Справа № 2а-4862/11/0311
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року
Справа № 9104/136609/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді - Довгополова О.М.,

суддів - Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Маневицькому районі
Волинської області на постанову
Маневицького районного суду
Волинської області від 28 грудня 2011 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Маневицькому районі Волинської
області про зобов'язання нарахувати та
виплатити додаткову пенсію та доплату
до пенсії особі, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи, -

ВСТАНОВИВ:

12 грудня 2011 року позивач звернувся до
суду з позовом, яким просив визнати дії
відповідача неправомірними;
зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Маневицькому районі
Волинської області здійснити
перерахунок та виплату доплати до
державної пенсії як непрацюючому
пенсіонеру за проживання у зоні
гарантованого добровільного
відселення в розмірі двох мінімальних
заробітних плат та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі,
віднесеній до категорії 3, у розмірі 25%
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст. ст. 39, 51 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», починаючи
з червня 2011 року.

Постановою Маневицького районного
суду Волинської області від 28 грудня 2011
року позов задоволено частково:
визнано дії відповідача протиправними;
зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Маневицькому районі
Волинської області провести
перерахунок та виплату позивачу
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в розмірі 25 % мінімальної
пенсії за віком за період з 12 червня 2011
року по 22 липня 2011 року на підставі
положень ст.ст. 51, 67 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», виходячи
із розміру мінімальної пенсії за віком
у відповідності до ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», ч.3 ст.4
Закону України «Про прожитковий
мінімум» з урахуванням виплачених сум;
зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Маневицькому районі
Волинської області провести
перерахунок та виплату позивачу
доплати до пенсії в розмірі двох
мінімальних заробітних плат на час
виплати за період з 12 червня 2011 року по
22 липня 2011 року на підставі положень ст.
39 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з урахуванням виплачених
сум. В решті позову відмовлено.
Постанову звернено до негайного
виконання.

Постанову в апеляційному порядку
оскаржив відповідач, вважає її такою,
що прийнята з порушенням норм
матеріального права, просить постанову
скасувати та прийняти нову, якою
відмовити у задоволенні позовних вимог
в повному обсязі. На обґрунтування
вимог апеляційної скарги зазначає, що
додаткова пенсія та доплата до пенсії
були виплачені позивачу відповідно до
чинного на той час законодавства в
межах бюджетних асигнувань. Вважає
правомірними нарахування та виплату
пенсій відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України № 530 від
28.05.2008 року «Деякі питання соціального
захисту окремих категорій громадян» та
№ 836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Враховуючи те, що постанова суду
першої інстанції прийнята в порядку
скороченого провадження, відповідно до
п. 3 ч. 1 ст.197 КАС України розгляд даної
справи судом апеляційної інстанції
здійснюється в порядку письмового
провадження, за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід задовольнити частково з
наступних підстав.

Позивач є особою, яка потерпіла від
Чорнобильської катастрофи категорії 3,
перебуває на обліку у відповідача,
отримує пенсію за віком, доплату до
пенсії як непрацюючий пенсіонер, що
проживає у зоні гарантованого
добровільного відселення, та додаткову
пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 39 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
непрацюючим пенсіонерам, які
проживають у зоні гарантованого
добровільного відселення, проводиться
доплата до пенсії в розмірі двох
мінімальних заробітних плат.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 цього Закону
особам, віднесеним до 3 категорії,
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, призначається у
розмірі 25% мінімальної пенсії за віком.

На звернення позивача про проведення
перерахунку розміру доплати до пенсії
відповідно до ст. 39 Закону та
додаткової пенсії відповідно до ч.2 ст.
51 Закону № 796-ХІІ, відповідачем у такому
відмовлено.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 10-рп/2008 від 22.05.2008 року у справі №
1-28/2008 визнано таким, що не відповідає
Конституції України (є
неконституційним) положення Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», яким,
зокрема, було внесено зміни до окремих
положень Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Частиною 2 ст. 152 Конституції України
встановлено, що закони, інші правові
акти або їх окремі положення, що
визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Оскільки Конституційний Суд України
рішенням від 22.05.2008 року визнав
неконституційними положення Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», якими
було змінено редакції ст. ст. 39, 51
зазначеного Закону, з дня прийняття
даного рішення діє його попередня
редакція.

Однак позивачу доплата до пенсії
виплачувалась відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 26.07.1996
року № 836 «Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали від наслідків
Чорнобильської катастрофи» в розмірі
10, 50 грн., додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, виплачувалась
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 28.05.2008 року № 530
«Про деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян» в розмірі
10% прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Такі дії відповідача є неправомірними,
виходячи принципу з пріоритетності
законів над підзаконними актами,
оскільки останні істотно звужують
обсяг встановлених законом прав
позивача, передбачених ст. ст. 39 та 51
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України у
разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

При цьому колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до частини 2 статті 99 КАС
України (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин та
розгляду справи в суді першої
інстанції) для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 100 КАС
України адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд за заявою особи, яка
його подала, не знайде підстав для
поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Враховуючи пропущення позивачем
шестимісячного строку звернення до
адміністративного суду без поважних
причин, колегія суддів приходить до
висновку про залишення позовних вимог
без розгляду за період з 01 червня 2011
року по 11 червня 2011 року.

