Справа № 810/6228/14
Суддя: Шевченко А.В.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2014 року місто Київ
№ 810/6228/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючого - судді
Шевченко А.В., розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу

за позовомгромадянина ОСОБА_1
доУправління Пенсійного фонду України
у Вишгородському районі Київської
областіпровизнання протиправними дій,
бездіяльність та зобов'язання вчинити
певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, громадянин ОСОБА_1, звернувся
до суду з адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України у
Вишгородському районі Київської
області про визнання протиправними
дій, бездіяльність та зобов'язання
вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що він 26.08.2014 до Управління
Пенсійного фонду України у
Вишгородському районі Київської
області надіслав запит про отримання
публічної інформації, в якому просив
надати відповідь про те, чи діє
підпункт 5 пункту 6 розділу ІІ
«Прикінцеві та перехідні положення»
Закону України № 3668-VІ «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи» в
частині визначення права на пенсію по
втраті годувальника. За результатами
розгляду запиту позивачу надано
відповідь не по суті запиту, крім того,
вказаний запит відповідачем не було
направлено до належних розпорядників
інформації. Вважає, що такі діє і
бездіяльність є протиправними, у
зв'язку з чим звернувся з позовом до
суду.

В призначений день та час до суду
сторони не з'явилися, належним чином
повідомлені про дату, час і місце
розгляду справи.

Від позивача до суду надійшло письмове
клопотання про розгляд справи без його
участі, позовні вимоги підтримує в
повному обсязі. Представник
відповідача надіслав до суду
клопотання про перенесення розгляду
справи у зв'язку з неможливістю
прибуття в судове засідання
уповноваженого представника.

Відповідно до частини шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Судом встановлено, що для розгляду і
вирішення даної справи відсутня
потреба у заслуховуванні свідків чи
експертів, також немає інших перешкод
для розгляду справи у судовому
засіданні, зазначених у статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, тому суд ухвалою від 13.11.2014
вирішив подальший розгляд справи
проводити в порядку письмового
провадження.

Позивач у наданому суду клопотанні
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі, просив суд позов задовольнити.

Від відповідача до суду надійшли
письмові заперечення на
адміністративний позов разом із
витребуваними судом документами, у
задоволенні позовних вимог просив
відмовити.

Всебічно та об'єктивно дослідивши
матеріали справи, та оцінивши їх у
сукупності, судом встановлено
наступне.

26.08.2014 до Управління Пенсійного фонду
України у Вишгородському районі
Київської області громадянин ОСОБА_1
надіслав запит про отримання публічної
інформації, в якому просив надати
відповідь про те, чи діє підпункт 5
пункту 6 розділу ІІ «Прикінцеві та
перехідні положення» Закону України №
3668-VІ «Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи» в частині визначення права на
пенсію по втраті годувальника.

Відповідно до копії рекомендованого
повідомлення про вручення поштового
відправлення, запит позивача від 26.08.2014,
отриманий Управлінням Пенсійного
фонду України у Вишгородському районі
Київської області 28.08.2014 та
зареєстрований за вхідним № 4, про що
свідчить штам вхідної кореспонденції.

Даний запит від 26.08.2014, зареєстрований
Управлінням Пенсійного фонду України у
Вишгородському районі Київської
області в журналі реєстрації «Запити
на інформацію», копія витягу з якого
наявна в матеріалах справи.

29.08.2014 Управління Пенсійного фонду
України у Вишгородському районі
Київської області листом за № 3831/08
надано позивачу відповідь на запит № 4
від 26.08.2014.

З вищевказаної відповіді вбачається,
що Управління Пенсійного фонду України
у Вишгородському районі Київської
області не володіє і не зобов'язане
володіти відповідно до його
компетенції, передбаченої
законодавством, інформацією, щодо якої
було зроблено запит.

Крім того, у вказаному листі зазначено,
що відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 23.04.2001 № 376 «Про
затвердження Порядку ведення Єдиного
державного реєстру
нормативно-правових актів та
користування ним», Держатель реєстру -
Мін'юст, який розробляє організаційні
та методологічні принципи ведення
Реєстру, приймає рішення про включення
нормативно-правових актів до Реєстру,
здійснює їх опрацювання,
ідентифікацію, класифікацію,
відповідає за автентичність та
контрольний стан еталонних текстів,
забезпечує внесення
нормативно-правових актів до
еталонного фонду і його збереження та
здійснює контроль за наданням
інформації з Реєстру.

