Справа № 808/5929/14
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року о/об 12 год. 49
хв.Справа № 808/5929/14 ДО/808/41/14
м.ЗапоріжжяЗапорізький окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Татаринова Д.В., при
секретарі судового засідання Білоусі
А.О., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду адміністративну
справу за позовом Управління
Пенсійного фонду України в м.
Слов'янськ та Слов'янському районі
Донецької області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійного
захворювання України в м. Слов'янську
Донецької області про стягнення витрат
по виплаті пенсій у розмірі 3 313,52 грн.,

за участю представників :

позивача - не прибув;

відповідача - Соболь Світлана
Сергіївна (довіреність №б/н від 09.10.14)

ВСТАНОВИВ:

19 вересня 2014 року до Запорізького
окружного адміністративного суду (далі
- суд) надійшов адміністративний позов
Управління Пенсійного фонду України в
м. Слов'янськ та Слов'янському районі
Донецької області (далі - позивач або
УПФУ в м. Слов'янськ та Слов'янському
районі Донецької області) до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання України в м.
Слов'янську Донецької області (далі -
відповідач), в якому позивач просить
суд стягнути з відповідача понесені
управлінням витрати по виплаті пенсій
за період з 01 квітня 2014 року по 30 червня
2014 року (включно) у розмірі 3 313,52 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на норми Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року
№1105-XIV, (далі - Закон України №1105-XIV),
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» від 05 листопада 1991 року
№1788-ХІІ, на «Порядок відшкодування
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання», затверджений 04 березня
2003 року постановою Правління
Пенсійного фонду України та Правління
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України №5-4/4
та зареєстрований 16 травня 2003 року в
Міністерстві юстиції України за №376/7697
(далі - Порядок №5-4/4) та зазначає, що
згідно зі статтями 1, 4, 25 «Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» страховиком,
який має виплачувати пенсію по
інвалідності, особі, яка стала
інвалідом на виробництві на території
колишніх республік СРСР (а в разі
виплати такої органами Пенсійного
фонду України - відшкодувати
останньому витрати) - є Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків. Позивач зазначає, що ним за
період з 01 квітня 2014 року по 30 червня 2014
року (включно) були понесені витрати по
виплаті пенсій у розмірі 3313,52 грн., що
складаються з: сум витрат на виплату та
доставку пенсій громадянам
держав-учасників СНД та членам їх
сімей, які отримали каліцтво в державах
СНД і переїхали на постійне місце
проживання в Україну (з урахуванням
поштового збору та ЦГД) - 3268,94 грн.; сум
витрат на виплату пенсій у зв'язку з
втратою годувальника - 44,58 грн. Позивач
вказує, що відповідачем не
відшкодовані зазначені витрати.
Враховуючи, те що відповідач
відмовився прийняти до заліку
вищевказані витрати за період з 01
квітня 2014 року по 30 червня 2014 року
(включно), УПФУ в м. Слов'янськ та
Слов'янському районі Донецької області
просить стягнути суму таких витрат у
розмірі 3313,52 грн. з Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійного
захворювання України в м. Слов'янську
Донецької області.

Від представника позивача 03 листопада
2014 року до суду надійшла заява про
розгляд справи без участі представника
Управління Пенсійного фонду України в
м. Слов'янськ та Слов'янському районі
Донецької області. Позовні вимоги
підтримують у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечив,
просив відмовити у задоволенні позову
з підстав, викладених у письмових
запереченнях.

