Справа № 25973/10
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2011-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2011 р.справа № 2а-61/10

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого судді:
Дадим Ю.М.

суддів: Нагорної Л.М.
Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання:
Алтуховій А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційні скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на постанову
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 11 червня
2010 р. у справі № 2а-61/10 за позовом ОСОБА_2
до Управління Пенсійного фонду
України в Амур-Нижньодніпровському
районі м. Дніпропетровська про
визнання дій неправомірними,
зобов"язання провести перерахунок
пенсії з урахуванням індексу інфляції,-

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
11 червня 2010 р. позов було задоволено
частково. Визнано дії Управління
Пенсійного фонду України в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська щодо не здійснення
перерахунку та виплати основної та
додаткової пенсії неправомірними.
Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська здійснити
відповідний перерахунок та виплату
основної та додаткової пенсії
позивачу з урахуванням ч.1ст. 28 Закону
України «Про загально обов'язкове
державне пенсійне страхування»з 22.05.2008
року по 11.06.2010р.. В решті позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду,
представник позивача подав апеляційну
скаргу, в якій просив скасувати
постанову суду, та прийняти нову, якою
задовольнити його позовні вимоги в
повному обсязі. Вказував, що постанова
винесена з порушенням норм
матеріального права .

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга позивача не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанцій встановлено та
матеріалами справи підтверджується,
що позивач є інвалідом 2 групи,
учасником ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС та віднесений до
1 категорії осіб, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
одержує пенсію по інвалідності на
підставі статті 54 Закону № 796-ХІІ.

Позивач просить при розрахунку пенсії
застосовувати розмір прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, установлений у законі
про Державний бюджет України на
відповідний рік, виходячи з якого
визначається мінімальний розмір
пенсії за віком.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того , що
відповідач повинен провести
нарахування та виплату пенсій позивачу
виходячи з їх розмірів,встановлених
законами України «Про статус та
соціальний захист громадян , що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»та «Про статус ветеранів
війни,гарантії їх соціального
захисту», а не постановою Кабінету
Міністрів України від 28.05.2008 року №530
«Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян»та
постановою Кабінет Міністрів України
від 03.01.2002 року №1 «Про підвищення
розмірів пенсій та інших соціальних
виплат окремим категоріям
пенсіонерів,фінансування яких
здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету».

Статтею 49 Закону № 796-ХІІ передбачено,
що пенсії особам, віднесеним до
категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у
вигляді: а) державної пенсії; б)
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, яка призначається після
виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до частини 4 статті 54 цього
Закону (у редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин),
якою визначено підстави та умови
призначення державних пенсій особам,
віднесеним до категорії 1, та у зв'язку
із втратою годувальника, в усіх
випадках розміри пенсій для інвалідів 2
групи, щодо яких установлено зв'язок із
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими восьми мінімальних пенсій
за віком.

Згідно зі статтею 50 зазначеного Закону
особам, віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
зокрема інвалідам 2 групи - у розмірі 75
відсотків мінімальної пенсії за віком.
Як передбачено статтею 53 того самого
Закону, виплата додаткової пенсії
здійснюється повністю незалежно від
заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Правильним і таким ,що відповідає
закону,є висновок суду,що позивач має
право на призначення пенсії у розмірі
не нижчому від 8 мінімальних пенсій за
віком,на щомісячну додаткову пенсію за
шкоду,заподіяну здоров'ю ,у розмірі 75
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є
визначальною для вирішення даного
спору ,крім того ,це право гарантується
ч.2 ст. 46 Конституції України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України ,закону України,міжнародному
договору,згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України,або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт,який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
, що при визначенні розміру пенсії
позивачеві застосуванню підлягають
статті 50 та 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,а не
згадані вище постановив Кабінету
Міністрів України, які істотно
звужують обсяг встановлених законом
прав.

Суд першої інстанції правильно не взяв
до уваги посилання відповідача на те,що
порядок обчислення пенсії по
інвалідності,що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання ,і пенсії у
зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів
України,оскільки надання законодавцем
такого права Кабінету Міністрів
України не означає , що останній
,встановлюючи такий порядок,може
допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача,встановлених цим же
Законом. Тобто Кабінет Міністрів
України повинен був встановити
зазначений порядок не порушуючи
положень цього Закону.