Тому, з приводу запиту позивача від
26.08.2014 (зареєстрований в УПФУ 28.08.2014 за №
4), відповідачем було запропоновано
звернутися до Міністерства юстиції
України за адресою: 01001, місто Київ,
вулиця Городецького, 13, або до
Міністерства соціальної політики
України: 01601, місто Київ, вулиця
Еспланадна, 8/10, яке готувало проект
Закону України «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи».

Разом з тим, позивачу було повідомлено,
що у відповідності до пункту 1 статті 28
Законом України «Про доступ до
публічної інформації», рішення, дії чи
бездіяльність розпорядників
інформації можуть бути оскаржені до
керівника розпорядника, вищого органу
або суду.

Позивач, не погодившись з відповіддю
відповідача на запит про отримання
публічної інформації, викладену у
листі за № 3831/08 від 29.08.2014, звернувся до
суду з даним позовом, в якому просив суд
визнати протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України у
Вишгородському районі Київської
області, які виразилися у наданні
відповіді не по суті запиту ОСОБА_1 від
26.08.2014 на отримання публічної
інформації; зобов'язати Управління
Пенсійного фонду України у
Вишгородському районі Київської
області повторно розглянути запит
ОСОБА_1 від 26.08.2014 на отримання
публічної інформації відповідно до
вимог Закону України «Про доступ до
публічної інформації» та надати
відповідь про те, чи діє підпункт 5
пункту 6 розділу ІІ «Прикінцеві та
перехідні положення» Закону України №
3668-VІ «Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи» в частині визначення права на
пенсію по втраті годувальника; визнати
протиправною бездіяльність Управління
Пенсійного фонду України у
Вишгородському районі Київської
області щодо не направлення до
належних розпорядників - Міністерство
юстиції (01001, місто Київ, вулиця
Городецького, 13) та Міністерство
соціальної політики (01601, місто Київ,
вулиця Еспланадна, 8/10), які готували
проект Закону України «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи»
запиту ОСОБА_1 від 26.08.2014 на отримання
публічної інформації; зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України у
Вишгородському районі Київської
області направити до належних
розпорядників - Міністерство юстиції
(01001, місто Київ, вулиця Городецького, 13)
та Міністерство соціальної політики
(01601, місто Київ, вулиця Еспланадна, 8/10),
які готували проект Закону України
«Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи» запиту ОСОБА_1 від 26.08.2014 на
отримання публічної інформації у
відповідності до вимог частини третьої
статті 22 Закону України «Про доступ до
публічної інформації», що і є предметом
даного позову.

Відповідач, заперечуючи проти позову
зазначив, що діяв в межах повноважень
та відповідно до чинного
законодавства. Позивачу було
відмовлено в задоволенні запиту у
зв'язку з тим, що відповідач не володіє
та не зобов'язаний володіти відповідно
до його компетенції, передбаченої
законодавством, інформацією, щодо якої
зроблено запит, тому запропонував
позивачу самостійно звернутися до
Міністерства юстиції України за
адресою: 01001, місто Київ, вулиця
Городецького, 13, або до Міністерства
соціальної політики України: 01601, місто
Київ, вулиця Еспланадна, 8/10, яке
готувало проект Закону України «Про
заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи».

Надаючи правової оцінки відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступних обставин.

На виконання Резолюції Парламентської
Асамблеї Ради Європи від 05.10.2005 № 1466
«Про виконання обов'язків та
зобов'язань Україною» та з метою
забезпечення реалізації положень
статті 34 Конституції України стосовно
свободи інформації, статті 10 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року, а також
для забезпечення ефективної
реалізації права кожного на свободу
вираження поглядів та доступ до
інформації, права на вільне збирання,
зберігання, використання і поширення
інформації усно, письмово або в інший
спосіб, Верховною Радою України 13.01.2011
прийнято Закон України «Про доступ до
публічної інформації», який набрав
чинності 10.05.2011 (далі - Закон № 2939-VI) та,
відповідно, передбачає порядок
здійснення та забезпечення права
кожного на доступ до інформації, що
знаходиться у володінні суб'єктів
владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом, та інформації,
що становить суспільний інтерес.