В обґрунтування заперечень зазначає,
що норми частини 2 статті 2, статті 21
Закону України №1105-XIV стосуються лише
фізичних осіб та їх права на
відшкодування шкоди. Вищезазначеними
приписами врегульовані
взаємовідносини між застрахованою
особою та страховиками. А у межах
даного спору такі відносини відсутні,
оскільки як позивач так і відповідач не
є страховиками по відношенню до особи,
яка отримала пошкодження здоров'я за
межами держави. Відповідач звертає
увагу, що потерпілі, які отримали
каліцтво за межами України і переїхали
в Україну на постійне місце проживання,
не є застрахованими в Україні і за них
не сплачувались до Фонду страхові
внески, а тому здійснення їм страхових
виплат за рахунок страхових коштів
Фонду є нецільовим використанням. Крім
того відповідач наголошує, що ОСОБА_2,
яка зазначена позивачем у позові серед
осіб, по яким Пенсійний фонд просить
стягнути витрати з відповідача,
отримала травму по дорозі на роботу,
тому даний нещасний випадок, на думку
відповідача, не пов'язаний з
виробництвом. Відповідач вважає, що
пенсії по інвалідності громадян, які
отримали травми по дорозі на роботу або
з роботи не відшкодовуються Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві Пенсійному
фонду. Також відповідач зазначає, що
потерпілі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримали
виробничі травми не на території
колишнього СРСР, а на території
незалежної держави - Російської
Федерації, роботодавцем в даних
випадках виступають підприємства
Російської Федерації і особа отримує
страхове відшкодування згідно законів
Російської Федерації. Отже
страховиком, який має виплачувати
пенсію по інвалідності особі, котра
стала інвалідом від нещасного випадку
на виробництві на території Російської
Федерації є уповноважений орган
Російської Федерації, а тому у
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання України в м.
Слов'янську Донецької області не
виникає зобов'язань по відшкодуванню
витрат по виплаті пенсій цим особам.
Відповідач звертає увагу, що у нього
відсутні особові справи зазначених
осіб, які отримали травми на території
колишнього СРСР, СНД, що виключає
можливість встановити правомірність
включення сум пенсій до списку, тому
відповідач не має правових підстав для
прийняття до заліку витрат Пенсійного
фонду України, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві, які
трапились на території СРСР та СНД.
Також відповідач наголошує, ОСОБА_5 на
момент смерті свого чоловіка не була
непрацездатною особою, не знаходилась
на утриманні свого чоловіка, а пенсія
по втраті годувальника їй була
призначена лише в 2009 році як
непрацездатній особі, яка досягла
пенсійного віку. Даний факт жодним
чином не пов'язаний з виробничою
травмою її чоловіка, права на щомісячні
страхові виплати у зв'язку з виробничою
травмою зі смертельним наслідком
чоловіка ОСОБА_5 не має, а тому у
відповідача страхові виплати не
отримує. Враховуючи той факт, що ОСОБА_5
на момент смерті свого чоловіка не була
непрацездатною особою, не знаходилась
на утриманні свого чоловіка, відсутні
законні підстави для відшкодування
витрат позивачу по сплаті пенсій у
зв'язку з втратою годувальника у разі,
коли вона на момент загибелі
потерпілого не перебувала на його
утриманні. З огляду на все
вищевикладене просить відмовити у
задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) сторонам
проголошено вступну та резолютивну
частину постанови та оголошено про час
виготовлення постанови у повному
обсязі.

Відповідно до статті 41 КАС України, у
судовому засіданні здійснювалось
повне фіксування судового засідання за
допомогою технічних засобів, а саме:
комплексу «Камертон».

Вислухавши пояснення представника
відповідача, вивчивши наявні матеріали
та фактичні обставини справи,
перевіривши їх наявними у справі
доказами, суд дійшов висновку, що позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Основи законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - Основи)
відповідно до Конституції України
визначають принципи та загальні
правові, фінансові та організаційні
засади загальнообов'язкового
державного соціального страхування
громадян в Україні (Закон України
«Основи законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 14 січня 1998
року №16/98-ВР).

Відповідно до преамбули Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року
№1105-XIV, цей Закон відповідно до
Конституції України та Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування визначає
правову основу, економічний механізм
та організаційну структуру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
призвели до втрати працездатності або
загибелі застрахованих на виробництві
(далі - страхування від нещасного
випадку). Страхування від нещасного
випадку є самостійним видом
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, за допомогою
якого здійснюється соціальний захист,
охорона життя та здоров'я громадян у
процесі їх трудової діяльності.

Згідно статті 2 Закону України №1105-XIV
дія цього Закону поширюється на осіб,
які працюють на умовах трудового
договору (контракту) на підприємствах,
в установах, організаціях, незалежно
від їх форм власності та
господарювання (далі - підприємства), у
фізичних осіб, на осіб, які
забезпечують себе роботою самостійно,
та громадян - суб'єктів підприємницької
діяльності.

