Справа № 813/4403/14
Суддя: Улицький В.З.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року
Справа № 876/9438/14

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді:
Улицького В.З.

суддів:
Гулида Р.М., Кузьмича С.М.

при секретарі судового засідання:
Дутка І.С.

за участю представника позивача:
Бойка Н.В.

представника відповідача:
Стасишин А.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 10.09.2014 року
у справі за позовом Реєстраційної
служби Львівського міського
управління юстиції до управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області про визнання протиправними та
скасування постанов,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до заступника
начальника відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області Стасишин А.Р. про визнання
протиправними та скасування постанов
ВП № 43135370 від 29.05.2014 року та від 11.06.2014
року про накладення штрафів. В
обґрунтування позовної заяви вказано,
що при винесенні постанов державний
виконавець не врахував поважності тих
обставин, які перешкоджали виконанню
рішення суду. Зокрема, резолютивна
частина рішення суду містила вимоги,
які реєстраційна служба виконати не
може, про що було повідомлено
державного виконавця.

Позивач позовні вимоги мотивував тим,
що рішенням Апеляційного суду
Львівської області рішення
Шевченківського суду м. Львова в
частині зобов'язання Реєестраційної
служби внести зміни до державного
реєстру прав скасовано. Вказав, що
постанови державного виконавця
винесені з порушенням норм чинного
законодавства, є безпідставними та
незаконними, тому такі підлягають
скасуванню. Просили позов задоволити.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 10.09.2014 року
адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправними та скасовано
постанови заступника начальника
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області Стасишин А.Р. про
накладення штрафу ВП № 43135370 від 29.05.2014
року та від 11.06.2014 року.

Постанову суду першої інстанції
оскаржило управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області. Вважає, що оскаржувана
постанова прийнята з помилковим
застосуванням норм матеріального та
процесуального права та підлягає
скасуванню з підстав викладених у
апеляційній скарзі. Просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову, якою у задоволені позову
відмовити.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід задоволити з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України до
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім, випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Відповідно до ст.159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухваленим відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Відповідно до ст.202 КАС України
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд першої інстанції вважає
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання, а так само розгляд і вирішення
справи неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглянув
справу.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції виходив виключно
з того, що державним виконавцем не
вчинено жодних дій щодо встановлення
поважності причин невиконання рішення
суду позивачем, а тому позивачем
рішення суду у визначений строк не
виконано з поважних причин, що не взято
державним виконавцем до уваги.

Однак, з такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів апеляційного
суду не погоджується, покликаючись на
наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України
«Про виконавче провадження»
встановлено, що державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Статтею 25 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення виконавчого документа до
виконання і цей документ відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, та
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець трьох робочих днів з дня
надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. Копія постанови про відкриття
виконавчого провадження не пізніше
наступного дня надсилається стягувачу,
боржнику та органу (посадовій особі),
який видав виконавчий документ.

На виконання у відділ примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області надійшов виконавчий лист
№466/8593/13-ц (2/466/574/14), виданий 07.04.2014
Шевченківським районним судом м.
Львова, про те, щоб зобов'язати
Реєстраційну службу Львівського
міського управління юстиції внести
зміни до державного реєстру прав, за
яким власниками будинку АДРЕСА_1 у м.
Львові є ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Керуючись статтями 17, 19, 20, 25 Закону
України «Про виконавче провадження»,
державним виконавцем 05.05.2014 винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження, якою боржнику встановлено
семиденний строк для самостійного
виконання рішення.

Копію зазначеної постанови скеровано
боржнику для виконання, стягувачу до
відома.

Постанова про відкриття виконавчого
провадження сторонами виконавчого
провадження, в тому числі боржником, не
оскаржувалась та у встановлений
державним виконавцем термін, рішення
суду боржником виконано не було.

Однак, всупереч вимогам державного
виконавця лише 27.05.2014 року у відділ
примусового виконання рішень надійшов
лист начальника відділу державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно Реєстраційної служби
Львівського міського управління
юстиції від 22.05.2014 року № 10553/04-19/1034,
відповідно до якого повідомлено, що
згідно Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», постанови
Кабінету Міністрів № 868 від 17.10.2013 для
проведення державної реєстрації прав
власник нерухомого майна подає
органові державної реєстрації прав,
нотаріусу заяву про державну
реєстрацію, та документ, що підтверджує
внесення плати за надання витягу з
Державного реєстру, документ про
сплату державного мита. Також
боржником зазначено, що оскільки
відділ примусового виконання рішень не
є належним заявником постанова про
відкриття виконавчого провадження не
підлягає виконанню.