Відповідно до статті 8 Конституції
України, в Україні визнається і діє
принцип верховенства права.

Згідно зі статтею 22 Конституції
України, Конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані.

Статтею 34 Конституції України
передбачено, що кожен має право вільно
збирати, зберігати, використовувати і
поширювати інформацію усно, письмово
або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене
законом в інтересах національної
безпеки, територіальної цілісності або
громадського порядку з метою
запобігання заворушенням чи злочинам,
для охорони здоров'я населення, для
захисту репутації або прав інших людей,
для запобігання розголошенню
інформації, одержаної конфіденційно,
або для підтримання авторитету і
неупередженості правосуддя.

Однією з гарантій реалізації
конституційних прав на вільне
збирання, зберігання, використання і
поширення інформації є законодавче
закріплення права кожного на доступ до
інформації, яке згідно зі статтею 5
Закону № 2939-VI забезпечується
систематичним та оперативним
оприлюдненням інформації в офіційних
друкованих виданнях, на офіційних
веб-сайтах в мережі Інтернет, на
інформаційних стендах та будь-яким
іншим способом, а також шляхом надання
інформації на запити (рішення
Конституційного Суду України від 20.01.2012
№ 2-рп/2012).

Відносини щодо створення, збирання,
одержання, зберігання, використання,
поширення, охорони, захисту інформації
врегульовані Законом України від 02.10.1992
№ 2657-XII «Про інформацію» (ділі - Закон №
2657-XII).

Згідно зі статтею 1 Закон № 2657-XII,
інформація - будь-які відомості та/або
дані, які можуть бути збережені на
матеріальних носіях або відображені в
електронному вигляді.

Відповідно до вимог статті 2 Закон №
2657-XII, основними принципами
інформаційних відносин є, зокрема:

гарантованість права на інформацію;

відкритість, доступність інформації,
свобода обміну інформацією;

достовірність і повнота інформації;

правомірність одержання, використання,
поширення, зберігання та захисту
інформації тощо.

Статтею 3 Закон № 2657-XII передбачено, що
основними напрямами державної
інформаційної політики є забезпечення
доступу кожного до інформації.

Згідно зі статтею 3 Закону № 2939-VI, право
на доступ до публічної інформації
гарантується:

1) обов'язком розпорядників
інформації надавати та оприлюднювати
інформацію, крім випадків,
передбачених законом;

2) визначенням розпорядником
інформації спеціальних структурних
підрозділів або посадових осіб, які
організовують у встановленому порядку
доступ до публічної інформації, якою
він володіє;

3) максимальним спрощенням
процедури подання запиту та отримання
інформації;

4) доступом до засідань
колегіальних суб'єктів владних
повноважень, крім випадків,
передбачених законодавством;

5) здійсненням парламентського,
громадського та державного контролю за
дотриманням прав на доступ до
публічної інформації;

6) юридичною відповідальністю за
порушення законодавства про доступ до
публічної інформації.

Порядок оформлення запитів на
інформацію визначено статтею 19 Закону
№ 2939-VI.

У відповідності до статті 19 Закону №
2939-VI, запит на інформацію - це прохання
особи до розпорядника інформації
надати публічну інформацію, що
знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до
розпорядника інформації із запитом на
інформацію незалежно від того,
стосується ця інформація його особисто
чи ні, без пояснення причини подання
запиту.

Запит на інформацію може бути
індивідуальним або колективним. Запити
можуть подаватися в усній, письмовій чи
іншій формі (поштою, факсом, телефоном,
електронною поштою) на вибір
запитувача. Письмовий запит подається
в довільній формі.

Запит на інформацію має містити: ім'я
(найменування) запитувача, поштову
адресу або адресу електронної пошти, а
також номер засобу зв'язку, якщо такий
є; загальний опис інформації або вид,
назву, реквізити чи зміст документа,
щодо якого зроблено запит, якщо
запитувачу це відомо; підпис і дату за
умови подання запиту в письмовій формі.

