06.13.2014 року щодо завищення позивачем
податкового кредиту грудня 2009 та
грудня 2010 року, які стали підставою для
збільшення позивачу зобов'язань з ПДВ
на суму 785912,00 грн. спірним
повідомленням-рішенням від 31.03.2014 року
№.

При вирішенні питання правомірності
зменшення позивачу податковим
повідомленням-рішення від 31.12.2013 року
№ від'ємного значення з ПДВ за
вересень 2013 року на суму 999141,00 грн.,
колегія суддів виходить з наступного.

За змістом акту перевірки від 31.10.2013
року №2386/22-8/36894354 єдиним доводом для
зменшення позивачу від'ємного значення
за вересень 2013 року на суму 999141,00 грн. є
те, що ця сума ПДВ на думку ДПІ
залишається неоплаченою більше ніж 1095
днів, а тому отримані позивачем за
такою сумою податкового кредиту товари
є безоплатно отриманими, що не дає
права для формування податкового
кредиту на таку суму.

ДПІ та суд першої інстанції
підтверджують відсутність оплати цієї
суми, посилаючись на додаток №2
декларації з ПДВ за вересень 2013 року, в
рядку 4 якого відсутні відомості щодо
оплати такої суми (а.с.71).

Колегія суддів вважає, що показники
додатку №2 до декларації з ПДВ не
можуть бути належним підтвердження
факту оплати чи неоплати відображених
в цьому додатку сум від'ємного
значення.

Належним підтвердженням таких
обставин повинна бути наявність або
відсутність відповідних платіжних
документів про оплату товарів робіт чи
послуг з урахуванням податку на додану
вартість.

Надані позивачем копії платіжних
доручень №1 від 12.11.2009 року та №2 від
13.11.2009 року з відмітками Одеської філії
ВАТ «Державний Експортно-імпортний
банк України» підтверджують той факт,
що позивач здійснив оплату в адрес ТОВ
«РСК «Капітан» за обладнання згідно
договору купівлі-продажу №1 від 12.11.2009
року на суму 11999500,00 грн. у т.ч. ПДВ 1999916,67
грн..

Факт проведення таких оплат ДПІ не
заперечує.

Отже, висновок податкового органу про
те, що сума від'ємного значення з ПДВ за
вересень 2013 року в розмірі 999141,00 грн. є
неоплаченою, а отримані позивачем за
такою сумою податкового кредиту товари
є безоплатно отриманими,
спростовується платіжними
документами, які є належними доказом
оплати цієї суми, і належність цих
документів відповідачем не
оспорюється.

Відсутність у додатку №2 декларації з
ПДВ за вересень 2013 року відомостей щодо
оплати вказаної суми від'ємного
значення свідчить про допущення
позивачем методологічної помилки при
складанні такого додатку, однак така
помилка в будь-якому разі не може бути
доказом наявності у позивача
безнадійної кредиторської
заборгованості на суму 999141,00 грн., яка
потребує коригування податкового
кредиту на цю суму.

Враховуючи, що наведені в акті
перевірки від 31.10.2013 року №2386/22-8/36894354
підстави для зменшення позивачу
від'ємного значення з ПДВ за вересень
2013 року є помилковими і податковим
органом не наведено будь-яких інших
підстав для такого зменшення, колегія
суддів приходить до висновку, що
податкове повідомлення-рішення від
31.12.2013 року № не може вважатися
законним та обґрунтованим, а тому
підлягає скасуванню.

При вирішенні питання правомірності
збільшення позивачу податковим
повідомленням-рішення від 31.03.2014 року
№ зобов'язання з ПДВ за основним
платежем в розмірі 785912,00 грн. та
застосування штрафної санкції на суму
196478,50 грн., колегія суддів виходить з
наступного.

Як вже зазначено вище, ДПІ збільшило
позивачу зобов'язання з ПДВ на суму
785912,00 грн. з тих підстав, що позивач
неправомірно сформував податковий
кредит за грудень 2009 року на суму на
суму 1999917,00 грн. на підставі неналежно
оформлених податкових накладних ТОВ
«РСК «Капітан», а також занизив за
грудень 2010 року ПДВ до сплати в бюджет
на суму 55958,00 грн. внаслідок неприйняття
податковим органом декларації з ПДВ за
цей місяць.

Колегія суддів не може погодитися з
такими доводами ДПІ з наступних
підстав.

По-перше, відповідно до п.102.1 ст.102 ПК
України контролюючий орган, крім
випадків, визначених п.102.2 цієї статті,
має право самостійно визначити суму
грошових зобов'язань платника податків
у випадках, визначених цим Кодексом, не
пізніше закінчення 1095 дня, що настає за
останнім днем граничного строку
подання податкової декларації та/або
граничного строку сплати грошових
зобов'язань, нарахованих контролюючим
органом, а якщо така податкова
декларація була надана пізніше, - за
днем її фактичного подання. Якщо
протягом зазначеного строку
контролюючий орган не визначає суму
грошових зобов'язань, платник податків
вважається вільним від такого
грошового зобов'язання, а спір стосовно
такої декларації та/або податкового
повідомлення не підлягає розгляду в
адміністративному або судовому
порядку.

