Справа № 814/3382/14
Суддя: Желєзний І. В.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

02 грудня 2014 року
Справа № 814/3382/14

Миколаївський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Желєзного І.В.
секретар судового засідання Зощак В.В.
розглянувши адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Нікморсервіс
Ніколаєв", вул. Громадянський спуск,
1/1,Миколаїв,54002

доДержавної податкової інспекції у
Заводському районі м.Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області, вул. Г.Петрової,
2-А,Миколаїв,54029

провизнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Нікморсервіс
Ніколаєв» (далі по тексту - позивач)
звернулось до адміністративного суду з
позовом, в якому просило визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Заводському
районі м.Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області (далі по тексту - відповідач,
ДПІ) від 03.10.2014р. №, яким йому
визначено грошового зобов'язання з
податку на додану вартість в сумі 1118749,50
грн., з яких 745833,00грн. - донараховано
податку та 372916,50грн. - штрафних санкцій.

Відповідач позов не визнав, просив в
його задоволенні відмовити. В
обґрунтування своєї позиції зазначив,
що в ході проведення позапланової
невиїзної перевірки ТОВ «Нікморсервіс
Ніколаєв» контролюючий орган дійшов
висновку про безтоварність
господарських операцій з придбання
товарів металопрокату у ТОВ «Білдінг
Контракт», яке не могло фактично
здійснювати господарські операції, що
слугувало підставою для визначення
позивачеві податкових зобов'язань.

Дослідивши матеріали справи та
оцінивши наявні в них фактичні дані,
суд встановив наступне.

В вересні 2014 року Державною
податковою інспекцією у Заводському
районі м.Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку
позивача з питань дотримання вимог
податкового законодавства при
здійсненні правових відносин з ТОВ
«Білдінг Контракт» за період з 01.01.2013р.
по 31.12.2013р., за результатами якої
складено акт № 2227/14-04-22-01/32655926 від 17.09.2014
р. (далі також - акт).

В ході перевірки відповідач дійшов
висновку про порушення суб'єктом
господарювання (ТОВ «Нікморсервіс
Ніколаєв») п.198.3 ст.198, п.200.1, 200.2 ст.200
Податкового кодексу України, в зв'язку
з оформленням господарських операцій,
по яким фактично не було поставлено
товару, з ТОВ «Білдінг Контракт», що
призвело до заниження податку на
додану вартість за грудень 2013 року на
суму 745866грн..

Підставою для таких висновків є
посилання відповідача на акт ДПІ у
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області
№1158/04-66-15-00/38676407 від 22.04.2014 р. «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Білдінг Контракт» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства в частині правильності
формування податкового кредиту та
податкових зобов'язань за грудень 2013
року», яким встановлено відсутність
ТОВ «Білдінг Контракт» за своїм
місцезнаходженням.

На підставі наведеного вище акта
перевірки від 17.09.2014 р. ДПІ прийнято
податкове повідомлення-рішення
№, яким позивачу визначене
грошове зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 1118749,50 грн., з
яких 745833 грн.- нараховано податку та
372916,50 грн. - штрафні санкції.

Досліджуючи обставини, з якими закон
пов'язує наявність або відсутність в
діях суб'єкта господарювання
податкового правопорушення, суд
виходить з такого.

Відповідно до ст.1 ЗУ "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства. Таким чином визначальною
ознакою господарської операції є те, що
вона повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.
Первинним документом є документ, якій
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Статтею 9 ЗУ "Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні"
встановлено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно п.187.1 ст. 187 ПК України датою
виникнення податкових зобов'язань з
постачання товарів/послуг вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше: а)
дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; б) дата відвантаження товарів,
а в разі експорту товарів - дата
оформлення митної декларації, що
засвідчує факт перетинання митного
кордону України, оформлена відповідно
до вимог митного законодавства, а для
послуг - дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
платником податку.

Приписами п.198.1 ст.198 ПК України
визначено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій, зокрема з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.2 ст. 198 ПК України).

Відповідно до п.198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно п. 201.1 ст. 201 ПК України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну.

