Справа № 816/3498/14
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 р. Справа №
816/3498/14Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Тацій Л.В. , Бартош Н.С.

за участю секретаря судового засідання
Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за
апеляційними скаргами ТОВ "Етуаль" та
ДПІ у м.Полтаві Головного управління
Міндоходів у Полтавській області на
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 24.09.2014р.
по справі № 816/3498/14

за позовом ТОВ "Етуаль"

до ДПІ у м.Полтаві Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області

про скасування податкового
повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ "Етуаль" звернулось до Полтавського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м.Полтаві
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення №
від 13.06.2014р..

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 29.09.2014 року
ТОВ "Етуаль" задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Полтаві Головного управління
Міндоходів у Полтавській області від 13
червня 2014 року № в частині
збільшення грошового зобов'язання з
податку на додану вартість за
штрафними (фінансовими) санкціями в
сумі 60416,75 грн. В іншій частині позовних
вимог відмовлено. Стягнуто з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Етуаль" до
Державного бюджету України судовий
збір в сумі 4376,52 грн.

ТОВ "Етуаль" не погоджуючись з судовим
рішенням в частині відмови у
задоволенні позовних вимог подало
апеляційну скаргу , вважає рішення
таким, що прийнято з порушенням норм
матеріального права та процесуального
права, висновки суду не відповідають
обставинам справи та просить скасувати
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 24.09.2014р. в
частині відмови у задоволені позовних
вимог, в цій частині прийняти нову
постанову , якою позов задовольнити.

ДПІ у м. Полтаві Головного управління
Міндоходів у Полтавській області, не
погодившись з постановою суду першої
інстанції в частині задоволення
позову, подала апеляційну скаргу,
вважає, що суд при винесенні цього
судового рішення порушив норми
матеріального і процесуального права
та просить суд апеляційної інстанції
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 29.09.2014р.
скасувати, прийняти нове судове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Апеляційна скарга розглядається
відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи у їх
сукупності, постанову суду першої
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню , виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що 29.05.2014 ДПІ у м. Полтаві
проведено позапланову невиїзну
документальну перевірку ТОВ "Етуаль" з
питань правомірності формування
податкового кредиту та податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість з ТОВ "Київський завод ПТО" за
лютий 2014 року, за результатами
перевірки контролюючим органом 29.05.2014
складено акт №3526/16-01-22-06-12/25164843.

Перевіркою зафіксовано порушення
позивачем вимог пунктів п.п. 198.1, 198.6
ст.198 Податкового кодексу України в
результаті чого занижено податок
додану вартість на загальну суму 241666,67
грн. у т.ч. за лютий 2014 р. на суму 241666,67
грн.

На підставі акту перевірки
№3526/16-01-22-06-12/25164843 ДПІ у м.Полтаві
винесено податкове
повідомлення-рішення № від
13.06.2014, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 362500,50 грн., в тому
числі 241667,50 грн. - за основним платежем,
120833,50 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Фактичною підставою для винесення
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення взято висновок
податкового органу щодо нереальності
господарських операцій між ТОВ
«Етуаль» та ТОВ «Київський завод ПТО» з
посиланням на акті ДПІ у Печерському
районні ГУ Міндоходів у м. Києві «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки Товариства з обмеженою
відповідальністю «Київський завод
ПТО» щодо підтвердження господарських
відносин з платниками податків за
період з 01.11.2013 р. по 28.02.2014 р.» № 1354/26-55-22-
07/36589014 від 14.05.2014 року.

Задовольняючи позовні вимоги частково,
суд першої інстанції виходив з того , що
позивачем неправомірно включено до
складу податкового кредиту суму ПДВ у
розмірі 241666,67 грн., а відтак висновки
ДПІ у м. Полтаві щодо заниження ТОВ
"Етуаль" в лютому 2014 року податку на
додану вартість на суму 241666,67 грн. є
правомірними.

