Справа № П/811/3584/14
Суддя: Т.М. Кармазина
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 листопада 2014 року
Справа № П/811/3584/14
Кіровоградський окружний
адміністративний суд
у складі: головуючого - судді
за участю секретаря - Сириці
І.О., Дегтярьова Д.В.,
за участю представників:
позивача - Боська В.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Кіровограді
справу за адміністративним позовом
Маловисківського районного центру
зайнятості до ОСОБА_3 про стягнення
матеріального забезпечення, -
Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом, в якому
просить стягнути з ОСОБА_3 виплачене
матеріальне забезпечення у розмірі
В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що в період з 08.07.2005 р.
по 12.09.2006 р., з 16.10.2007 р. по 14.10.2008 р., з
17.11.2009 р. по 07.03.2011 р., з 21.02.2012 р. по 09.04.2012
р. відповідачу нараховано та виплачено
грн.. Після чого, позивачем було
встановлено, що ОСОБА_3, в порушення ч.2
ст.36 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття", не подав до центру
зайнятості відомості про обставини, що
виключають виплату йому матеріальної
допомоги по безробіттю, зокрема,
відомості щодо реєстрації його в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців, як
фізичної особи-підприємця. У зв'язку з
чим, та у відповідності до ч.3 ст.36
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" сума виплаченої допомоги
по безробіттю відповідачу, за вказані
підлягає стягненню з відповідача.
Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги в
повному обсязі із зазначених підстав.
Відповідачем подано заперечення проти
позову згідно змісту якого зазначено,
що ним, як фізичною особою-підприємцем,
виконано всі необхідні дії по закриттю
підприємницької діяльності з 01.07.05 р.,
тому позовні вимоги є необґрунтованими
та такими, що задоволенню не підлягають
У судовому засіданні представник
відповідача заперечуючи проти
задоволення позову також посилався на
вказані вище підстави.
Дослідивши подані сторонами документи,
заслухавши пояснення їх представників,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи та вирішення спору по суті, суд
дійшов наступних висновків.
ОСОБА_3 07.06.02 р. був зареєстрований як
фізична особа-підприємець, а 08.07.14 р.
державним реєстратором Реєстраційної
служби Маловисківського районного
управління юстиції внесено запис за
підприємницької діяльності
відповідача за власним рішенням
Судом встановлено, що ОСОБА_3 звертався
до Маловисківського районного центру
зайнятості із заявами від 08.07.2005 р.
(а.с.11), від 16.10.2007 р. (а.с.10), 17.11.2009 р. (а.с.9),
від 21.02.2012 р. (а.с.8) за сприянням у
працевлаштуванні, в яких вказував, що
на момент подання даних заяв не
зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності, трудовою
діяльністю не займається, пенсію не
На підставі поданих заяв в періоди з
08.07.2005 р. по 12.09.2006 р., з 16.10.2007 р. по 14.10.2008
р., з 17.11.2009 р. по 07.03.2011 р. та з 21.02.2012 р. по
09.04.2012 р. відповідач перебував на обліку
в центрі зайнятості (а.с.4-7) та йому,
відповідно довідок (а.с.12-15), було
нараховано та виплачено допомогу по
Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" від 02.03.2000 р. №1533-ІІІ (далі -
Закон №1533-ІІІ, в редакції чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
законодавство про страхування на
випадок безробіття складається з Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, цього Закону,
Закону України "Про зайнятість
населення", інших нормативно-правових
актів, що регулюють відносини у сфері
страхування на випадок безробіття, а
також міжнародних договорів України,
згода на обов'язковість яких надано
Верховною Радою України.
Згідно до п.1 ст.6, п.1 ст.7, п.1 ст.22, ст.23
Закону №1533-ІІІ та Порядку надання
допомоги по безробіттю, у тому числі
одноразової її виплати для організації
безробітними підприємницької
діяльності, затвердженого Наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 20.11.2000 р. №307 (далі -
Порядок №307), застраховані особи,
визнані у встановленому порядку
безробітними, які протягом 12 місяців,
що передували початку безробіття,
працювали на умовах повного або
неповного робочого дня (тижня) не менше
26 календарних тижнів та сплачували
страхові внески, мають право на
допомогу по безробіттю залежно від
страхового стажу. Допомога по
безробіттю надається застрахованим та
незастрахованим особам, визнаним у
встановленому порядку безробітними, та
призначається центрами зайнятості, на
які покладено функції робочих органів
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття, за місцем
перебування безробітного на обліку.
Статтею 2 Закону України "Про
зайнятість населення" від 01.03.1991 №803-XII
(далі за текстом - Закон №803-XII, в
редакції чинній на час призначення
відповідачу допомоги) встановлено, що
безробітними визнаються працездатні
громадяни працездатного віку, які
через відсутність роботи не мають
заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і
зареєстровані у державній службі
зайнятості як такі, що шукають роботу,
готові та здатні приступити до
Відповідно до п.„б" ч.3 ст.1 Закону №803-XII
в Україні до зайнятого населення
належать громадяни, що проживають на
території держави на законних
підставах, які, зокрема, самостійно
забезпечують себе роботою, включаючи
підприємців, осіб, зайнятих
індивідуальною трудовою діяльністю,
творчою діяльністю, члени
кооперативів, фермери та члени їх
сімей, що беруть участь у виробництві.
Аналіз наведених норм законодавства
свідчить про те, що громадяни, які
самостійно забезпечують себе роботою,
в тому числі, підприємці, не можуть бути
визнані безробітними, тобто,
громадянами, які через відсутність
роботи не мають заробітку або інших
передбачених законодавством доходів.
При звірці баз даних безробітних
громадян з Єдиним державним реєстром
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців позивачем виявлено,
що відповідач у періодах перебування
на обліку в центрі зайнятості був
зареєстрований як фізична
особа-підприємець, про що було складено
акт №103 від 11.09.2014 р. (а.с.17).
15.09.14р. директором Маловисківського
центру зайнятості прийнято наказ № 209
"Про відшкодування коштів", в якому
зазначено відшкодувати за рахунок
добровільного повернення даних коштів,
забезпечити їх стягнення (а.с.16).
16.09.14р. на адресу відповідача
направлено претензію №04-24/669/06 і
запропоновано повернути незаконно
отриману допомогу по безробіттю у
розмірі 16 959,83 грн. як таку, що виплачена
на підставі недостовірних даних
Згідно вимог ч.ч.2, 3 статті 36 Закону
№1533-ІІІ застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
Сума виплаченого забезпечення та
вартості наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.
Так, вирішуючи саме питання про
стягнення коштів, необхідно встановити
умисність невиконання відповідачем
обов'язків, передбачених ст.36 Закону
№1533-ІІІ, та зловживань ними.
Як зазначалось, ОСОБА_3 07.06.02 р.
зареєстрований як фізична
особа-підприємець, а 08.07.14 р. державним
про припинення підприємницької
діяльності відповідача за власним
рішенням (а.с.20-21).