Таким чином, державним виконавцем
29.05.2014 року винесено постанову про
накладення штрафу на Реєстраційну
службу Львівського міського
управління юстиції в розмірі 1020,00 грн.
та одночасно повторно зобов'язано
боржника в строк до 06.06.2014 року виконати
рішення суду та надати державному
виконавцю письмове підтвердження про
виконання. Постанову направлено
боржнику для виконання.

Проте, всупереч вимогам державного
виконавця рішення боржником повторно
не виконано та про причини невиконання
не повідомлено, законні вимоги
державного виконавця боржником
проігноровано.

По факту повторного невиконання без
поважних причин у встановлений
державним виконавцем строк рішення, що
зобов'язує боржника виконати певні дії
державним виконавцем 11.06.2014р. винесено
постанову про накладення штрафу на
боржника в розмірі 2040,00 грн.

Згідно п. 13 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право
накладати стягнення у вигляді штрафу
на фізичних, юридичних та посадових
осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 Закону України
«Про виконавче провадження» у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

Разом з тим, відповідно до п. 13.3.5
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України 02.04.2012 №
512/5 у разі невиконання без поважних
причин у встановлений державним
виконавцем строк рішення, що зобов'язує
боржника виконати певні дії, та рішення
про поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника та
встановлює новий строк виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 Закону України
«Про виконавче провадження» у разі
повторного невиконання рішення
боржником без поважних причин
державний виконавець у тому ж порядку
накладає на нього штраф у подвійному
розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

З системного аналізу норм Закону
України «Про виконавче провадження»
вбачається, що заходами примусового
виконання рішень зобов'язального
характеру є застосування штрафних
санкцій до боржника та звернення до
правоохоронних органів про
притягнення боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.
Оскільки, в даному випадку, у
державного виконавця не було жодної
правової підстави для відкладення
провадження виконавчих дій чи невжиття
заходів примусового виконання до
боржника, дії державного виконавця
мали бути спрямовані на повне та
своєчасне виконання рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 25.02.2014 по справі № 466/8593/13, яке
набрало законної сили. Адже відповідно
до вимог статті 5 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

Під час розгляду даної справи у суді
першої інстанції встановлено, що
рішенням Апеляційного суду Львівської
області рішення Шевченківського
районного суду м. Львова від 25 лютого 2014
року в частині зобов'язання
Реєстраційної служби Львівського
міського управління юстиції внести
зміни до державного реєстру прав, за
яким власниками будинку АДРЕСА_1 у м.
Львові є ОСОБА_3 та ОСОБА_4, скасовано та
у задоволення вказаної вимоги
відмовлено.

Таким чином у постанові Львівського
окружного адміністративного суду від
10.09.2014 по справі № 813/4403/14 суд прийшов до
висновку, що позивачем рішення суду у
визначений строк не виконано з
поважних причин.

Однак, судом першої інстанції не взято
до уваги, що рішення Апеляційного суду
Львівської області по справі № 466/8593/13
(провадження № 22-ц/783/4846/14) винесено
судом 24.07.2014 року, тобто вже після
закінчення виконавчого провадження ВП
№ 43135370, так як постанова про закінчення
виконавчого провадження ВП № 43135370
винесена державним виконавцем 23.06.2014
року.

Судова колегія Львівського
апеляційного адміністративного суду
звертає увагу, що на момент винесення
постанов про накладення штрафу на
боржника ні рішення Шевченківського
районного суду м. Львова від 25 лютого 2014
року, яке набрало законної сили 11.03.2014
та на підставі якого було видано
виконавчий документ, ні постанова
державного виконавця про відкриття
виконавчого провадженню від 05.05.2014 року
ВП № 43135370 позивачем (боржником у
виконавчому провадження) не
оскаржувалися та скасовані не були.

Оскільки, ч. 1 ст. 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі та в межах повноважень, у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України, державним виконавцем
з метою недопущення порушень положень
Закону України «Про виконавче
провадження» та відповідно до статей 75,
89 Закону України «Про виконавче
провадження», в межах повноважень,
винесено постанови про накладення
штрафу на боржника від 29.05.2014 та 11.06.2014
ВП № 43135370.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, оцінивши зібрані
докази у сукупності, судова колегія
приходить до переконання, що доводи
апеляційної скарги управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області являються підставними і
обґрунтованими.

Судові витрати слід вирішити у
відповідності до ст. 94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області задоволити. Постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 10.09.2014 року
у справі №813/4403/14 - скасувати та
прийняти нову постанову, якою у
задоволені позову Реєстраційної
служби Львівського міського
управління юстиції - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області сплачений ними судовий збір в
сумі 36,54 грн.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів з
моменту набрання нею законної сили
може бути подана касаційна скарга
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
В. Улицький

Судді:
Р. Гулид

С. Кузьмич

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 03.12.2014 року