Справа № 816/1622/14
Суддя: Л.М. Петрова
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року м.
ПолтаваСправа №816/1622/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Петрової
Л.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Лисака
С.В. ,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Горобця О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Полтавській області про визнання
неправомірним та скасування
розпорядження №614 від 16 грудня 2010 року,
визнання неправомірним та скасування
висновку службового розслідування від
07 лютого 2011 року, визнання чинним
висновку службового розслідування від
25 жовтня 2001 року та зобов'язання
вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

30 квітня 2014 року ОСОБА_1 звернувся
до Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Полтавській області
про визнання неправомірним та
скасування висновку службового
розслідування від 07 лютого 2011 року,
визнання чинним висновку службового
розслідування від 25 жовтня 2001 року та
зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування своїх вимог
зазначав, що 25 вересня 2001 року під час
виконання службових обов'язків ОСОБА_1
отримав травму, про що були складені
висновок службового розслідування по
факту отримання травним позивачем від
25 жовтня 2001 року та акт про нещасний
випадок від 25 жовтня 2001 року №22 (форма
Н-1). 14 грудня 2010 року позивач звернувся
до відповідача з рапортом про видачу
акту за формою Н-5 та завірити
ксерокопії акту від 25 жовтня 2001 року №2.
Відповідачем за результатами розгляду
зазначеного рапорту, було складено
висновок від 07 лютого 2011 року,
відповідного до якого висновок
службового розслідування та Акт форми
Н-1 від 10 листопада 2001 року скасовані та
складені акти (форми НТ та форми Р-5) від
07 листопада 2011 року, відповідно до яких
нещасний випадок стався з ОСОБА_1 у
період проходження служби та не
пов'язаний з виконанням службових
обов'язків. Постановою Полтавського
окружного адміністративного суду від
30 липня 2014 року, залишеною без змін
ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 21 листопада
2013 року визнано неправомірними та
скасовано акт №6 від 07 лютого 2011 року
(форма НТ*) про нещасний випадок
невиробничого характеру та акт від 07
лютого 2011 року (форма Н-5*) розслідування
нещасного випадку, що стався 25 вересня
2001 року. У подальшому на звернення
позивача від 03 березня 2014 року ОСОБА_1
було повідомлено, що внесення змін до
свідоцтва про хворобу неможливе у
зв'язку з тим, що висновок службового
розслідування від 07 лютого 2011 року на
даний час є чинним. Позивач вважає
висновок службового розслідування від
07 лютого 2011 року незаконним та просить
суд його скасувати.

Ухвалою Полтавського окружного
адміністративного суду від 15 травня 2014
року закрито провадження у справі.

Ухвалою Харківського
апеляційного суду від 27 серпня 2014 року
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено;
апеляційну скаргу Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Полтавській області задоволено
частково; ухвалу Полтавського
окружного адміністративного суду від 15
травня 2014 року у справі №816/1622/14
скасовано; справу направлено до суду
першої інстанції для продовження
розгляду справи.

Ухвалою Полтавського окружного
адміністративного суду від 13 жовтня 2014
року справу прийнято до провадження.

04 листопада 2014 року позивачем подано
заяву, згідно якої ОСОБА_1 доповнив
прохальну частину позовних вимог
вимогою про визнання незаконним та
скасування розпорядження заступника
начальника УМВС України в Полтавській
області Донця О.І. від 16 грудня 2010 року
№614"про створення комісії щодо
розслідування нещасного випадку з
працівником дорожньо-патрульної
служби" /а.с. 150-151/.

Позивач та представник позивача у
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали, просили суд задовольнити
позов з урахуванням поданих уточнень.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечував,
просив суд відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
представника позивача, представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи, з'ясувавши фактичні обставини,
на яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення, оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, встановив
наступні факти та відповідні до них
правовідносини.

Судом встановлено, що 14 грудня 2010
року позивач звернувся до відповідача
з рапортом про видачу акту за формою Н-5
та завірити ксерокопії акту від 25
жовтня 2001 року №22 /а.с. 154/.

Для всебічного та повного встановлення
причин травмування ОСОБА_1, відповідно
до вимог наказу МВС України від 27
грудня 2002 року №1346 "Про затвердження
порядку розслідування та обліку
нещасних випадків, професійних
захворювань та аварій, що сталися в
органах і підрозділах системи МВС
України" розпорядженням УМВС України в
Полтавській області від 16 грудня 2010
року №614 створена комісія щодо
розслідування нещасного випадку з
працівником дорожньо-патрульної
служби /а.с. 153/.