Податкова накладна складається у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця. Один
примірник видається покупцю, а другий
залишається у продавця. Податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту
(п.201.4, п. 201.6, п. 201.10 ст. 201 ПК України).

Системний аналіз правових норм, якими
регулюються правовідносини, що є
предметом судового дослідження,
вказує, що визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків. Не
можуть бути включені до складу валових
витрат та податкового кредиту витрати
на придбання товарів (робіт, послуг) не
підтверджені дійсними розрахунковими,
платіжними та іншими документами.
Документом, який підтверджує сплату
покупцем податку на додану вартість в
ціні товару, зокрема є податкова
накладна.

Для віднесення відповідних сум до
складу валових втрат та податкового
кредиту в розумінні ПК України не
передбачається умова відслідкування
та контролю платником податку
(добросовісним набувачем товару,
послуг та ін.) реальної сплати цих сум
до бюджету контрагентом, а тим більше
контрагентів безпосереднього
контрагента суб'єкта господарювання.
Чинним законодавством на сторону в
господарському зобов'язанні не
покладено обов'язок з'ясування
обставин сплати податків та зборів
контрагентом.

До того ж суб'єкт господарювання
(добросовісний учасник угод та
господарських операцій) не наділений
можливістю контролю (навіть за власною
ініціативою) за сплатою податків
іншими суб'єктами підприємницької
діяльності. Якщо контрагент не виконав
свого зобов'язання як платник податку
до бюджету, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи, оскільки
юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер (ст.61
Конституції України). Зазначена
обставина (недобросовісність учасника
угоди щодо сплати податків та зборів)
не є підставою для позбавлення
платника податку права на відображення
в складі валових витрат та податкового
кредиту понесені витрати на придбання
товарів (послуг), якщо останній виконав
усі передбачені законом умови та має
всі документальні підтвердження
понесених витрат та фактичного
здійснення господарських операцій.

Недобросовісність учасників
господарських правовідносин в ланцюгу
постачання товарів (послуг) не може
слугувати підставою для притягнення до
юридичної відповідальності суб'єкта
господарювання, яких виконав
зобов'язання по правочинам та по сплаті
податку на додану вартість в ціні
придбаного товару.

Зазначена правова позиція, зокрема,
викладена у постановах Верховного Суду
України від 01.06.2010 за позовом ПП
"Армавір" до ДПІ у Печерському районі м.
Києва, від 19.11.2010 у справі за позовом ВАТ
"Кременчуцький завод технічного
вуглецю" до Кременчуцької ОДПІ, від
31.01.2011 за позовом ЗАТ "Мукачівський
лісокомбінат" до Мукачівської ОДПІ, а
також у Рішенні Європейського суду з
прав людини від 22.01.2009 по справі "Булвес"
проти Болгарії. Отже, Європейський суд
з прав людини чітко визначає правило
індивідуальної відповідальності
платника податків. Тобто,
добросовісний платник податків не має
зазнавати негативних наслідків через
порушення з боку його контрагентом.

Як вбачається з матеріалів справи,
29.11.2013р. між позивачем та ТОВ «Білдінг
Контракт» укладено договір
купівлі-продажу металопрокату № 29/11-13
(далі також - Договір) зі строком
виконання до 31.12.2014 року.

На підставі зазначеного Договору
позивачем внесено предоплату за товар
в безготівковій формі, що
підтверджується відповідними
платіжними дорученнями. Товар
відповідачем не був поставлений.

На підтвердження реальності укладеної
угоди позивач надав до суду відповідні
первинні документи: відповідні
специфікації до Договору, податкові
накладні, карту рахунку за
контрагентом ТОВ «Білдінг Контракт» та
ін.

Листом № 367/1 від 15.05.2014 р. позивач
звернувся до ТОВ «Білдінг Контракт», в
якому просив повернути суму
передплати за товар. Однак, сплачені
кошти повернуті не були, а товар не
поставлявся.

09.07.2014 р. позивач звернувся до ТОВ
«Білдінг Контракт» з претензією № 451/1 з
вимогами про повернення отриманої
суми передоплати у розмірі 4475000грн. та
розірвання Договору, яка до цього часу
залишилась без задоволення.

