Справа № 804/16688/14
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2014-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 р. Справа № 804/16688/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого суддіБарановського Р. А.
при секретаріКанівець К.В. за участю:
представника позивача представника
відповідача Колобової С.Б. Фадєєва Д.С.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
Виробничо-наукового центра
"Трубосталь" до Нікопольської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю Виробничо-наукового
центра "Трубосталь" (далі-ТОВ ВНЦ
«Трубосталь», платник, позивач)
звернулось до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду із
позовом до Нікопольської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області щодо
визнання протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Нікопольської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області № та
№ від 17 вересня 2014 року.

Представник позивача, позов підтримала
і надала пояснення, аналогічні доводам
викладеним у позовній заяві.

Позовні вимоги мотивовані
протиправністю дій податкового органу,
оскільки, на думку позивача, податкові
повідомлення-рішення № та №
від 17.09.2014р. прийняті упереджено, без
взяття до уваги наданих під час
перевірки документів та доказів.
Позивач стверджує, що при складанні
акту перевіряючими допущено неповне
з'ясування обставин взаємовідносин з
ТОВ «Укр Енерго Холдинг», не перевірено
фактичне виконання господарських
операцій, які носять реальний характер,
що повністю підтверджено наданими
первинними документами, які повністю
відповідають вимогам законодавства, у
зв'язку з чим оскаржувані рішення є
протиправними та підлягають
скасуванню.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечував,
надавши обгрунтування аналогічні
доводам, викладеним у запереченнях на
адміністративний позов.

Позиція відповідача аргументована тим,
що у відповідності до отриманої
податковим органом інформації із актів
перевірок контрагентів позивача,
контролюючий орган з'ясував, що
реальність здійснення господарських
операцій між ТОВ ВНЦ «Трубосталь» та
його постачальника - ТОВ «Укр Енерго
Холдінг» не підтверджується, а надані
платником первинні д.окументи є
формально складеними та містять
недостовірні відомості. Відповідач
вважає, що відображені у податковій
звітності взаємовідносини між
вказаними підприємствами здійснені з
метою заниження об'єкта оподаткування
та отримання податкової вигоди, у
зв'язку з чим оскаржуване рішення є
правомірним.

Заслухавши пояснення сторін,
з'ясувавши обставини, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
та заперечень, дослідивши докази, якими
вони обґрунтовуються, дійшов висновку,
що позов підлягає задоволенню,
мотивуючи це наступним.

ТОВ ВНЦ «Трубосталь» ()
зареєстровано за рішенням виконавчого
комітету Нікопольської міської ради
від 04.02.1992р. №96/20 (Свідоцтво про
державну реєстрацію серії А00 №533214 від
14.02.1992р.) та перебуває на податковому
обліку у Нікопольській об'єднаній
державній податковій інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області
(далі-Нікопольська ОДПІ, податковий
орган, відповідач) від 21.03.1995р. за №37.

У період з 14.07.2014р. по 22.08.2014р. згідно із
п. 75.1 ст. 75, п. 82.1 ст. 82 Податкового
кодексу України, наказів Нікопольської
ОДПІ від 02.07.2014р. №963, від 08.08.2014р. №1144,
направлень від 14.07.2014р. №357/22-1, №358/22-1,
№359-22-1, №360/17-3, №361/22-1,№362/22-1 та від
08.08.2014р. №425/22-01 працівниками
Нікопольської ОДПІ було проведено
документальну планову виїзну
перевірку ТОВ ВНЦ «Трубосталь».