При цьому, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити про те, що 14 червня
2011 року Верховною Радою України
прийнято Закон України "Про внесення
змін до Закону України "Про Державний
бюджет України на 2011 рік", який набрав
чинності 19 червня 2011 року.

Пунктом 7 ч.1 цього Закону Прикінцеві
положення Закону України "Про
Державний бюджет України на 2011 рік"
доповнено п.4, яким установлено, що у 2011
році норми і положення ст.ст. 39, 50, 51, 52, 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
ст. 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни", ст.ст. 14, 22, 37 та ч.3
ст.43 Закону України "Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб" застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання вимог Закону України від 14
червня 2011 року "Про внесення змін до
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2011 рік", - 06 липня 2011 року
Кабінетом Міністрів України прийнято
постанову № 745 "Про встановлення деяких
виплат, що фінансуються за рахунок
коштів державного бюджету", яка набрала
чинності 23 липня 2011 року.

Судом встановлено, що виплата
щомісячної доплати, як непрацюючому
пенсіонеру, який проживає у зоні
гарантованого добровільного
відселення, та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, за період з 12
червня 2011 року по 22 липня 2011 року
здійснювалася у менших, ніж
передбачено законом, розмірах. Отже,
право позивача на підставі Закону №
796-ХІІ є порушеним. Таким чином, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про задоволення
позову в частині нарахування та
виплати доплати до пенсії та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, за вказаний період.

Встановлено, що у період з 23.07.2011 року
управління Пенсійного фонду діяло
відповідно до постанови від 6 липня 2011
року № 745 «Про встановлення деяких
виплат, що фінансуються за рахунок
коштів державного бюджету», його дії є
правомірними, а тому відсутні підстави
для задоволення позовних вимог у цій
частині.

Крім того, згідно із законодавством
розмір мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає. Тому правильними є
висновки суду першої інстанції щодо
неприйняття до уваги положень ч. 3 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», відповідно до якої
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання соціальних виплат.

Відсутність бюджетного фінансування,
на яку вказує відповідач, не може бути
підставою невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього обов'язків. В свою
чергу реалізація особою права на
отримання соціальних виплат не може
бути поставлена у залежність від
наявності відповідних бюджетних
асигнувань.

Разом з тим, відповідно до ст. 67 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
конкретні розміри всіх доплат, пенсій і
компенсацій підвищуються Кабінетом
Міністрів України відповідно до зміни
індексу вартості життя і зростання
мінімальної заробітної плати. У разі
збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам,
віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є
імперативною, свідчить, що підставою
для перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму
та мінімальної заробітної плати і цей
перерахунок здійснюється з дня
встановлення цього мінімуму.

Водночас, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції помилково допустив
постанову в цілому до негайного
виконання.

Так, відповідно до п. 8 ч. 6 ст. 183-2 КАС
України у постанові, прийнятій у
скороченому провадженні, зазначається
обов'язок відповідача виконати
постанову негайно.

Водночас постанови, які виконуються
негайно, визначені ст. 256 КАС України.

До таких постанов згідно з п. 1 ч. 1 та
абз. 9 цієї статті належать постанови
про присудження виплати пенсій, інших
періодичних платежів з Державного
бюджету України або позабюджетних
державних фондів - у межах суми
стягнення за один місяць та постанови
суду, прийняті в порядку скороченого
провадження.

Виходячи із змісту зазначених вище
норм, колегія суддів дійшла висновку,
що звертаючи до негайного виконання
постанови щодо оскарження фізичними
особами рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень з питань
обчислення, призначення, перерахунку,
здійснення, надання, одержання,
зокрема, виплат та пільг дітям війни,
прийняті в порядку скороченого
провадження, необхідно застосовувати
положення п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України, який
є спеціальним для даної категорії
справ.

Відповідно до ст. 201 КАС України суд
апеляційної інстанції змінює
постанову або ухвалу суду першої
інстанції, коли має місце правильне по
суті вирішення справи чи питання, але
із помилковим застосуванням норм
матеріального чи процесуального права,
а також вирішення не всіх позовних
вимог або питань.

З огляду на наведене, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги
щодо скасування оскарженого судового
рішення в цілому суттєвими не
являються і не складають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального права, які призвели до
неправильного вирішення справи, а
також відсутня невідповідність
висновків суду обставинам справи,
проте вбачаються підстави для його
зміни із-за порушень процесуальних
норм.

Одночасно колегія суддів зазначає, що
оскільки апеляційну скаргу подано на
постанову суду першої інстанції, яка
прийнята в порядку скороченого
провадження за результатами розгляду
справи, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 183-2
Кодексу адміністративного судочинства
України, відповідно до ч. 10 цієї статті
ухвала апеляційного суду є остаточною
і оскарженню не підлягає.

Керуючись статями 99, 100, 195, 197 ч. 1 п. 3,
ст.ст. 198, 201 ч.1 п.1, 205 ч.1 п.2 ,ст. 207, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Маневицькому районі Волинської
області задовольнити частково.

Постанову Маневицького районного суду
Волинської області від 28 грудня 2011 року
у справі № 2а-4862/11/0311 - змінити, виклавши
резолютивну частину постанови в
частині негайного виконання в
наступній редакції: «Звернути до
негайного виконання постанову в межах
суми стягнення за один місяць».

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Постанова остаточна, оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
О.М. Довгополов

Судді:
Л.Я. Гудим

В.В. Святецький