Особи, право яких на отримання
відшкодування шкоди раніше було
встановлено згідно із законодавством
СРСР або законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

Закон України «Про пенсійне
забезпечення» від 5 листопада 1991 року
№1788-XII відповідно до Конституції
України гарантує всім непрацездатним
громадянам України право на
матеріальне забезпечення за рахунок
суспільних фондів споживання шляхом
надання трудових і соціальних пенсій.
Закон спрямований на те, щоб повніше
враховувалася суспільно корисна праця
як джерело зростання добробуту народу
і кожної людини, встановлює єдність
умов і норм пенсійного забезпечення
робітників, членів колгоспів та інших
категорій трудящих. Закон гарантує
соціальну захищеність пенсіонерів
шляхом встановлення пенсій на рівні,
орієнтованому на прожитковий мінімум,
а також регулярного перегляду їх
розмірів у зв'язку із збільшенням
розміру мінімального споживчого
бюджету і підвищенням ефективності
економіки республіки.

За визначенням, наведеним у статті 1
«Основ законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування»,
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом (далі - роботодавець),
громадянами, а також бюджетних та інших
джерел, передбачених законом.

Статтею 2 «Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» встановлено, що
законодавство України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування складається з
цих Основ та прийнятих відповідно до
них законів, інших нормативно-правових
актів, що регулюють відносини у сфері
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Якщо міжнародним договором України,
згода на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, встановлено
інші норми, ніж ті, що передбачені
законодавством України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, то
застосовуються норми міжнародного
договору.

Стаття 4 «Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» встановлює
перелік видів загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
серед яких, зокрема, передбачені
пенсійне страхування, страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності.

Відносини, що виникають за зазначеними
у частині першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

Відповідно до статті 6 «Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» суб'єктами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування є
застраховані громадяни, а в окремих
випадках - члени їх сімей та інші особи,
страхувальники і страховики.

Застрахованою є фізична особа, на
користь якої здійснюється
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Страхувальниками за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням є роботодавці
та застраховані особи, якщо інше не
передбачено законами України.

Страховиками є цільові страхові фонди
з: пенсійного страхування; медичного
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань; страхування на випадок
безробіття.

Страхові фонди беруть на себе
зобов'язання щодо надання
застрахованим особам матеріального
забезпечення і соціальних послуг при
настанні страхових випадків.

Об'єктом загальнообов'язкового
державного соціального страхування є
страховий випадок, із настанням якого у
застрахованої особи (члена її сім'ї,
іншої особи) виникає право на отримання
матеріального забезпечення та
соціальних послуг, передбачених
статтею 25 цих Основ.

Серед видів соціальних послуг та
матеріального забезпечення за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, передбачених
статтею 25 «Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», наявні:
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання:

пенсія по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання;

пенсія у зв'язку із втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Інвалідність, смерть годувальника,
нещасний випадок на виробництві
належать до страхових випадків, з
настанням яких надаються матеріальне
забезпечення та соціальні послуги
(стаття 26 «Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування»).

Відповідно до статті 4 Закону України
№1105-XIV законодавство про страхування
від нещасного випадку складається із
Основ законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, цього Закону,
Кодексу законів про працю України,
Закону України "Про охорону праці" та
інших нормативно-правових актів.

Якщо міжнародним договором України,
згода на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, встановлено
інші норми, ніж ті, що передбачені
законодавством про страхування від
нещасного випадку, то застосовуються
норми міжнародного договору.

За правилами статті 6 Закону України
№1105-XIV суб'єктами страхування від
нещасного випадку є застраховані
громадяни, а в окремих випадках - члени
їх сімей та інші особи, страхувальники
та страховик.

Застрахованою є фізична особа, на
користь якої здійснюється страхування
(далі - працівник).

Страхувальниками є роботодавці, а в
окремих випадках - застраховані особи.

Страховик - Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України (далі - Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків).

Об'єктом страхування від нещасного
випадку є життя застрахованого, його
здоров'я та працездатність.

У статті 7 Закону України №1105-XIV
зазначено, що роботодавцем відповідно
до цього Закону вважається юридична
(підприємство, установа, організація)
або фізична особа, яка в межах трудових
відносин використовує працю фізичних
осіб.

Згідно статті 14 Закону України №1105-XIV
нещасний випадок - це обмежена в часі
подія або раптовий вплив на працівника
небезпечного виробничого фактора чи
середовища, що сталися у процесі
виконання ним трудових обов'язків,
внаслідок яких заподіяно шкоду
здоров'ю або настала смерть.

Перелік обставин, за яких настає
страховий випадок, визначається
Кабінетом Міністрів України за
поданням центрального органу
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сферах
трудових відносин, соціального захисту
населення.

В окремих випадках, за наявності
підстав, Фонд соціального страхування
від нещасних випадків може визнати
страховим нещасний випадок, що стався
за обставин, не визначених
передбаченим частиною другою цієї
статті переліком.