За результатами зазначеної перевірки
відповідачем було складено Акт «Про
результати документальної планової
виїзної перевірки Товариства з
обмеженою відповідальністю
Виробничо-науковий центр «Трубосталь»
() з питань дотримання
вимог податкового законодавства за
період з 01.01.13 по 31.12.13, валютного та
іншого законодавства за період з 01.01.13
по 31.12.13» №2534/221/13419172 від 01.09.2014р., у якому
податковий орган прийшов до висновку
про порушення ТОВ ВНЦ «Трубосталь»:

п.п. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, п. 138.7, п.п. 138.10.2 п.
138.10 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1, п. 140.3 ст. 140
Податкового кодексу України, у
результаті чого платником занижено
податок на прибуток за 2013 рік на
загальну суму 500 886, 00 грн.;

ст.185, ст. 188, п.198.3 ст. 198, ст. 201, ст. 209
Податкового кодексу України, в
результаті чого платником занижено
податок на додану вартість у період з
01.01.2013р. по 31.12.2013р. на загальну суму 527 249,
00 грн., в тому числі:

-за квітень 2013 року - на суму 21 779, 00 грн.;

-за травень 2013 року - на суму 47 667, 00 грн.;

-за червень 2013 року - на суму 68 167, 00 грн.;

-за липень 2013 року - на суму 11 554, 00 грн.;

-за вересень 2013 року - на суму 153 000, 00
грн.;

-за жовтень 2013 року - на суму 95 833, 00 грн.;

-за листопад 2013 року -на суму 116 235, 00 грн.;

-за грудень 2013 року- на суму 13 014, 00 грн.

п.164.2 ст. 164, п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, п.п. 170.9.1
п. 170.9 ст. 170 Податкового кодексу
України, в результаті чого платнику
полягає донарахуванню податок на дохди
фізичних осіб за 2013 рік на загальну
суму 870, 00 грн., в тому числі: за травень
2013 року - в сумі 405, 00 грн, за грудень 2013
року -в сумі 465, 00 грн.;

п. 1 ст. 7, п. 6 ст. 7 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», в результаті
чого платнику за 2013 рік підлягає
донарахуванню єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на загальну суму
2 163, 40 грн., в тому чилі: по розміру
єдиного внеску 34, 7% - в сумі 2012, 60 грн., по
розміру єдиного внеску 2, 6% - в сумі 150, 80
грн.

Не погодившись із висновками
податкового органу, позивач направив
до Нікопольської ОДПІ заперечення на
акт перевірки (вих. №1413/15 від 05.09.2014р.).

У відповідь на отримані заперечення,
Нікопольська ОДПІ направила лист про
розгляд -заперечень до акту перевірки
№17710/10/04-07-221 від 12.09.2014р., у якому
залишила висновки перевіряючих без
змін.

На .підставі Акту «Про результати
документальної планової виїзної
перевірки Товариства з обмеженою
відповідальністю Виробничо-науковий
центр «Трубосталь» () з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.13 по 31.12.13,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.13 по 31.12.13» №2534/221/13419172 від
01.09.2014р. Нікопольською ОДПІ були
винесені:

- податкове повідомлення-рішення
№ від 17.09.2014р., який ТОВ ВНЦ
«Трубосталь» збільшено податкове
зобов'язання по податку на прибуток
приватних підприємств за основним
платежем в сумі 419 499, 00 грн. та за
штрафними санкціями - 209 749, 50 грн.;

- податкове повідомлення-рішення
№ від 17.09.2014р., який ТОВ ВНЦ
«Трубосталь» збільшено податкове
зобов'язання по податку на додану
вартість за основним платежем в сумі 441
578, 00 грн. та за штрафними санкціями - 220
789, 00 грн.

Не погодившись із винесеним рішенням,
позивач звернувся до суду із даним
позовом.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства встановлені
Податковим Кодексом України, який
набрав чинності з 01.01.2011 року.

Підпунктом 16.1.4 п. 16.1 ст.16 Податкового
кодексу України, встановлено обов'язок
платника податків сплачувати податки
та збори в строки та у розмірах,
встановлених цим Кодексом та законами
з питань митної справи.

Відповідно до п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України,
господарська діяльність - це
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
договорами.