З метою спрощення процедури оформлення
письмових запитів на інформацію особа
може подавати запит шляхом заповнення
відповідних форм запитів на
інформацію, які можна отримати в
розпорядника інформації та на
офіційному веб-сайті відповідного
розпорядника. Зазначені форми мають
містити стислу інструкцію щодо
процедури подання запиту на
інформацію, її отримання тощо.

Відповідно до статті 1 Закону № 2939-VI,
публічна інформація - це відображена та
задокументована будь-якими засобами та
на будь-яких носіях інформація, що була
отримана або створена в процесі
виконання суб'єктами владних
повноважень своїх обов'язків,
передбачених чинним законодавством,
або яка знаходиться у володінні
суб'єктів владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім
випадків, встановлених законом.

Метою цього Закону є забезпечення
прозорості та відкритості суб'єктів
владних повноважень і створення
механізмів реалізації права кожного на
доступ до публічної інформації, що
передбачено частиною першою статті 2
Закону № 2939-VI.

Згідно зі статтею 4 Закону № 2939-VI,
доступ до публічної інформації
відповідно до цього Закону
здійснюється на принципах:

1) прозорості та відкритості
діяльності суб'єктів владних
повноважень;

2) вільного отримання та поширення
інформації, крім обмежень,
встановлених законом;

3) рівноправності, незалежно від
ознак раси, політичних, релігійних та
інших переконань, статі, етнічного та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, мовних або
інших ознак.

Відповідно до пункту 2 частини першої
статті 5 Закону № 2939-VI, доступ до
інформації забезпечується шляхом
надання інформації за запитами на
інформацію.

Згідно зі статтею 12 Закону № 2939-VI,
суб'єктами відносин у сфері доступу до
публічної інформації є:

1) запитувачі інформації - фізичні,
юридичні особи, об'єднання громадян без
статусу юридичної особи, крім суб'єктів
владних повноважень;

2) розпорядники інформації -
суб'єкти, визначені у статті 13 цього
Закону;

3) структурний підрозділ або
відповідальна особа з питань запитів
на інформацію розпорядників
інформації.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 13 Закону № 2939-VI, розпорядниками
інформації для цілей цього Закону
визнаються суб'єкти владних
повноважень - органи державної влади,
інші державні органи, органи місцевого
самоврядування, органи влади
Автономної Республіки Крим, інші
суб'єкти, що здійснюють владні
управлінські функції відповідно до
законодавства та рішення яких є
обов'язковими для виконання.

Частиною четвертою статті 13 Закону №
2939-VI передбачено, що усі розпорядники
інформації незалежно від
нормативно-правового акта, на підставі
якого вони діють, при вирішенні питань
щодо доступу до інформації мають
керуватися цим Законом.

Розпорядники інформації зобов'язані
надавати достовірну, точну та повну
інформацію, а також у разі потреби
перевіряти правильність та
об'єктивність наданої інформації, що
передбачено пунктом 6 частини першої
статті 14 Закону № 2939-VI.

Щодо позовної вимоги позивача про
визнання протиправними дії
відповідача, які виразилися у наданні
відповіді не по суті запиту позивача
від 26.08.2014, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивач просив
надати відповідь на питання, чи діє
підпункт 5 пункту 6 розділу ІІ
«Прикінцеві та перехідні положення»
Закону України № 3668-VІ від 08.07.2011 «Про
заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи» в частині визначення права на
пенсію по втраті годувальника.

Як встановлено судом, позивач 19.04.2014
рекомендованим листом надіслав до
Управління Пенсійного фонду України у
Вишгородському районі Київської
області запит на отримання публічної
інформації. В цьому запиті позивач
просив надати відповідь на питання, чи
діє підпункт 5 пункту 6 розділу ІІ
«Прикінцеві та перехідні положення»
Закону України № 3668-VІ від 08.07.2011 «Про
заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи» в частині визначення права на
пенсію по втраті годувальника. Цей
запит було зареєстровано в Управлінні
Пенсійного фонду України у
Вишгородському районі Київської
області 28.04.2014 за № 1 в книзі запитів на
отримання публічної інформації.