Водночас, суд першої інстанції вважає
не правомірним нарахування спірним
податковим повідомленням-рішенням
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
50 % від суми визначеного грошового
зобов'язання у розмірі 60416,75 грн.,
оскільки у даній справі правомірним є
лише застосування відповідачем
штрафних санкцій в розмірі 25%
нарахованої суми податкового
зобов'язання з ПДВ.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення №
від 13.06.2014 в частині збільшення
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість за штрафними
(фінансовими) санкціями у розмірі 60416,75
грн., виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 123.1 статті 123
Податкового кодексу України у разі
якщо контролюючий орган самостійно
визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених підпунктами 54.3.1,
54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
в розмірі 25 відсотків суми визначеного
податкового зобов'язання, завищеної
суми бюджетного відшкодування. При
повторному протягом 1095 днів визначенні
контролюючим органом суми податкового
зобов'язання з цього податку, зменшення
суми бюджетного відшкодування - тягне
за собою накладення на платника
податків штрафу у розмірі 50 відсотків
суми нарахованого податкового
зобов'язання, завищеної суми
бюджетного відшкодування.

Вищий адміністративний суд України в
інформаційному листі від 24.11.2011
№2198/11/13-11 звернув увагу судів на те, що
при вирішенні питання щодо
правомірності застосування підвищених
розмірів штрафів у разі повторного
виявлення податкових порушень, як це
передбачено пунктом 123.1 статті 123
Податкового кодексу України, слід мати
на увазі, що визначені розглядуваною
законодавчою нормою санкції
застосовуються не за сам факт
повторного виявлення будь-яких
порушень, а за повторне вчинення
протиправних діянь за обставин,
передбачених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.5,
54.3.6 пункту 54.3 статті 54 Податкового
кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що
штраф у розмірі 120833,50 грн. (50%)
застосовано у зв'язку з прийняттям ДПІ
у м. Полтаві податкового
повідомлення-рішення № від 18.12.2013
про визначення грошового зобов'язання
з ПДВ за допущене порушення вимог ст. 198
Податкового кодексу України.

Проте, судом встановлено та не
спростовувалося представником
відповідача, що постановою
Полтавського окружного
адміністративного суду від 08.05.2014, яка
набрала законної сили 17.06.2014, визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення № від 18.12.2013
(а.с.89-91 Т.1). Даним судовим рішенням
спростовано вчинення ТОВ "Етуаль"
порушень вимог Податкового кодексу
України щодо формування податкового
кредиту з ПДВ, а відтак в діях позивача
відсутнє повторне вчинення
протиправного діяння.

Посилання відповідача на роз'яснення
Вищого адміністративного суду України,
надані в інформаційному листі від
28.03.2014 р. в обґрунтування правової
позиції щодо нарахування штрафу в
розмірі 50% безвідносно до наявності у
платника саме узгодженого грошового
зобов'язання є помилковими, оскільки
даним інформаційним листом надано
роз'яснення щодо порядку визначення
органами доходів і зборів України
грошових зобов'язань у вигляді
адміністративно-господарських санкцій
за порушення вимог законодавства щодо
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів, а не порядку
застосування штрафів на підставі
статті 123 Податкового кодексу України.

Таким чином, застосування штрафу у
розмірі 50 % є безпідставним, тому
податкове повідомлення-рішення №
від 13.06.2014 в частині збільшення
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість за штрафними
(фінансовими) санкціями у розмірі 60416,75
грн. є неправомірним та підлягає
скасуванню.

При цьому, колегія суддів не
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо неправомірності
включення позивачем до складу
податкового кредиту суму ПДВ у розмірі
241666,67 грн. та застосування штрафної
(фінансової) санкції в розмірі 60416,75 грн.
, виходячи з наступного.

Розділ V Податкового кодексу України
визначає платників податку на додану
вартість, об'єкт оподаткування, дату
виникнення податкових зобов'язань,
порядок визначення бази оподаткування,
розміри ставок податку, порядок
визначення суми податку та строки
проведення розрахунків тощо.