Відповідачем за результатами розгляду
зазначеного рапорту, були складені
висновок від 07 лютого 2011 року,
відповідного до якого висновок
службового розслідування та акти форми
Н-1 від 10 листопада 2001 року скасовані, за
результатами повторного розслідування
складено акти (форми НТ та форми Н-5) від
07 лютого 2011 року, відповідно до яких
нещасний випадок стався з ОСОБА_1 у
період проходження служби і не
пов'язаний з виконанням службових
обов'язків.

За наслідками судового оскарження
постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 30 липня 2014
року у справі №816/212/13-а /а.с. 9-11/,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 21 листопада
2013 року /а.с. 12-16/, визнано
неправомірними та скасовано акт №6 від
07 лютого 2011 року (форма НТ*) про нещасний
випадок невиробничого характеру та акт
від 07 лютого 2011 року (форма Н-5*)
розслідування нещасного випадку, що
стався 25 вересня 2001 року.

На звернення позивача від 03
березня 2014 року /а.с. 22/ ОСОБА_1 листом
від 01 квітня 2014 року вих. №12-4 було
повідомлено, що внесення змін до
свідоцтва про хворобу можливе лише
після надання відповідним чином
переглянутих і затверджених актів,
висновків і матеріалів службових
перевірок і розслідувань /а.с. 23/.

З огляду на зміст вищезазначеного
листа та формальність підстави для
відмови ОСОБА_1 у встановленні
причинного зв'язку, суд визнав строк
звернення позивача до суду з позовом
таким, що не пропущений.

Позивач не погодився з розпорядженням
УМВС України в Полтавській області від
16 грудня 2010 року №614, висновком
службового розслідування від 07 лютого
2011 року та звернувся до суду з даним
позовом.

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 30 липня 2014
року у справі №816/212/13-а /а.с. 9-11/
встановлено наступне:

"Особовий склад спеціального окремого
взводу супроводження та ескортування з
8:00 до 12:00 проходив чергове тестування.
ОСОБА_1 також був проатестований
атестаційною комісією та признаний
відповідаючим займаній посаді. Після
атестації весь особовий склад по
розпорядженню командира взводу, згідно
розпорядження начальника УМВС України
в Полтавській області від 12 вересня 2001
року №621/Пр "Про переведення всього
особового складу ОВС області на
посилений варіант несення служби",
після інструктажу та отримання
табельної зброї, був направлений на
відповідні маршрути несення служби.
Екіпаж у складі ст. лейтенанта міліції
ОСОБА_1 та прапорщика міліції ОСОБА_5
ніс службу у місті Полтава. Рухаючись
на службовому автомобілі ВАЗ-2109, д.н.
НОМЕР_1 по вулиці Київське Шосе о 13
годині 30 хвилин екіпаж отримав
орієнтування, що на вул. Серьогіна у
гаражному кооперативі скоєно крадіжку
автомобіля і відразу ж направився туди.
Прибувши на місце події та опитавши
власників гаражів останні встановили,
що факт крадіжки не підтвердився, а
тому позивач з напарником ОСОБА_5
вирішили повернутися на маршрут
несення служби згідно постової
відомості. Коли автомобіль розвертався
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 почули скрежет металу
по кузову автомобіля. Вони зупинилися
та оглянули автомобіль і виявили, що
сталева проволока із привареними
металевими кульками по краям
зачепилася за пружину заднього лівого
колеса та заважала руху автомобіля.
Спочатку ОСОБА_5 намагався витягти цю
проволоку, але йому це не вдалося. Тоді
ОСОБА_1 взявши монтіровку намагався нею
виважити сталеву проволоку із пружини
автомобіля і в цей час вона несподівано
лопнула, а її частина вилетіла та
влучила йому в ліве око, поранивши його.

Після цього прапорщик ОСОБА_5 відразу ж
доставив позивача в прийомне
відділення обласної лікарні, де мені
була надана невідкладна медична
допомога з послідуючою
госпіталізацією в очне відділення
лікарні.