За приписами статті 15 Закону України
№1105-XIV страхування від нещасного
випадку здійснює Фонд соціального
страхування від нещасних випадків -
некомерційна самоврядна організація,
що діє на підставі статуту, який
затверджується її правлінням.

У разі настання страхового випадку
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків зобов'язаний у
встановленому законодавством порядку:

своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або в разі його смерті,
виплачуючи йому або особам, які
перебували на його утриманні:

пенсію по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання;

пенсію у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання (підпункти
г, д пункту 1 частини 1 статті 21 Закону
України №1105-XIV).

Відповідно до статті 28 Закону України
№1105-XIV страховими виплатами є грошові
суми, які згідно із статтею 21 цього
Закону Фонд соціального страхування
від нещасних випадків виплачує
застрахованому чи особам, які мають на
це право, у разі настання страхового
випадку.

Зазначені грошові суми складаються із:

3) страхової виплати пенсії по
інвалідності потерпілому;

4) страхової виплати пенсії у зв'язку з
втратою годувальника.

Призначення пенсій і оформлення
документів для їх виплати здійснюється
органами Пенсійного фонду України
(стаття 81 Закону України «Про пенсійне
забезпечення»).

Судом встановлено, що позивачем за
період з 01 квітня 2014 року по 30 червня 2014
року (включно) були понесені витрати по
виплаті пенсій пенсіонерам: ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_2., ОСОБА_5, - яким призначені
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Механізм відшкодування на
централізованому рівні Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України (далі - Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків) Пенсійному фонду України
(далі - Пенсійний фонд) витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, які призначені особам, що
застраховані згідно із Законом України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (крім осіб, зазначених
у пункті 2 статті 8 цього Закону), у тому
числі добровільно застраховані, та
потерпілим особам, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків - визначено
Порядком відшкодування витрат,
затвердженим спільною постановою
правління Пенсійного фонду України та
правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 04 березня 2003
року № 5-4/4 (далі - Порядок № 5-4/4).

Відповідно до пункту 3 Порядку №5-4/4
відшкодуванню підлягають пенсії,
призначені відповідно до пунктів «а»,
«в», «г» статті 26, статей 37, 38, та пенсії,
виплачені відповідно до статей 91, 92
Закону України "Про пенсійне
забезпечення" в разі настання
страхових випадків, визначених
Переліком обставин, за яких настає
страховий випадок державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 21 серпня 2001 року
№1094.

Згідно з пунктом 4 Порядку №5-4/4
відшкодуванню підлягають суми, що
виплачуються відповідно до Законів
України "Про пенсійне забезпечення",
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" та інших
нормативно-правових актів, а саме: сума
основного розміру пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання;сума витрат Пенсійного
фонду з виплати і доставки
вищезазначених пенсій.

Суд дослідивши наявні матеріали
адміністративної справи дійшов
висновку, що адміністративний позов
підлягає задоволенню в частині
відшкодування витрат по виплаті пенсій
пенсіонерам ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_2. з огляду на
наступне.

За приписами частини 2 статті 2 Закону
України №1105-XIV особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_2. є пенсіонерами, яким призначено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Загальна сума до відшкодування по
зазначеним пенсіонерам, відповідно до
наданих позивачем доказів, складає 2668,94
грн.

Нещасні випадки на виробництві із
вказаними громадянами сталися в період
існування та на території колишнього
СРСР, що підтверджується протоколами
про призначення пенсії, актами про
нещасний випадок на виробництві,
копіями виписок з актів огляду в МСЕК.

Факт виплати пенсій підтверджується
наданими позивачем актами щомісячної
звірки витрат по особових справах
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за квітень, травень,
червень 2014 року, списками осіб, яким
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за квітень, травень,
червень 2014 року.

Однак, при складанні актів щомісячної
звірки витрат за особовими справами
потерпілих за квітень, травень, червень
2014 року відповідачем не прийняті до
заліку витрати на виплату та доставку
пенсії громадянам ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_2.

За правилам частини першої ст. 244-2 КАС
України, рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Згідно з частини 3 статті 6 Закону
України «Про доступ до судових рішень»
суд при здійсненні судочинства може
використовувати лише текст судового
рішення, який опубліковано офіційно
або внесено до Реєстру.