Відповідно до вимог стаття 185.1
Податкового Кодексу України об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з:

а) постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу;

в) ввезення товарів (супутніх послуг) на
митну територію України в митному
режимі імпорту або реімпорту (далі -
імпорт);

г) вивезення товарів (супутніх послуг) у
митному режимі експорту або реекспорту
(далі - експорт);

ґ) з метою оподаткування цим податком
до експорту також прирівнюється
постачання товарів (супутніх послуг),
які перебувають у вільному обігу на
території України, до митного режиму
магазину безмитної торгівлі, митного
складу або спеціальної митної зони,
створених згідно з положеннями глав 35 -
37 Митного кодексу України;

д) з метою оподаткування цим податком
до імпорту також прирівнюється
постачання товарів (супутніх послуг)
з-під митного режиму магазину
безмитної торгівлі, митного складу або
спеціальної митної зони, створених
згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного
кодексу України, для їх подальшого
вільного обігу на території України;

е) постачання послуг з міжнародних
перевезень пасажирів і багажу та
вантажів залізничним, автомобільним,
морським і річковим та авіаційним
транспортом.

Згідно статті 187.1. Податкового Кодексу
України датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з пунктами 198.3, 198.6 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Стаття 200 Податкового кодексу України
регламентує порядок визначення суми
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або відшкодуванню з Державного
бюджету України (бюджетному
відшкодуванню), та строки проведення
розрахунків.

Відповідно до п. 200.1 цієї статті сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Згідно з п. 200.2 цієї статті при
позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду (п. 200.3).

Згідно п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу
України, якщо в наступному податковому
періоді сума, розрахована згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне
значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем товарів/послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Отже, від'ємне значення як категорія
Кодексу - це також математична
(об'єктивна) категорія; різниця між
зменшуваним (податкове зобов'язання) та
від'ємником (податковим кредитом).
Від'ємне (позитивне) значення є
результатом математичної дії
-"віднімання", и в силу дії об'єктивних
законів не може бути змінено будь-чиєю
волею.

Відповідно до пункту 201.8 статті 201
Податкового кодексу України право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Пунктом 184.1 статті 184 Податкового
кодексу України визначено, що
реєстрація діє до дати анулювання
реєстрації платника податку, яка
проводиться шляхом виключення з
реєстру платників податку.

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні " № 996 від 16.07.1999
визначено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Системний аналіз наведених правових
норм свідчить про те, що податкова
накладна як звітний податковий
документ, що є підставою для включення
покупцем до податкового кредиту сум
податку на додану вартість, сплачених
(нарахованих) у зв'язку з придбанням
товарів (робіт, послуг), має таке
юридичне значення при обов'язковій
умові нарахування податку та
виписування податкової накладної
особою, яка зареєстрована як платник
податку на додану вартість в порядку,
встановленому статтею 9 Закону України
"Про податок на додану вартість".

З матеріалів справи вбачається, що
25.02.2014р. між позивачем та ТОВ
«Київський завод ПТО» укладено договір
поставки товару № 250201. Відповідно
пункту 1.2 зазначеного договору
найменування, одиниця виміру, загальна
кількість устаткування, що підлягає
поставці за цим договором, ціна за
одиницю устаткування визначаються
додатком № 1, його технічні
характеристики визначаються додатком
№ 2 та № 3 (габаритне креслення крана),
що є додатками до цього договору.
Згідно з пунктом 1.1 договору від 25.02.2014
ТОВ "Київський завод ПТО"
зобов'язувався виготовити та поставити
ТОВ "Етуаль" товар та здійснити його
монтаж. Пунктами 2.1. визначено загальну
вартість устаткування та робіт у
розмірі 1500000,00 грн., в тому числі ПДВ -
250000,00 грн.