Позивачу Управлінням Пенсійного фонду
України у Вишгородському районі
Київської області надано відповідь на
вказаний запит листом від 28.04.2014 № 1800/02,
в якому відповідач повідомив позивача,
що відповідно до пункту «б» статті 37
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» право на пенсію в разі
втрати годувальника мають
непрацездатні члени сім'ї померлого
годувальника, які були на його
утриманні, в тому числі батько, мати,
дружина, чоловік, якщо вона є
інвалідами або досягли пенсійного
віку, встановленого статтею 26 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Позивач, не погодившись з відповіддю
відповідача, викладену у листі від
28.04.2014 № 1800/02, звернувся до суду з
позовом, в якому просив визнати
протиправними дії Управлінням
Пенсійного фонду України у
Вишгородському районі Київської
області та зобов'язання вчинити певні
дії.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 25.06.2014 у
справі № 810/3257/14, залишеної без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 28.10.2014, було
визнано протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України у
Вишгородському районі, які виразилися
у наданні відповіді не по суті запиту
ОСОБА_1 від 19.04.2014 на отримання
публічної інформації; зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України у
Вишгородському районі повторно
розглянути запит ОСОБА_1 від 19.04.2014 на
отримання публічної інформації
відповідно до вимог Закону України
«Про доступ до публічної інформації»
та надати відповідь заявнику по суті
запиту; визнано протиправною
бездіяльність Управління Пенсійного
фонду України у Вишгородському районі
щодо ненадання роз'яснення ОСОБА_1 про
право та порядок оскарження дій та
рішень органу Пенсійного фонду України
при розгляді запиту про доступ до
публічної інформації та визнано
протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України у
Вишгородському районі щодо надання
відповіді на запит ОСОБА_1 від 19.04.2014 на
отримання публічної інформації з
порушенням встановленого Законом
України «Про доступ до публічної
інформації» строку, у задоволенні
решти позовних вимог було відмовлено.

У зв'язку з викладеним, до Управління
Пенсійного фонду України у
Вишгородському районі Київської
області 28.08.2014 від позивача надійшов
повторний запит на отримання публічної
інформації, у зв'язку з чим, на
виконання рішення суду від 25.06.2014 у
справі № 810/3257/14, відповідачем було
надано повторну відповідь від 29.08.2014, що
є предметом розгляду даної
адміністративної справи, про що вже
зазначалося вище.

Разом з тим, судом встановлено, що
відповідачем у надісланому позивачу
листі від 29.08.2014 № 3831/08 не надано
інформацію щодо поставлених питань.

За таких обставин дії відповідача щодо
надання відповіді не по суті запиту
позивача від 26.08.2014 на отримання
публічної інформації, є протиправними,
а з метою забезпечення захисту
порушеного права позивача поданий ним
запит підлягає повторному розгляду
відповідно до вимог законодавства з
наданням відповіді заявнику ОСОБА_1 про
результати розгляду запиту, у зв'язку з
чим суд дійшов висновку про те, що
позовні вимоги в цій частині
підлягають задоволенню.

Суд звертає увагу, що відповідач не
відмовив у наданні запитуваної
інформації з підстав, що він не володіє
і не зобов'язаний відповідно до його
компетенції, передбаченої
законодавством, володіти інформацією,
щодо якої зроблено запит, а роз'яснив
норми законодавства і зазначив органи,
що володіють вказаною інформацією
(частини перша, третя статі 22 Закону №
2939-VI).

Що стосується вимоги надати відповідь
про те, чи діє підпункт 5 пункту 6
розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні
положення» Закону України № 3668-VІ «Про
заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи» в частині визначення права на
пенсію по втраті годувальника, суд
зазначає наступне.

Вирішення питання про надання
відповіді про те, чи діє підпункт 5
пункту 6 розділу ІІ «Прикінцеві та
перехідні положення» Закону України №
3668-VІ «Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи» в частині визначення права на
пенсію по втраті годувальника, є по
суті задоволення запиту та відноситься
до дискреційних повноважень
відповідача, який може як задовольнити
запит, так і відмовити в його
задоволенні. Дотримуючись принців
законності, поділу влади, а також
компетенції, визначеної Конституцією
та законами України, суд не має права
перебирати на себе повноваження
відповідача при вирішенні запитів про
надання публічної інформації та
наперед вирішувати як саме буде
вирішено такий запит.