Згідно з підпунктом "а" пункту 198.1
статті 198 Податкового кодексу України,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України встановлено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається, зокрема, дата тієї
події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
встановлено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Отже, зазначеними нормами передбачено
право платника податків на віднесення
до складу податкового кредиту сум
податку на додану вартість,
нарахованих (сплачених) у зв'язку з
придбанням основних фондів з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності, незалежно
від початку використання таких
основних фондів в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду.

Згідно з п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу
України - не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.201.1 ст.201 Податкового
кодексу України, платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках
обов'язкові реквізити.

Згідно з п.201.10 ст.201 Податкового кодексу
України податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 198.2 ст.198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Таким чином, оплата товарів (послуг)
відповідно до умов договору або дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною, є підставою для
виникнення права платника податку на
податковий кредит.

Отже, виходячи зі змісту наведених норм
Податкового кодексу України, до
податкового кредиту підлягає
включенню частина податку, сплачена
(нарахована) платником податку, що
придбав товари та послуги, їх
постачальникам з метою подальшого
використання у господарській
діяльності, а відтак отримання
податкової накладної, яка засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг), є підставою для
виникнення права платника податку на
податковий кредит.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями та іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Виходячи із системного аналізу
вказаних норм Податкового кодексу
України, податковий кредит для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість має бути
підтверджений належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

Виникнення у платника податку на
додану вартість права на податковий
кредит не ставиться у залежність від
дотримання вимог податкового
законодавства і сплатою податку до
бюджету іншими суб'єктами
господарювання. Аналіз вищезазначених
норм законодавства, яке регулює
порядок формування податкового
кредиту, не передбачають позбавлення
платника податків права на формування
податкового кредиту в разі порушення
його контрагентами вимог податкового
законодавства по ланцюгу постачання.

Так, зі змісту Акту перевірки
№2534/231/13419172 від 01.09.2014р. вбачається, що
висновки податкового органу щодо
порушення ТОВ ВНЦ «Трубосталь» норм
податкового законодавства стосуються
правовідносин із його контрагентом -
ТОВ «Укр Енерго Холдінг» за
відповідний період.

На підставі наявних у податкового
органу відомостей Нікопольська ОДПІ
встановила, що передача отриманого ТОВ
ВНЦ «Трубосталь» ()
природного газу в період з 01.04.2013р. по
31.10.2013р. здійснювалась по ланцюгу: ТОВ
«Євро-Тек 2011» - ТОВ «Укр Енерго Холдінг»
- ТОВ ВНЦ «Трубосталь».

При цьому факти порушення позивачем
норм податкового законодавства у
вигляді відсутності фактичного
постачання товарів (робіт, послуг) ТОВ
ВНЦ «Трубосталь» по взаємовідносинам з
контрагентом ТОВ «Укр Енерго Холдінг"
базуються виключно на змісті
отриманого від ДПІ у Голосіївському
районі ГУ Міндоходів у м.Києві Акті
«Про результати виїзної позапланової
перевірки Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укр Енерго Холдінг»
() з питань визначення
повноти нарахування та своєчасності
сплати податків по взаємовідносинам із
ТОВ «Євро-Тек 2011» (код за )
№488/3-22-08/38038769 від 18.06.2014р.

У даному акті перевіряючі ДПІ у
Голосіївському районі ГУ Міндоходів у
м.Києві зазначили, що внаслідок наявних
ознак фіктивності у діяльності ТОВ
«Євро-Тек 2011» та встановлення
відсутності фактичних поставок товару
(природнього газу) по ланцюгу
постачання - взаємовідносини між ТОВ
ВНЦ «Трубосталь» та ТОВ «Укр Енерго
Холдінг» у період з 01.04.2013р. по 31.10.2013р.
по ланцюгу постачання товару від ТОВ
«Євро-Тек 2011» не мали реального
товарного характеру.