В підтвердження виконання умов
зазначеного договору надано
податкову накладну №7 від 26.02.2014,
виписану на 1450000,00 грн., в тому числі
ПДВ-241667,00 грн., номенклатура товару -
кран електричний мостовий
однобалковий опорний КМО-10.0-16.5-7.5-А5 в
комплекті у кількості 2,9 шт, кран
електричний мостовий однобалковий
опорний КМО -10.0-22.5-7.5-А5 - у кількості 1,934
шт та монтажні та пусконаладжувальні
роботи; податкову накладну №2 від
01.07.2014, виписану на 48340,06 грн., в тому
числі ПДВ - 8056,67 грн., номенклатура
товару - кран електричний мостовий
однобалковий опорний КМО-10.0-16.5-7.5-А5 в
комплекті у кількості 0,100 шт, кран
електричний мостовий однобалковий
опорний КМО -10.0-22.5-7.5-А5 - у кількості 0,066
шт; видаткову накладну №10702 від 01.07.2014
на крани електричні мостові
однобалкові опорні КМО-10.0-16.5-7.5-А5 в
комплекті у кількості 3 шт., КМО
-10.0-22.5-7.5-А5 у кількості 2 шт (без
врахування вартості монтажних робіт)
на загальну суму 1208335,00 грн., ПДВ-241667,00
грн.; акт надання послуг з монтажу та
пуско-налагоджувальних робіт кранів
№110801 від 11.08.2014; платіжне доручення №154
від 26.02.2014 на суму оплати за крани
електричні мостові 1450000,00 грн.;
товарно-транспортну накладну від 01.07.2014
р.

Придбанні ТОВ «Етуаль» у ТОВ
«Київський завод ПТО» мостові крані
були необхідні для переміщення,
монтажу та ін. маніпуляційних дій з
будівельними товарами, що
виготовляються ТОВ «Етуаль».

Придбаний товар (крани електричні
мостові однобалкові опорні в кількості
5 шт) реалізований позивачем 31.07.2014 р. на
підставі договору від 27.06.2014 р. ТОВ
"Етуаль-метал".

ТОВ «Київський завод ПТО» на момент
здійснення господарських операцій
зареєстровано в Єдиному державному
реєстрі, має свідоцтво про реєстрацію
платника податку на додану вартість.

Здійснення платником податків
навмисних збиткових
фінансово-господарських операцій
матеріалами справи не підтверджується.
Фактичних даних, які б засвідчували
наявність у платника податків наміру
набути у спірних правовідносинах
безпідставну податкову вигоду, суд в
ході розгляду справи не виявив, адже
добутими доказами підтверджується
факт вибуття з власності суб'єкта
права-платника податків коштів і
векселів в оплату вартості придбаних
товарів (робіт, послуг), факт юридичної
непов'язаності сторін правочину, факт
відсутності у сторін правочину
спільних економічних інтересів, що в
сукупності підтверджує звичайність
умов ведення господарської діяльності.

Колегія суддів зазначає , що позивачем
документи первинного обліку в
підтвердження виконання умов
договорів в повному обсязі були надані
як до перевірки так і до суду.

Податкові накладні оформлені належним
чином, крім того з акту перевірки
вбачається, що порушень при їх
оформленні перевіряючими у ході
проведення перевірки не встановлено.

Жодних зауважень до наданих документів
податковий орган при перевірці не мав,
тому не має підстав піддавати сумніву
реальність вчинення позивачем
господарських операцій в періоді, що
перевірявся.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку , що
господарські операції позивача з ТОВ
«Київський завод ПТО» мали реальний
характер, пов'язані з господарською
діяльністю позивача, а відтак
позивачем правомірно віднесено суми
податку, сплаченого у зв'язку з
придбанням товару до податкового
кредиту.

Тобто, факт реальності
господарської операції за участю
позивача з ТОВ «Київський завод ПТО»
повністю підтверджено залученими до
матеріалів справи первинними
документами.

Жоден чинний на момент виникнення та
реалізації спірних правовідносин
нормативно-правовий акт не ставив
виникнення у платника податків права
на формування податкового кредиту в
залежність від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання. Загальним
принципом юридичної відповідальності
є вина особи в порушенні законодавчо
встановленого імперативного правила
поведінки. Закон не передбачає
відповідальності за винні дії іншої
особи при тому, що реальність
господарської операції за участю
позивача з ТОВ «Київський завод ПТО»
повністю підтверджена залученими до
матеріалів справи первинними
документами.