У результаті медичного опосвідчення
травми отриманої ОСОБА_1, йому був
поставлений діагноз: проникаюче
спіральне поранення з випаданням
внутрішніх оболонок та сечовідного
тіла, рвана рана верхньої частини
лівого ока, дана травма відноситься до
ряду тяжких виробничих травм.

25 жовтня 2001 року відповідачем був
складені висновок про нещасний випадок
службового розслідування по факту
отримання травми старшим інспектором
ДПС окремого спеціального взводу
супроводження та ескортування УДАЇ
УМВС ст. лейтенантом ОСОБА_1, згідно
якого позивач отримав травму в період
проходження служби при виконанні
службових обов'язків та акт про
нещасний випадок № 22 (форма Н-1) від 25
жовтня 2001 року.

14 грудня 2010 року позивач
звернувся до відповідача з рапортом
про видачу акт за формою Н-5 та
завірення ксерокопії акт від 25 жовтня
2001 року №22. Відповідачем за
результатами розгляду зазначеного
рапорту, були складені висновок від 07
лютого 2011 року, відповідного до якого
висновок службового розслідування та
акт форми Р-1 від 10 листопада 2001 року
скасовані та прийняті акти (форми НТ та
форми Р-5) від 07 лютого 2011 року,
відповідно до яких нещасний випадок
стався з ОСОБА_1 в період проходження
служби і не пов'язаний з виконанням
службових обов'язків."

Постановою суду у справі №816/212/13-а
також встановлено, що у висновку
службового розслідування є посилання
на свідчення колишнього працівника
УДАІ УМВС України в Полтавській
області ОСОБА_6, який був
відповідальний за охорону праці в
підрозділі УДАІ, що він чув від колег по
роботі, яких не пам'ятає, що позивач
отримав кульове поранення в ліве око в
результаті неправильного поводження з
пристроєм для стрільби резиновими
кулями "Корнет"

Але, постановою у справі №816/212/13-а
встановлено, що станом на 25 вересня 2001
року у ОСОБА_1 не було пристроїв для
відстрілу набоїв споряджених гумовими
кулями, що підтверджується листом УГБ
УМВС України в Полтавській області від
26.01.2011 року за №12/206 на запит комісії по
розслідуванню отриманої ОСОБА_1 травми
25.09.2001 року, а такого пристрою
травматичної дії як "Корнет" у позивача
не було і на даний час немає. Пристрій
травматичної дії "Ринг" останній
придбав в травні 2002 року на який має
відповідний дозвіл як і на інші
придбані пізніше.

Отже, посилання у висновку на те,
що нещасний випадок, який стався
ОСОБА_1, отриманий останнім в період
проходження служби і не пов'язаний з
виконанням службових обов'язків, не
приймається судом, виходячи з
наступного.

На момент виникнення спірного
правовідносин, а саме 25 вересня 2001 року,
коли став нещасний випадок з ОСОБА_1,
останнім були подані всі документи, які
на той час вимагало законодавство та
відповідно до яких було складені
висновок про нещасний випадок
службового розслідування по факту
отримання травми старшим інспектором
ДПС окремого спеціального взводу
супроводження та ескортування УДАЇ
УМВС ст. лейтенантом ОСОБА_1, згідно
якого позивач отримав травму в період
проходження служби при виконанні
службових обов'язків та акт про
нещасний випадок №22 (форма Н-1) від 25
жовтня 2001 року.

Відповідно до частини п'ятої статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, постанова або ухвала суду
апеляційної чи касаційної інстанції за
наслідками перегляду, постанова
Верховного Суду України набирають
законної сили з моменту проголошення, а
якщо їх було прийнято за наслідками
розгляду у письмовому провадженні, -
через п'ять днів після направлення їх
копій особам, які беруть участь у
справі.

З огляду на вищезазначене, постанова
Полтавського окружного
адміністративного суду від 30 липня 2014
року у справі №816/212/13-а /а.с. 9-11/ набрала
законної сили в силу частини п'ятої
статті 254 Кодексу адміністративного
судочинства України 21 листопада 2014
року /а.с. 12-16/.

У свою чергу, відповідно до частини
першої статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа щодо
якої встановлені ці обставини.

Оскільки, судовим рішенням, яке набрали
законної сили встановлено обставини та
надано правову оцінку діям Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Полтавській області при проведенні
службового розслідування 07 лютого 2011
року, то такі обставини, у даному
випадку, доказуванню не підлягають.