Аналогічні за змістом положення
містяться також і в пп.15.1.1 п.15.1 ст.15
Закону України від 21.12.2000 року №2181-III
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами», який
був чинний до 01.01.2011 року.

Отже, за змістом наведених норм,
податковий орган має право перевірити
правомірність задекларованих
платником податків у декларації з ПДВ
показників податкових зобов'язань та
податкового кредиту та збільшити, за
наявності для цього підстав,
зобов'язання з цього податку лише
протягом 1095 з моменту подання такої
декларації.

Декларація з ПДВ за грудень 2009 року
подана до ДПІ 18.02.2010 року, що
підтверджується штампом податкового
органу на цій декларації про її
отримання (а.с.80).

Цей факт відповідачем не
заперечуються.

Таким чином, відповідач дав оцінку
правомірності діям позивача по
формуванню позивачем податкового
кредиту за грудень 2009 року в акті
№1429/22-08/36849354 від 06.03.2014 року та
відповідно застосував до позивача
наслідки від таких дій поза межами 1095
днів з моменту подання декларації за
цей місяць, що суперечить п.102.1 ст.102 ПК
України.

По-друге, ні Законом України «Про
податок на додану вартість» №168/97-ВР, ні
наказом ДПА України від 30.05.1997 року №166
«Про затвердження форми податкової
накладної та порядку її заповнення», на
порушення яких вказує ДПІ, не
встановлені вимоги щодо оформлення
податкових накладних виключно
українською мовою як умови складання
податкових накладних належним чином.

Податкове законодавство не ставить в
залежність формування податкового
кредиту від мови заповнення податкової
накладної.

Аналіз положень статті 7 Закону №168/97-ВР
дає підстави зробити висновок, що
податкові накладні є такими
документами, що підтверджують
проведення господарської операції,
оскільки містять відомості про
продавця товару, за якими можливо в
разі необхідності провести його
перевірку щодо підтвердження
зазначених у накладній відомостей,
відомості про проданий товар, його
вартість, суму ПДВ.

Таким чином, коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, відповідають
зазначеним у податкових накладних,
податковий кредит покупця вважається
підтвердженим податковими накладними,
за умови, що вони не перешкоджають
можливості ідентифікувати особу, яка
видала податкову накладну, містять,
зокрема, відомості про придбані товари
(роботи, послуги), їх вартість, дату
здійснення операції та відповідну суму
податку на додану вартість.

Дослідивши надані до справи податкові
накладні ТОВ «РСК «Капітан» від 30.11.2009
року №4-112 (а.с.59-67), колегія суддів
вважає, що заповнення певних граф цих
податкових накладних російською мовою
не робить такі накладні недійсними та
не свідчить про їх неналежність та
недопустимість як доказу. Ці накладні
не перешкоджають ідентифікації
продавця та покупця контрагента, а
також встановити номенклатуру
придбаних товарів, їх вартість, дату
здійснення операції та відповідну суму
податку на додану вартість.

Таким чином, висновок ДПІ про завищення
позивачем податкового кредиту грудня
2009 року на суму на суму 1999917,00 грн. по
операціям із ТОВ «РСК «Капітан» є
помилковим.

По-третє, посилання ДПІ на неприйняття
декларація з ПДВ за грудень 2010 року
колегія суддів вважає безпідставними,
оскільки ДПІ не підтвердило належними
доказами як самого факту неприйняття
такої декларації, так і правомірності
такого неприйняття.

Відповідно до положень ст.49 ПК України,
який набув чинності на момент подання
позивачем декларації з ПДВ за грудень
2010 року, прийняття податкової
декларації є обов'язком контролюючого
органу. Під час прийняття податкової
декларації уповноважена посадова
особа контролюючого органу, в якому
перебуває на обліку платник податків,
зобов'язана перевірити наявність та
достовірність заповнення всіх
обов'язкових реквізитів, передбачених
пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього
Кодексу. Інші показники, зазначені в
податковій декларації платника
податків, до її прийняття перевірці не
підлягають (п.49.8 ст.49).

За умови дотримання платником податків
вимог цієї статті посадова особа
контролюючого органу, в якому
перебуває на обліку платник податків,
зобов'язана зареєструвати податкову
декларацію платника датою її
фактичного отримання контролюючим
органом (п.49.9 ст.49).

Відмова посадової особи контролюючого
органу прийняти податкову декларацію з
будь-яких причин, не визначених цією
статтею, у тому числі висунення
будь-яких не визначених цією статтею
передумов щодо такого прийняття
(включаючи зміну показників такої
податкової декларації, зменшення або
скасування від'ємного значення
об'єктів оподаткування, сум бюджетних
відшкодувань, незаконного збільшення
податкових зобов'язань тощо)
забороняється (п.49.10 ст.49).

У разі подання платником податків до
контролюючого органу податкової
декларації, заповненої з порушенням
вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього
Кодексу, такий контролюючий орган
зобов'язаний надати такому платнику
податків письмове повідомлення про
відмову у прийнятті його податкової
декларації із зазначенням причин такої
відмови (п.49.11 ст.49).