Порядок державної реєстрації та
перереєстрації суб'єктів
підприємницької діяльності незалежно
від їх організаційно-правових форм і
форм власності, за винятком окремих
видів суб'єктів підприємницької
діяльності, для яких законами України
встановлено спеціальні правила
державної реєстрації, а також порядок
скасування державної реєстрації
суб'єктів підприємницької діяльності,
до прийняття Закону України "Про
державну реєстрацію юридичних та
фізичних осіб-підприємців", було
визначено Положенням про державну
реєстрацію суб'єктів підприємницької
діяльності, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 25
травня 1998 року № 740, чинного на день
державної реєстрації підприємницької
діяльності відповідача (далі -
Положення №740).

З 1 липня 2004 р. набрав чинності Закон
України "Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців" від 15 травня 2003 р.
№755-IV (далі - Закон №755- IV).

Згідно п.2 "Прикінцеві Положення" Закону
№755- IV усі діючі юридичні особи та
фізичні особи - підприємці, створені та
зареєстровані до 1 липня 2004 року,
відомості про яких не включені до
Єдиного державного реєстру,
зобов'язані подати державному
реєстратору відповідно до вимог статті
19 цього Закону реєстраційну картку для
включення відомостей про них до
Єдиного державного реєстру. Державний
реєстратор після отримання від
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців реєстраційної картки
зобов'язаний включити відомості про
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців і видати їм виписку з
Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ч.1 ст.46 Закону №755- IV
державна реєстрація припинення
підприємницької діяльності фізичної
особи - підприємця проводиться у разі,
зокрема прийняття фізичною особою -
підприємцем рішення про припинення
підприємницької діяльності.