Частиною другою статті 14 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що постанови та ухвали
суду в адміністративних справах, що
набрали законної сили, є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Відповідно до частини першої статті 255
Кодексу адміністративного судочинства
України постанова або ухвала суду, яка
набрала законної сили, є обов'язковою
для осіб, які беруть участь у справі,
для їхніх правонаступників, а також для
всіх органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

З огляду на викладене, суд, з'ясувавши
фактичні обставини справи та
дослідивши наявні докази, дійшов
висновку про наявність підстав для
задоволення позовних вимог у частині
визнання протиправними та скасування
висновку службового розслідування
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Полтавській області
від 07 лютого 2011 року.

Щодо позовної вимоги про визнання
чинним висновку службового
розслідування від 25 жовтня 2001 року,
затвердженого 10 листопада 2001 року та
акту про нещасний випадок від 23
листопада 2001 року №22 необхідно
зазначити наступне, після скасування
висновку службового розслідування
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Полтавській області
від 07 лютого 2011 року, висновок
службового розслідування від 25 жовтня
2001 року, затвердженого 10 листопада 2001
року та акт про нещасний випадок від 23
листопада 2001 року №22 є чинним (в силу
скасування висновку службового
розслідування від 07 лютого 2011 року), з
огляду на що зазначена позовна вимога
задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги про визнання
незаконним та скасування
розпорядження заступника начальника
УМВС України в Полтавській області
Донця О.І. від 16 грудня 2010 року №614 "Про
створення комісії щодо розслідування
нещасного випадку з працівником
дорожньо-патрульної служби" суд
приходить до висновку про необхідність
відмовити у її задоволенні, з огляду на
наступне.

За своєю правовою природою
розпорядження є рішенням суб'єкта
владних повноважень. У свою чергу,
рішення - це правовий заключний акт
суб'єкта владних повноважень, який
приймається у процесі розгляду,
розв'язання певних управлінських
питань, що належать до його
компетенції.

Конституційний Суд України, у
своїх рішеннях, неодноразово зазначав,
що до нормативних актів належать акти,
які встановлюють, змінюють чи
припиняють норми права, мають
локальний характер, розраховані на
широке коло осіб та застосовуються
неодноразово, а ненормативні акти
передбачають конкретні приписи,
звернені до окремого суб'єкта чи
юридичної особи, застосовуються
одноразово і після реалізації
вичерпують свою дію (рішення від 23
червня 1997 року №2-зп, від 27 грудня 2001
року №20-рп/2001).

З огляду на вищенаведене, судом
встановлено, що оскаржене
розпорядження є ненормативним
правовим актом індивідуальної дії,
фактична реалізація якого відбулась в
момент видання. Оскільки даний акт
реалізовано, то в силу своєї природи
він вичерпав свою дію, а відповідно,
подальше скасування даного
розпорядження не призведе до будь-яких
юридичних наслідків.

Щодо позовної вимоги про необхідність
зобов'язати відповідача надати
документи Військово-лікарській
комісії УМВС України в Полтавській
області для внесення відповідних змін
до свідоцтва про хворобу від 25 лютого
2011 року №116-с суд зазначає, що дана
вимога є передчасною, оскільки судове
рішення повинно бути наслідком чинного
правового регулювання.

Підстав вважати, що відповідач буде
відмовлятись від таких дій, на момент
розгляду справи у суду не немає.

Виходячи із змісту законодавства воно
не може у майбутньому регулювати
суспільні відносини.

Відповідно до частини другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

У ході судового розгляду
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не довів правомірність
складеного висновку службового
розслідування.

За викладених обставин, позовні
вимоги є частково обґрунтованими та
підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до положень частини
третьої статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 94, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Полтавській області
про визнання неправомірним та
скасування розпорядження № 614 від 16
грудня 2010 року, визнання неправомірним
та скасування висновку службового
розслідування від 07 лютого 2011 року,
визнання чинним висновку службового
розслідування від 25 жовтня 2001 року та
зобов'язання вчинити дії задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
висновок службового розслідування
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Полтавській області
від 07 лютого 2011 року.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати
судового збору у розмірі 36,54 грн
/тридцять шість гривень п'ятдесят
чотири копійки/.

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету
України надміру сплачену суму судового
збору у розмірі 0,92 грн /дев'яносто дві
копійки/.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 10
листопада 2014 року.

Суддя
Л.М. Петрова