Таким чином, вимоги позивача щодо
надання відповіді про те, чи діє
підпункт 5 пункту 6 розділу ІІ
«Прикінцеві та перехідні положення»
Закону України № 3668-VІ «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи» в
частині визначення права на пенсію по
втраті годувальника задоволенню не
підлягають.

Щодо визнання протиправною
бездіяльність Управління Пенсійного
фонду України у Вишгородському районі
Київської області щодо не направлення
до належних розпорядників інформацією
запиту ОСОБА_1 від 26.08.2014 на отримання
публічної інформації, суд зазначає
наступне.

З відповіді на запит позивача від 29.08.2014
№ 3831/08 вбачається, що Управління
Пенсійного фонду України у
Вишгородському районі Київської
області не володіє і не зобов'язане
володіти відповідно до його
компетенції, передбаченої
законодавством, інформацією, щодо якої
було зроблено запит.

Тому, з приводу запиту позивача від
26.08.2014 (зареєстрований в УПФУ 28.08.2014 за №
4), відповідачем було запропоновано
звернутися до Міністерства юстиції
України за адресою: 01001, місто Київ,
вулиця Городецького, 13, або до
Міністерства соціальної політики
України: 01601, місто Київ, вулиця
Еспланадна, 8/10, яке готувало проект
Закону України «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи».

На думку суду, така бездіяльність
відповідача, яка полягала у
ненаправленні до належних
розпорядників запиту на отримання
публічної інформації позивача є
протиправною з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 1 частини першої
статті 22 Закону № 2939-VI, розпорядник
інформації має право відмовити в
задоволенні запиту в таких випадках:
розпорядник інформації не володіє і не
зобов'язаний відповідно до його
компетенції, передбаченої
законодавством, володіти інформацією,
щодо якої зроблено запит.

Відповідно до частини другої статті 22
Закону № 2939-VI, відповідь розпорядника
інформації про те, що інформація може
бути одержана запитувачем із
загальнодоступних джерел, або
відповідь не по суті запиту вважається
неправомірною відмовою в наданні
інформації.

Частиною третьою статті 22 Закону № 2939-VI
передбачено, що розпорядник
інформації, який не володіє
запитуваною інформацією, але якому за
статусом або характером діяльності
відомо або має бути відомо, хто нею
володіє, зобов'язаний направити цей
запит належному розпоряднику з
одночасним повідомленням про це
запитувача. У такому разі відлік строку
розгляду запиту на інформацію
починається з дня отримання запиту
належним розпорядником.

Відмовляючи фактично у задоволенні
запиту на отримання публічної
інформації, відповідач одночасно
зобов'язаний був керуватися частиною
третьою статті 22 Закону №
2939-VI, та направити цей запит належному
розпоряднику з одночасним
повідомленням про це запитувача, чого в
свою чергу відповідачем зроблено не
було та про причини не застосування
частини третьою статті 22 Закону № 2939-VI
не повідомлено.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачу було відомо, хто володіє
запитуваною інформацією, що
підтверджується абзацом 4 листа від
29.08.2014 № 3831/08, однак в порушення вимог
частини третьої статті 22 Закону № 2939-VI,
відповідач, не звернувши увагу на
зазначену норму Закону, не виконав
обов'язок, передбачений частиною
другою статті 19 Конституції України,
згідно з якою органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд зазначає, що відповідач
зобов'язаний був направити запит
позивача від 26.08.2014 належному
розпоряднику з одночасним
повідомленням про це громадянина
ОСОБА_1

Таким чином, вимоги позивача щодо
визнання протиправною бездіяльності
Управління Пенсійного фонду України у
Вишгородському районі Київської
області щодо ненаправлення до належних
розпорядників запиту ОСОБА_1 від 26.08.2014
є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

У зв'язку з цим, з метою забезпечення
захисту порушеного права позивача,
поданий ним запит підлягає направленню
Управлінням Пенсійного фонду України у
Вишгородському районі Київської
області до належних розпорядників -
Міністерство юстиції України (01001,
місто Київ, вулиця Городецького, 13) або
Міністерство соціальної політики
України (01601, місто Київ, вулиця
Еспланадна, 8/10), яке готувало проект
Закону України «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи»
запиту ОСОБА_1 від 26.08.2014 на отримання
публічної інформації у відповідності
до вимог частини третьої статті 22
Закону України «Про доступ до
публічної інформації», у зв'язку з чим
суд дійшов висновку про те, що позовні
вимоги в цій частині підлягають
задоволенню.