На час здійснення господарських
операцій ТОВ «Білдінг Контракт» було
зареєстровано платником ПДВ, а отже,
мало право виписувати податкові
накладні. В свою чергу, позивач мав
правові підстави включити суму
сплачених в вартості послуг ПДВ по
таким податковим накладним до
податкового кредиту. Позивач в повному
обсязі задекларував свої податкові
зобов'язання з ПДВ та сплатив податки
до бюджету.

За наявності всіх необхідних
відповідно до ПК України первинних
документів (договори, податкові
накладні, платіжні документи та ін.), що
підтверджують право на витрати, і за
відсутності доказів, які заперечують
реальність господарських операцій,
платник податків не може бути
позбавлений права на формування
витрат, які враховуються під час
визначення об'єкту оподаткування. А
недобросовісність контрагента
(несплата податків до бюджету) не може
слугувати підставою для притягнення до
юридичної відповідальності суб'єкта
господарювання, яких виконав
зобов'язання по правочинам та по сплаті
податку на додану вартість в ціні
товару.

Оскільки відповідачем (суб'єктом
владних повноважень), на якому в
адміністративному судочинстві лежить
тягар доказування правомірності своїх
дій, не надано спростувань реального
характеру здійснюваних позивачем
господарських операцій, що були
обумовлені діловою метою, а доводи ДПІ
про безтоварність здійснених
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «Білдінг Контракт» є
бездоказовими.

Посилання відповідача акт ДПІ у
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області
№1158/04-66-15-00/38676407 від 22.04.2014 року «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Білдінг Контракт» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства в частині правильності
формування податкового кредиту та
податкових зобов'язань за грудень 2013
року» також не має правового значення,
оскільки законодавець не визначає
(відсутній причинно-наслідковий
зв'язок) незнаходження підприємства за
місцем реєстрації умовою визнання
господарських операцій такими, що не
відбулися.

На думку суду, позиціонування вказаних
обставини в контексті доктрини
превалювання суті господарських
операцій над її формою та презумпції
правомірності дій платника податків як
порушення податкового законодавства, в
даному випадку не ґрунтується на
приписах чинного законодавства та є
надуманим.

Твердження відповідача про
відсутність права у позивача на
формування податкового кредиту,
оскільки товар не був фактично
поставлений контрагентом, не
ґрунтується на приписах податкового
законодавства, оскільки відповідно до
п.198.1 ст.198 ПК України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій, зокрема з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг. Датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 ПК
України), а п.198.3 ст. 198 ПК України
визначено, що право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Отже, судження ДПІ про сумнівність
господарських операцій базуються на
припущеннях, які не доведені належними
та допустимими доказами. Позивач надав
первинні документи, що стосуються
господарських операцій за участю
контрагента, які фактично
підтверджують реальне здійснення
правочинів і досягнення позивачем
законної мети їх здійснення - придбання
на підставі цивільно-правових угод
товарів (послуг) для здійснення
господарської статутної діяльності,
направленої на отримання прибутку та
реальне використання товару в
господарській діяльності, шляхом
реалізації придбаних
товарно-матеріальних цінностей іншим
суб'єктам господарювання.

Таким чином, висновки контролюючого
органу про відсутність у позивача
підстав для формування податкового
кредиту базуються на припущеннях, які
не доведені належними та допустимими
доказами, а відповідач при прийнятті
оспорюваних податкових
повідомлень-рішень діяв не на підставі,
не в спосіб, що передбачені законами
України, та без врахування усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення.

Вищенаведене в сукупності є підставою
для задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені витрати з Державного
бюджету України.

Керуючись ст. ст. 11, 70, 71, 86, 159-163, 167, 254 КАС
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкового повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Заводському районі м.Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області від 03.10.2014року №
.

Стягнути з Державного бюджету
України на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Нікморсервіс Ніколаєв"
(ідентифікаційний код 32655926) 4872 гривні в
рахунок відшкодування сплаченого
судового збору.

Апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів в порядку ст. 186
КАС України.

Суддя
І. В. Желєзний