Межі юридичної відповідальності
кожного платника податку на додану
вартість, яка відповідно до ст. 61
Конституції України має
індивідуальний характер, поширюються
на діяння, що визнаються законом
протиправними та були вчинені саме цим
платником. Притягнення суб'єкта права
до юридичної відповідальності за
діяння, що було вчинено іншою особою,
згідно з законом є неможливим.

Відповідно до ст.46-49 Податкового
кодексу України ведення податкового
обліку покладено на кожного окремого
платника податку. При цьому такий
платник несе самостійну
відповідальність за порушення правил
ведення податкового обліку. Зазначена
відповідальність стосується кожного
окремого платника податку і не може
автоматично поширюватися на третіх
осіб, у тому числі на його контрагентів.

Якщо контрагент в подальшому не
дотримувався у своїй діяльності
законодавчих норм це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.
Зазначені обставини не є підставою для
нарахування позивачу додаткових
платежів у разі якщо останній виконав
усі передбачені законом умови щодо
віднесення сплачених сум до витрат та
податкового кредиту і має всі
необхідні для цього документальні
підтвердження.

Крім того, рішенням Європейського суду
з прав людини від 22.01.2009 р. у справі
"Булвес АД" проти Болгарії (заява №3991/03)
було встановлено, що у разі якщо
національні органи за відсутності
будь-яких вказівок на безпосередню
участь фізичної або юридичної особи у
зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ,
який нараховується у ланцюгу поставок,
або будь-яких вказівок на обізнаність
про таке порушення, все ж таки
застосовують негативні наслідки до
отримувача оподатковуваної ПДВ
поставки, який повністю виконав свої
зобов'язання, за дії або бездіяльність
постачальника, який перебував поза
межами контролю отримувача і у
відношенні якого у нього не було
засобів перевірки та забезпечення його
виконання, то такі владні органи
порушують справедливий баланс, який
має підтримуватися між вимогами
суспільних інтересів та вимогами
захисту права власності.

Частиною першою статті 215 Цивільного
кодексу України передбачено, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 Цивільного кодексу України.

Статтею 204 Цивільного кодексу України
та статтею 207 Господарського кодексу
України закріплено принцип презумпції
правомірності правочину, згідно якого
будь-який правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Слід мати на увазі, що в розумінні
Цивільного та Господарського кодексів
України необхідною умовою для висновку
про нікчемність правочину є докази
наміру сторін на протизаконний
результат. При цьому намір юридичної
особи визначається умислом особи, яка
підписала відповідний договір.

В акті перевірки не наведено
інформації про наявність судових
рішень щодо визнання укладених
правочинів недійсними як боку його
учасників, так і з боку третіх осіб.
Жодних документальних доказів про
неможливість роботи контрагента ТОВ
ВНЦ «Трубосталь» та його
постачальників у перевірюваний період
до суду не надано.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового
кодексу України передбачено, що для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
первинними документами.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність" №996-XIV від 16.07.1999р., первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції відповідно до чинного
законодавства.

Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України,
витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до п. 138.2 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України
не включаються до складу витрат -
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної, вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 35
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку (пункт 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України).

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198
Податкового кодексу України).

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції відповідно до чинного
законодавства.

Так, матеріалами справи
підтверджується, що ТОВ ВНЦ
«Трубосталь» (Покупець) уклало з ТОВ
«Укр Енерго Холдінг» (Продавець)
договір поставки №Г-13/019 від 20.03.2013р.,
предметом якого є оплатне постачання
природного газу на адресу Покупця.