Правовідносини, які є подібними до
правовідносин у даній справі, були
предметом розгляду у справі за позовом
управління Пенсійного фонду України в
Соснівському районі м. Черкаси до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Черкаси про
стягнення заборгованості. Рішення
Верховного Суду України у даній справі
внесено до Єдиного державного реєстру
судових рішень під реєстраційним
номером 31701312.

Правова позиція Верховного Суду
України у зазначеній справі полягає у
тому, що понесені органами ПФУ у зв'язку
із виплатою та доставкою пенсій по
інвалідності від трудового каліцтва (у
тому числі й пенсій особам, які стали
інвалідами від нещасного випадку на
виробництві на території колишніх
республік СРСР) підлягають
відшкодуванню за рахунок Фонду як
належного страховика від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання.

На підставі викладеного суд дійшов
висновку що адміністративний позов є
доведеним та обґрунтованим та підлягає
задоволенню частині відшкодування
витрат по виплаті пенсій пенсіонерам
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_2.

Також суд вважає за необхідне
зазначити окремо щодо пенсіонера
ОСОБА_2

На думку відповідача, ОСОБА_2, яка
зазначена позивачем у позові серед
осіб, по яким Пенсійний фонд просить
стягнути витрати з відповідача,
отримала травму по дорозі на роботу,
тому даний нещасний випадок, на думку
відповідача, не пов'язаний з
виробництвом. Тому відповідач вважає,
що пенсії по інвалідності громадян, які
отримали травми по дорозі на роботу або
з роботи не відшкодовуються Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві Пенсійному
фонду.

Таке твердження є помилковим та
суперечить нормам чинного
законодавства з огляду на наступне.

За приписами пункту «а» статті 23 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
пенсії по інвалідності призначаються в
разі настання інвалідності, що
спричинила повну або часткову втрату
здоров'я, внаслідок трудового каліцтва
або професійного захворювання.

Пенсії по інвалідності призначаються
незалежно від того, коли настала
інвалідність: у період роботи, до
влаштування на роботу чи після
припинення роботи.

Пункт «б» статті 26 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» імперативно
встановлює, що інвалідність вважається
такою, що настала внаслідок трудового
каліцтва, якщо нещасний випадок, який
спричинив інвалідність, стався (крім
випадків протиправного діяння) по
дорозі на роботу або з роботи.

Відповідно до пункту 2.1 Розділу ІІ
Порядку подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", затвердженого Постановою
Правління Пенсійного фонду України
№22-1 від 25 листопада 2005 року та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 27 грудня 2005 року за
№1566/11846, - період перебування на
інвалідності у зв'язку із нещасним
випадком на виробництві або
професійним захворюванням
підтверджується випискою з акта огляду
медико-соціальної експертної комісії
(далі - МСЕК).

В матеріалах адміністративної справи
наявні виписки з актів огляду
медико-соціальної експертної комісії,
отже твердження відповідача, що
нещасний випадок, який стався з ОСОБА_2
не пов'язаний з виробництвом є
безпідставними, а тому відповідач
зобов'язаний відшкодовувати позивачу
витрати по виплаті пенсій пенсіонеру
ОСОБА_2.

Щодо відшкодування витрат по виплаті
пенсій пенсіонерам ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 за квітень, травень, червень 2014
року у розмірі 644,58 грн. - суд
вважає, що вимоги у цій частині не
підлягають задоволенню з огляду на
наступне.

Щодо пенсіонера ОСОБА_3 судом
встановлено, що нещасний випадок на
виробництві, що призвів до
інвалідності стався з вказаною особою
26 травня 1999 року у м. Хабаровськ під час
роботи слюсарем-монтажником дільниці 2
ВАТ
«Дальенергомонтаж», про що свідчать
Акт про нещасний випадок на
виробництві № 1 від травня 1999 року, та
виписки з актів огляду
медико-соціальної експертної комісії,
протокол призначення пенсії.

Нещасний випадок на виробництві, що
стався з ОСОБА_4 стався 12 лютого 2001 року
під час роботи на ТЕЦ рудника
Баренцбург ФГУП-ГТ «Арктикуголь» арх.
Шпіцберген (Норвегія), про що свідчать
Акт про нещасний випадок на
виробництві №4 від 13 лютого 2001 року та
виписки з актів огляду
медико-соціальної експертної комісії,
протокол призначення пенсії.