Зі статей 50 та 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
вбачається, що при визначенні розміру
пенсії та щомісячної додаткової пенсії
за шкоду,заподіяну здоров'ю,за основу
їх нарахування береться мінімальна
пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії зі віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ч.1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Таким чином, вихідним критерієм
розрахунку державної та додаткової
пенсій виступає мінімальна пенсія за
віком, розмір якої згідно зі статтею 28
Закону № 1058-ІV встановлюється в розмірі
визначеного законом прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

При вирішенні спору слід виходити із
загальних засад пріоритету законів над
підзаконними актами, тобто при
розрахунку пенсій, передбачених
статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ,
застосуванню підлягає розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, установлений
у законі про Державний бюджет України
на відповідний рік, з урахуванням якого
визначається мінімальний розмір
пенсії за віком.

Згідно з частиною 1 статті 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" від
09.07.2003, №1058-IV мінімальний розмір пенсії
за віком встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Вірним є висновок суду першої
інстанції щодо проведення позовних
вимог за 2005 , 2006 2007 роки , оскільки Закон
України «Про загальнообов'язкове
пенсійне страхування» набув чинності з
01.01.2004 року , до цього часу розрахунок
державної та додаткової пенсії
позивачу органами пенсійного фонду
проводився відповідно до норм діючого
законодавства

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції
стосовно задоволеннях позовних вимог
за 2008 рік, оскільки.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів
України»від 28.12.2007 року були внесені
зміни до Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян,які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Згідно з цими змінами було встановлено
таке.

Рішенням Конституційного Суду України
№10-рп/2008 від 22.05.2008 року положення п. 28
розділу II «Внесення змін до деяких
законодавчих актів України»Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» щодо
внесення змін до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»визнані
неконституційними.

Відповідно до вимог ст. 152 Конституції
України закони,інші правові акти або їх
окремі положення,що визнані
неконституційними втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Отже, в період з 01.01.2008 року по 22.05.2008
року позивач не мав права на
перерахунок пенсії і щомісячної
додаткової пенсії за шкоду ,заподіяну
здоров'ю,у зв'язку з дією положень п. 28
розділу II «Внесення змін до деяких
законодавчих актів України»Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» , а тому
підлягають задоволенню позовні вимоги
позивача щодо зобов'язання
відповідача провести такий
перерахунок призначеної пенсії з 22
травня 2008 року.

Однак, суд першої інстанції помилково
обмежив обов'язок відповідача
здійснювати перерахунок та виплати
державної пенсії та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю,
відповідно до вимог п.4 ст.54, ст.50, п.3 ст.
67 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», певним строком, друга
група інвалідності позивачу
встановлена довічно, пенсія також
нарахована довічно, а згідно положень
частини 3 статті 67 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи ",
відповідач зобов'язаний здійснювати
перерахунок пенсії кожен раз з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму, що не
протирічить положенням ч.2 ст.19
Конституції України.

Враховуючи те, що після 22 травня 2008 року
і в подальшому, після відновлення
положень статей 50,54 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" у
попередній редакції та з урахуванням
того, що до цього часу ніяких змін до
вказаного Закону не вносилось, дії
відповідача щодо відмови у нарахуванні
позивачу додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю -у розмірі 75
відсотків мінімальної пенсії за віком
тривають і в подальшому, колегія суддів
приходить до висновку, що слід поновити
права позивача шляхом зобов'язання
відповідача проводити нарахування
додаткової пенсії у вищевказаних
розмірах з 22 травня 2008 року без
обмеження будь-яким строком до змін в
законодавстві або зміни соціального
статусу позивача, забезпечивши їх
виплату.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, ст..205, 206 КАС
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 11 червня
2010 р. у справі № 2а-61/10 - залишити без
змін, виключивши кінцеву дату виплати
пенсії , а саме по 11 червня 2010 року.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку та строки,
встановлені статтею 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
Ю.М. Дадим

Суддя:
Л.М. Нагорна

Суддя:
С.А. Уханенко