На виконання зазначеного договору
позивач отримав від ТОВ «Укр Енерго
Холдінг» відповідні товари/послуги, що
підтверджується наступними первинними
документами:

а)Акти прийому-передачі природного
газу українського видобутку:

-від 30.04.2013р. № 287 у кількості 128036 м3 на
загальну суму 539 671,74 грн, в тому числі
ПДВ 89 945,29 грн.;

-від 31.05.2013р. № 402 у кількості 98647 м3 на
загальну суму 417 061, 60 грн. в тому числі
ПДВ 69 510, 27 грн;

-від 30.06.2013р. № 469 у кількості 95842 м3 на
загальну суму 403 974, 04 грн, в тому числі
ПДВ 67 329, 01 грн;

-від 31.07.2013р. № 545 у кількості 63876 м3 на
загальну суму 269 237, 34 грн, в тому числі
ПДВ 44 872, 89грн ;

-від 31.08.2013р. № 619 у кількості 59195м3 на
загальну суму 249 506, 93 грн, в тому числі
ПДВ 41 584, 49 грн.;

-від 30.09.2013р. № 692 у кількості 84052 м3 на
загальну суму 354 279, 18 грн, в тому числі
ПДВ 59 046, 53 грн;

-від 31.10.2013р. № 787 у кількості 99131 м3 на
загальну суму 415 737, 58 грн, в тому числі
ПДВ 69 289,60 грн.

б) Податкові накладні:

-№ 139 від 25.03.2013р. на загальну суму 200 000
грн, в тому числі ПДВ -33 333,33 грн;

-№ 47 від 10.04.2013р. на загальну суму 195 000
грн, в тому числі ПДВ -32 500 грн;

-№ 93 від 22.04.2013р. на загальну суму 91 000
грн, в тому числі ПДВ -15 166, 67 грн;

-№ 125 від 25.04.2013р. на загальну суму 259 000
грн, в тому числі ПДВ -43 166, 67 грн;

-№ 18 від 08.05.2013р. на загальну суму 150 000
грн, в тому числі ПДВ -25 000 грн;

-№ 121 від 27.05.2013р. на загальну суму 209 000
грн, в тому числі ПДВ -34 833, 33 грн;

-№ 65 від 14.06.2013р. на загальну суму 135 000
грн, в тому числі ПДВ -22 500 грн;

-№ 127 від 25.06.2013р. на загальну суму 254 000
грн, в тому числі ПДВ -42 333, 33 грн;

-№ 44 від 10.07.2013р. на загальну суму 94 000
грн, в тому числі ПДВ -15 666, 67 грн;

-№ 168 від 25.07.2013р. на загальну суму 226 000
грн, в тому числі ПДВ -37 666, 67 грн;

-№ 65 від 12.08.2013р. на загальну суму 43 000
грн, в тому числі ПДВ -7166, 67 грн;

-№ 171 від 27.08.2013р. на загальну суму 226 000
грн, в тому числі ПДВ -37 666, 67 грн;

-№ 171від 25.09.2013р. на загальну суму 282 000
грн., в тому числі ПДВ -47 000 грн.;

-№ 46 від 09.09.2013р. на загальну суму 24 000
грн., в тому числі ПДВ -4000,00 грн.;

-№ 83 від 10.10.2013р. на загальну суму 100 000
грн., в тому числі ПДВ -16 666, 67 грн.;

-№ 261 від 25.10.2013р. на загальну суму 252
000грн., в тому числі ПДВ -42 000 грн., а також
коригування податку на додану вартість
на суму повернення передплати РК № 227
від 27.11.2013р. на загальну суму - 90 531, 58
грн., в тому числі ПДВ -15 088, 60 грн.

Транспортування природного газу
здійснювало ПАТ «Укртансгаз» в особі
Криворізького лінійно-виробничого
управління магістральних газопроводів
філії УМГ «Харьківтрансгаз», що
підтверджується:

а) актами про виконання робіт з
транспортування природного газу по
магістральнимх газопроводах між ТОВ
ВНЦ «Трубосталь» та КЛВУМГ УМГ
«Харьківтрансгаз» від 30.04.2013р., від
31.05.2013р., від 30.06.2013р., від 31.07.2013р., від
31.08.2013р., від 30.09.2013р., від 31.10.2013р.;