Отже судом встановлено, по двом
зазначеним пенсіонерам нещасні
випадки на виробництві сталися не на
території колишнього СРСР, а на
території незалежної держави -
Російської Федерації, роботодавцем в
даних випадках виступають
підприємства Російської Федерації і
особи отримують страхове
відшкодування згідно законів
Російської Федерації. Отже
страховиком, який має виплачувати
пенсію по інвалідності особі, яка стала
інвалідом від нещасного випадку на
виробництві на території Російської
Федерації є уповноважений орган
Російської Федерації, а тому у
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання України в м.
Слов'янську Донецької області відсутні
зобов'язання по відшкодуванню витрат
по виплаті пенсій цим особам.

Щодо пенсіонера ОСОБА_5 суд також
дійшов висновку, що відповідач не
зобов'язаний відшкодовувати позивачу
витрати на виплату пенсії у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання з огляду на наступне.

Стаття 33 Закону України №1105-XIV
імперативно встановлює, що у разі
смерті потерпілого право на одержання
щомісячних страхових виплат (пенсій
згідно з підпунктом «д» пункту 1
частини першої статті 21 цього Закону)
мають непрацездатні особи, які
перебували на утриманні померлого або
мали на день його смерті право на
одержання від нього утримання, а також
дитина померлого, яка народилася
протягом не більш як десятимісячного
строку після його смерті.

Право на одержання страхових виплат у
разі смерті потерпілого мають також
дружина (чоловік) або один з батьків
померлого чи інший член сім'ї, якщо він
не працює та доглядає дітей, братів,
сестер або онуків потерпілого, які не
досягли 8-річного віку.

Пенсія у разі смерті годувальника
призначається і виплачується згідно із
законодавством.

За правилами статті 37 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» право на
пенсію в разі втрати годувальника
мають непрацездатні члени сім'ї
померлого годувальника, які були на
його утриманні (стаття 38). При цьому
дітям пенсії призначаються незалежно
від того, чи були вони на утриманні
годувальника.

Стаття 38 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» передбачає, що члени
сім'ї померлого вважаються такими, що
були на його утриманні, якщо вони були
на його повному утриманні або
одержували від нього допомогу, яка була
для них постійним і основним джерелом
засобів до існування.

Члени сім'ї померлого, для яких його
допомога була постійним і основним
джерелом засобів до існування, але які
й самі одержували яку-небудь пенсію,
мають право перейти на нову пенсію.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 пенсію у
зв'язку з втратою годувальника
призначено лише в 2009 році, про що
свідчить протокол призначення пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, а
страховий випадок - виробнича травма зі
смертельним наслідком чоловіка ОСОБА_5
- стався 05 січня 1984 року. Судом
встановлено, що ОСОБА_5 на момент смерті
свого чоловіка не була непрацездатною
особою, не знаходилась на утриманні
свого чоловіка. Доказів протилежного
сторонами під час судового розгляду
справи не надано.

На підставі вищевикладеного суд дійшов
висновку, що оскільки ОСОБА_5 на момент
смерті свого чоловіка не була
непрацездатною особою, не знаходилась
на утриманні свого чоловіка, то у
відповідача відсутні законні підстави
для відшкодування витрат позивачу по
сплаті пенсій у зв'язку з втратою
годувальника у разі, коли вона на
момент загибелі потерпілого не
перебувала на його утриманні.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно частини 1 статті 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених

статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України та матеріалів справи, суд
дійшов висновку, що викладені в
позовній заяві доводи позивача є
обґрунтованими в частині
відшкодування витрат з виплати пенсії
по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за період квітень,
травень, червень 2014 року пенсіонерам
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_2. у загальній сумі 2668,94 грн., та,
відповідно, такими, що підлягають
задоволенню.

В частині відшкодування витрат з
виплати таких пенсій пенсіонерам
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 за квітень,
травень, червень 2014 року у розмірі
644,58 грн. суд дійшов висновку що
позовні вимоги в цій частині є
необґрунтованими, отже такими, що не
підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 86, 158, 160-163,167 КАС
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Управління
Пенсійного фонду України в м.
Слов'янськ та Слов'янському районі
Донецької області - задовольнити
частково.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Слов'янську
Донецької області понесені
управлінням витрати по виплаті пенсій
за період з 01 квітня 2014 року по 30 червня
2014 року (включно) у розмірі 2668,94 грн. (дві
тисячі шістсот шістдесят вісім гривень
94 копійки).

Постанова набирає законної сили
відповідно до частини 1 статті 254 КАС
України та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами встановленими
статтями 185-186 КАС України.

Суддя
Д.В. Татаринов