Податкова декларація, надіслана
платником податків або його
представником поштою або засобами
електронного зв'язку, вважається
неподаною за умови її заповнення з
порушенням норм пунктів 48.3 і 48.4 статті
48 цього Кодексу та надсилання
контролюючим органом платнику
податків письмової відмови у прийнятті
його податкової декларації (п.49.15 ст.49).

Позивач підтвердив факт того, що 21.02.2011
року ним була подана до ДПІ декларація
з ПДВ за грудень 2010 року , що
підтверджується накладною служби
кур'єрської доставки №120678 (а.с.40).

Також позивач долучив до справи копію
декларації з ПДВ за грудень 2010 року із
додатками №1, 2, 5 (а.с.41-47), яка містить
всі обов'язкові реквізити.

В той же час, ДПІ не підтвердила
виконання нею вимог п.49.11 ст.49 ПК
України щодо надання позивачу
повідомлення про відмову у прийнятті
такої декларації.

За змістом п.49.9 ст.49 ПК України
відсутність факту надання
контролюючим органом повідомлення про
відмову у прийнятті податкової
декларації або факту надсилання такого
повідомлення платнику податків у
встановлений строк свідчить про те, що
податкова декларація, надана
платником, вважається прийнятою.

Виходячи з викладеного, висновок ДПІ
про заниження позивачем за грудень 2010
року ПДВ до сплати в бюджет на суму 55958,00
грн. внаслідок неприйняття податковим
органом декларації з ПДВ за цей місяць
колегія суддів вважає безпідставним та
не підтвердженим належними доказами.

Колегія суддів також вважає за
необхідне зазначити про наступне.

Як вбачається за акту перевірки від
06.13.2014 року №1429/22-08/36849354, визначена
спірним повідомленням-рішенням №
сума ПДВ за основним платежем в розмірі
785912,00 грн., є сумою, яку позивач за
висновком ДПІ повинен був сплатити з
лютого 2011 по вересень 2013 року.

В цих періодах позивач декларував
позитивне значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та
податкового кредиту поточного
звітного податкового періоду, яке
погашалось від'ємним значенням, що
переходило з попереднього періоду, в
зв'язку з чим в цих періодах сума ПДВ до
сплати в бюджет дорівнювала нулю.

Відповідно до п.58.1 ст.58 ПК України
виявлення податковим органом під час
перевірки факту завищення платником
податків від'ємного значення суми ПДВ
вимагає винесення відповідного
повідомлення-рішення про зменшення
такої суми від'ємного значення.

В той же час ДПІ не приймало податкових
повідомлень-рішень про зменшення
задекларованих позивачем в
деклараціях з ПДВ з лютого 2011 по
серпень 2013 року сум від'ємного
значення.

Без зменшення за ці періоди сум
задекларованих позивачем сум
від'ємного значення, нарахування за ці
періоди ПДВ до сплати в бюджет не може
вважатися обґрунтованим.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що ДПІ неправомірно нарахувала
позивачу податковим
повідомленням-рішенням від 31.03.2014 року
№ зобов'язання з ПДВ за основним
платежем та за штрафними санкціями, а
тому таке рішення підлягає скасуванню.

Оскільки допущені судом першої
інстанції порушення норм
матеріального права вплинули на
правильність судового рішення, колегія
суддів приходить до висновку про
необхідність скасування постанови
суду першої інстанції з винесенням
нової постанови про задоволення
позовних вимог.

За таких обставин апеляційна скарга
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.94 КАС України понесені
позивачем судові витрати у вигляді
судового збору за подачу позову в сумі
487,20 грн. та апеляційної скарги в сумі
2436,00 грн. підлягаю стягненню на користь
позивача з Державного бюджету України
в розмірі 2923,20 грн..

Керуючись ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, п.1 ч.1
ст.205, ст.206, ч.5 ст.254 КАС України,
апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Житлово-експлуатаційна компанія
«Ідеал» - задовольнити.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 19 серпня 2014
року скасувати.

Винести по справі нову постанову, якою
позовні вимоги товариства з обмеженою
відповідальністю
«Житлово-експлуатаційна компанія
«Ідеал» - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Приморському район м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області від 31 грудня 2013 року № про
зменшення товариству з обмеженою
відповідальністю
«Житлово-експлуатаційна компанія
«Ідеал» розміру від'ємного значення з
податку на додану вартість за вересень
2013 року на суму 999141,00 грн..

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Приморському район м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області від 31 березня 2014 року №,
яким товариству з обмеженою
відповідальністю
«Житлово-експлуатаційна компанія
«Ідеал» збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість за основним платежем в
розмірі 785912,00 грн. та за штрафними
санкціями на суму 196478,50 грн..

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю
«Житлово-експлуатаційна компанія
«Ідеал» () судові
витрати в розмірі 2923 (дві тисячі
дев'ятсот двадцять три) гривні 20 коп..

Постанова апеляційного суду набирає
чинності негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення
виготовлений 27 листопада 2014 року.

Головуючий суддя:К.В. Кравченко Суддя:
Суддя: Ю.М. Градовський Н.В. Вербицька