б) актами прийому-передачі природного
газу між ТОВ ВНЦ «Трубосталь» (Споживач
газу), ТОВ «Укр Енерго Холдінг»
(Постальник газу) та ПАТ «Укртрангаз» в
особі Криворізького
лінійно-виробничого управління
магістральних газопроводів філії УМГ
«Харьківтрансгаз»:

-від 30.04.2013р. про траспортування газу у
кількості 128,036 тис. м3 з ресурсу ТОВ
«Енерго-Сервісна компанія
«Єско-Північ»;

-від 31.05.2013р. про траспортування газу у
кількості 98,947 тис. м3 з ресурсу ТОВ
«Енерго-Сервісна компанія
«Єско-Північ»;

-від 30.06.2013р. у кількості 95,842 тис м3 з
ресурсу ТОВ «Енерго-Сервісна компанія
«Єско-Північ»;

-від 31.07.2013р. у кількості 63,876 тис. м3 з
ресурсу ТОВ «Енерго-Сервісна компанія
«Єско-Північ»;

-від 31.08.2013р. у кількості 59,195 тис.м3 з
ресурсу ТОВ «Енерго-Сервісна компанія
«Єско-Північ»;

-від 30.09.2013р. у кількості 84,052 тис. м3 з
ресурсу ТОВ «Енерго-Сервісна компанія
«Єско-Північ»;

-від 31.10.2013р. у кількості 99,131 тис. м3 з
ресурсу ТОВ «Енерго-Сервісна компанія
«Єско-Північ».

Розрахунки по вказаному договору
проведені грошовими коштами з
розрахункового рахунку в повному
обсязі:

-платіжне доручення № 1519 від 25.03.2013р. на
суму 200 000 грн;

-платіжне доручення № 1922 від 10.04.2013р. на
суму 195 000 грн;

- платіжне доручення № 2133 від 22.04.2013р. на
суму 91 000 грн;

-платіжне доручення № 2273 від 25.04.2013р. на
суму 259 000 грн;

- платіжне доручення № 2246 від 08.05.2013р. на
суму 150 000 грн;

-платіжне доручення № 2276 від 27.05.2013р. на
суму 9 000 грн;

-платіжне доручення № 2767 від 27.05.2013р. на
суму 200 000 грн;

-платіжне доручення № 3267 від 14.06.2013р. на
суму 135 000 грн;

-платіжне доручення № 3443 від 25.06.2013р. на
суму 254 000 грн;

-платіжне доручення № 3927 від 10.07.2013р. на
суму 94 000 грн;

-платіжне доручення № 4235 від 25.07.2013р. на
суму 226 000 грн;

- платіжне доручення № 4714 від 12.08.2013р. на
суму 43 000 грн;

-платіжне доручення № 4952 від 27.08.2013р. на
суму 226 000 грн;

-платіжне доручення № 5322 від 09.09.2013р. на
суму 24 000 грн;

-платіжне доручення № 5677 від 25.09.2013р. на
суму 282 000 грн;

-платіжне доручення № 6074 від 10.10.2013р. на
суму 100 000 грн;

- платіжне доручення № 6371 від 25.10.2013р. на
суму 252 000 грн.

Всього поставлено товару (природній
газ) та сплачено на загальну суму 2 649 468,
41 грн, в тому числі сума податку на
додану вартість складає 441 578, 07 грн.

Дані документи в силу норм Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" є
первинними документами, що фіксують
факти здійснення господарських
операцій, та є підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій.

Так, п. 135.1 ст.135 Податкового кодексу
України передбачено, що доходи, що
враховуються при обчислені об'єкта
оподаткування, включаються до доходів
звітного періоду за датою, визначеною
відповідно до статті 137, на підставі
документів, зазначених у пункті 135.2, та
складаються з: доходу від операційної
діяльності та інших доходів, які
визначаються відповідно до п. 135.5, за
винятком доходів, визначених у пункті
135.4 та у статті 136.