У зв'язку з наведеним, викладені в
позовній заяві доводи позивача є
обґрунтованими та такими, що
відповідають нормам чинного
законодавства України та є підставами
для часткового задоволення позову.

В силу пункту 1 частини другої статті 162
Кодексу адміністративного судочинства
України, у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про визнання
протиправними рішення суб'єкта владних
повноважень чи окремих його положень,
дій чи бездіяльності і про скасування
або визнання нечинним рішення чи
окремих його положень, про поворот
виконання цього рішення чи окремих
його положень із зазначенням способу
його здійснення.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно зі статтею 71 цього Кодексу,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім розгляду
справ про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкту владних
повноважень.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суб'єкт владних повноважень повинен
надати суду всі наявні у нього
документи та матеріали, які можуть бути
використані як докази у справі.

На виконання цих вимог відповідач, як
суб'єкт владних повноважень, не надав
суду жодних доказів, які спростовували
б твердження позивача, а відтак, не
довів правомірності своїх дій та
винесення відповідних рішень.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, суд дійшов
висновку, що Управлінням Пенсійного
фонду України у Вишгородському районі
Київської області не доведено
правомірність своїх дій щодо розгляду
запиту громадянина ОСОБА_1 на отримання
публічної інформацію.

Отже викладені в позовній заяві доводи
позивача є обґрунтованими в частині
визнання протиправними дій, які
виразилися у наданні відповіді не по
суті запиту позивача, також суд вважає
протиправною бездіяльність
відповідача щодо не направлення запиту
до належних розпорядників, що в свою
чергу дає підстави зобов'язати
відповідача повторно розглянути запит
позивача у відповідності до вимог
Закону України «Про доступ до
публічної інформації» з вирішенням
питання щодо направлення запиту
позивача до належного розпорядника.

Згідно з частиною першою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись статтями 11, 14, 53, 69, 70, 71, 72, 86, 94,
128, 159 - 163, 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов
задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії
Управління Пенсійного фонду України у
Вишгородському районі Київської
області, які виразилися у наданні
відповіді не по суті запиту ОСОБА_1 від
26.08.2014 на отримання публічної
інформації.

3. Зобов'язати Управління
Пенсійного фонду України у
Вишгородському районі Київської
області повторно розглянути запит
ОСОБА_1 від 26.08.2014 на отримання
публічної інформації відповідно до
вимог Закону України «Про доступ до
публічної інформації».

4. Визнати протиправною
бездіяльність Управління Пенсійного
фонду України у Вишгородському районі
Київської області щодо ненаправлення
до належних розпорядників -
Міністерство юстиції України (01001,
місто Київ, вулиця Городецького, 13) або
Міністерство соціальної політики
України (01601, місто Київ, вулиця
Еспланадна, 8/10), яке готувало проект
Закону України «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи»
запиту ОСОБА_1 від 26.08.2014 на отримання
публічної інформації.

5. Зобов'язати Управління
Пенсійного фонду України у
Вишгородському районі Київської
області розглянути питання щодо
направлення до належних розпорядників
- Міністерство юстиції України (01001,
місто Київ, вулиця Городецького, 13) або
Міністерство соціальної політики
України (01601, місто Київ, вулиця
Еспланадна, 8/10), яке готувало проект
Закону України «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи»
запиту ОСОБА_1 від 26.08.2014 на отримання
публічної інформації у відповідності
до вимог частини третьої статті 22
Закону України «Про доступ до
публічної інформації».

6. У задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

7. Стягнути на користь громадянина
ОСОБА_1 понесені ним судові витрати в
розмірі 73 (сімдесят три) гривні 08
копійок.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд.

Згідно з частиною другою статті 186
Кодексу адміністративного судочинства
України апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя
Шевченко А.В.