Статтею 47 Закону №755- IV встановлено
порядок державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи - підприємця за її
рішенням (в редакції на час подання
відповідачем заяви про припинення
підприємницької діяльності).

Для внесення до Єдиного державного
реєстру запису про рішення фізичної
особи - підприємця щодо припинення нею
підприємницької діяльності фізична
особа - підприємець або уповноважена
нею особа повинні подати державному
реєстратору (надіслати рекомендованим
листом з описом вкладення) такі
документи: нотаріально посвідчену
заяву про припинення підприємницької
діяльності фізичною особою -
підприємцем; документ, що підтверджує
внесення плати за публікацію
повідомлення про прийняття фізичною
особою - підприємцем рішення щодо
припинення підприємницької
діяльності.

Дослідивши матеріали справи судом
встановлено, що 30.06.2005 р. відповідачем
на ім'я державного реєстратора
Маловисківської районної державної
адміністрації подано заяву (оригінал
заяви, яка посвідчена нотаріусом,
оглянуто в судовому засіданні), згідно
якої ОСОБА_3 просив зареєструвати
припинення його підприємницької
діяльності за власним рішенням. Також,
відповідачем було сплачено державне
мито за проведення вказаних
реєстраційних дій (а.с.35-36).

Суду не надано доказів того, що
відповідачем після набрання чинності
Законом №755- IV подано державному
реєстратору відповідно до вимог статті
19 цього Закону реєстраційну картку для
включення відомостей про нього до
Єдиного державного реєстру. До того ж,
враховуючи реєстраційну справу
встановлено, що відомості про
реєстрацію відповідача саме як
фізичної особи-підприємця включено до
Єдиного державного реєстру лише 06.07.2005
р. (а.с.57-58), тобто вже після подання
заяви про реєстрацію припинення його
підприємницької діяльності.

Згідно довідки Маловисківської МДПІ
вбачається, що відповідача було знято з
податкового обліку 01.07.2005 р. за власним
рішенням від 30.06.2005 р. №1 (а.с.37), згідно
довідки від 30.06.2005 р. №39 (а.с.38)
відповідач не зареєстрований у Фонді
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності.

Матеріалами реєстраційної справи
відповідача, також підтверджено факт
подання ним у 2005 році заяви про
реєстрацію припинення його
підприємницької діяльності (а.с.62-63) та
факт того, що проведення даної
реєстраційної дії здійснено лише у
липні 2014 р. (а.с.64). Тобто процедура
державної реєстрації припинення
підприємницької діяльності
відповідача розпочалась лише через 9
років з дня виникнення обов'язку у
державного реєстратора. Тому такий
строк не можна вважати розумним з
урахуванням усіх обставин справи.

З огляду на вказані вище обставини суд
дійшов висновку, що звертаючись до
позивача за сприянням у
працевлаштуванні, відповідач не міг
знати про не виключення його з Реєстру
суб'єктів підприємницької діяльності.
Даний факт не було спростовано
позивачем жодним доказом. Також,
позивачем не надано доказів того, що
відповідач в оскаржуваний період мав
роботу та отримував заробіток або
інший дохід від зайняття
підприємницькою діяльністю, а відтак -
безпідставно отримував допомогу по
безробіттю.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
звертаючись до суду з позовом про
стягнення коштів, центр зайнятості
фактично поставив у залежність право
ОСОБА_3 на одержання допомоги по
безробіттю з належним виконанням іншим
державним органом - державним
реєстратором, покладених на нього
обов'язків.

Така правова позиція суперечить
принципу верховенства права,
визначеного статтею 8 КАС України.

На підставі аналізу встановлених
обставин і правовідносин, що їм
відповідають, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги є не обґрунтованими, не
відповідають обставинам та матеріалам
справи, а тому задоволенню не
підлягають.

Згідно ч.1 ст.94 КАС України якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

Даних витрат судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 86, 94, 159-163, 167 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку, встановленому ст.254 КАС
України.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Кіровоградський окружний
адміністративний суд шляхом подання в
10-денний строк з дня її проголошення, а
у разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України - протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови, апеляційної скарги, копія
якої одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції.

Повний текст постанови складено 25
листопада 2014 року.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду
Т.М.
Кармазина