Відповідно до п. 137.1 ст.137 Податкового
кодексу України, дохід від реалізації
товарів визначається за датою переходу
покупцеві права власності на такий
товар. Дохід від надання послуг та
виконання робіт визначається за датою
складання акта або іншого документа,
оформленого відповідно до вимог
чинного законодавства, який
підтверджує виконання робіт або
надання послуг.

У п.135.2 ст.135 Податкового кодесу України
вказано, що доходи визначаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують отримання платником
податку доходів, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачено
ведення бухгалтерського обліку, та
інших документів.

Згідно позиції Вищого
адміністративного суду України,
викладеної у листі від 02.06.2011 року
№742/11/13-11 "Щодо однакового застосування
адміністративними судами окремих
приписів Податкового кодексу України
та Кодексу адміністративного
судочинства України" зазначено, що
оцінюватися при дослідженні факту
здійснення господарської операції
повинні відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовані дані податкового
обліку. Не є обов'язковою передумовою
для визначення контролюючими органами
грошових зобов'язань визнання
недійсними (у тому числі нікчемними)
правочинів, які укладалися за ланцюгом
між попередніми посередниками, через
ланцюг яких декларувався рух товарів
чи послуг, нібито придбаних останнім у
такому ланцюгу платником податку. При
цьому відносини між учасниками
попередніх ланцюгів постачань товарів
та послуг не мають безпосереднього
впливу на дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
контрагентом.

Таким чином, за умови реального
здійснення господарської операції, яка
призвела до об'єктивної зміни складу
активів платника податків -покупця,
будь-які порушення постачальниками
товару у ланцюгу постачання
податкового законодавства чи правил
ведення господарської діяльності не
можуть бути підставою для позбавлення
покупця права на податковий кредит чи
бюджетне відшкодування.

Відповідачем не досліджувались та не
відображені в акті перевірки умови
договору, факт здійснення
господарських операцій між ТОВ ВНЦ
«Трубосталь» та ТОВ «Укр Енерго
Холдінг» за перевірюваний період, мета
придбання товарів/послуг, обставини
використання придбаних у
постачальників товарів/послуг у
господарській діяльності позивача.

Враховуючи викладене, акт перевірки не
містить об'єктивного викладення
обставин, які є підставою для
нарахування грошових зобов'язань,
позбавлення права на податковий кредит
або зменшення від'ємного значення
об'єкта оподаткування.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ст. 21 Податкового кодексу
України, посадові особи контролюючих
органів зобов'язані дотримуватися
Конституції' України і діяти виключно у
відповідності з цим Кодексом та іншими
законами України, іншими нормативними
актами; забезпечувати сумлінне
виконання покладених па контролюючі
органи функцій; забезпечувати
ефективну роботу та виконання завдань
контролюючих органів відповідно до їх
повноважень; не допускати порушення
прав і охоронюваних законом інтересів
громадян, підприємств, установ,
організацій.

Стаття 71 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачає, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На підставі викладеного суд приходить
до висновку, що відповідачем не
доведено правомірність своїх дій та їх
відповідність нормам діючого
законодавства України.

З огляду на викладене, позов Товариства
з обмеженою відповідальністю
Виробничо-наукового центра
"Трубосталь" до Нікопольської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень - підлягає
задоволенню.

Керуючись ст. 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Нікопольської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області № та
№ від 17 вересня 2014 року.

Стягнути з Державного Бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю Виробничо-наукового
центра "Трубосталь" ()
судові витрати у розмірі 4872, 00 грн
(чотири тисячі вісімсот сімдесят дві
гривні).

Постанова суду набирає законної сили
та може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду в порядку та
строки, передбачені статтями 186 та 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова або ухвала суду першої
інстанції, якщо інше не встановлено цим
Кодексом, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено
24 листопада 2014 року

Суддя Р.А. Барановський