Добросовісний платник податків, який в
силу покладеного на нього законами
обов'язку щодо сплати податків, зборів
(обов'язкових платежів) вступає у
зв'язку з цим у відповідні
правовідносини з державою, не може
нести відповідальність за невиконання
чи неналежне виконання такого
обов'язку іншими платниками податків,
якщо інше прямо не встановлено законом.
У разі якщо контрагент не виконав
свого зобов'язання по сплаті податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи.

Зазначена обставина не є підставою для
позбавлення платника податку права на
віднесення отриманих ним у ціні товару
відповідних сум ПДВ до податкового
кредиту, якщо останній виконав усі
передбачені законом умови щодо цього
та має всі документальні підтвердження
розміру свого податкового
зобов'язання.

Щодо висновку суду стосовно вимоги
позивача до контрагента про повернення
сплачених коштів з посиланням на ч. 2 ст.
693 ЦК України у зв'язку з відсутністю
передбаченого договором товару,
колегія суддів зазначає наступне.

В матеріалах справи міститься вимога
від позивача спрямована до ТОВ
«Київський завод ПТО» в якій зазначено,
що ТОВ «Київський завод ПТО»
податковими органами визнано
«транзитним товариством», а ТОВ
«Етуаль» донараховано грошове
зобов'язання та штрафні санкції, тому
позивач вимагає повернути попередню
оплату в розмірі 1450000 грн. за
устаткування згідно договору № 250201
поставки товару від 25.02.2014 року.

Однак, жодного посилання на те, що товар
не був поставлений вищевказана вимога
не містить.

Як пояснено позивачем, вимога
направлена ТОВ «Київський завод ПТО» з
метою вчинення дій щодо оскарження
останнім акту № 1354/26-55-22- 07/36589014 від
14.05.2014 року щодо ТОВ «Київський завод
ПТО», який став підставою вважати
господарські операції між позивачем та
ТОВ «Київський завод ПТО» нереальними
і як наслідок прийняттям оскаржуваного
ТОВ «Етуаль» податкового повідомлення
- рішення. Така вимога мала наслідком
звернення ТОВ «Київський завод ПТО» до
Окружного адміністративного суду м.
Києва.

Посилання суду першої інстанції на не
належне оформлення
товарно-транспортної накладної ТОВ
«Київський завод ПТО», а саме
відсутність заповнених граф з
інформацією щодо перевізника,
автомобіля, водія, підпис подія та
печатка перевізника також відсутні, не
заслуговують на увагу, оскільки право
на податковий кредит виникає у
платника податків лише після одержання
податкової накладної, оскільки це
єдиний документ первинного
бухгалтерського та податкового обліку,
що містить у собі суму ПДВ, яку можливо
відобразити в податкових деклараціях з
ПДВ, тобто товарно-транспортна
накладна не є безумовною підставою для
права на формування податкового
кредиту.

Посилання відповідача на акти
податкового органу про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Київський завод ПТО» , суд не бере до
уваги, оскільки Податковий кодекс
України не ставить право платника ПДВ
на податковий кредит в залежність від
дій або бездіяльності його
контрагентів. Якщо контрагенти не
виконали свого зобов'язання по сплаті
податку до бюджету, це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме для цієї особи.

Відповідно до п. 15.1 ст. 15 Податкового
кодексу України платниками податків
визнаються фізичні особи (резиденти і
нерезиденти України), юридичні особи
(резиденти і нерезиденти України) та їх
відокремлені підрозділи, які мають,
одержують (передають) об'єкти
оподаткування або провадять
діяльність (операції), що є об'єктом
оподаткування згідно з цим Кодексом
або податковими законами, і на яких
покладено обов'язок із сплати податків
та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно п. 6.1 ст. 16 Податкового кодексу
України платник податків, крім іншого,
зобов'язаний вести в установленому
порядку облік доходів і витрат,
складати звітність, що стосується
обчислення і сплати податків та зборів;
подавати до контролюючих органів у
порядку, встановленому податковим та
митним законодавством, декларації,
звітність та інші документи, пов'язані
з обчисленням і сплатою податків та
зборів; сплачувати податки та збори в
строки та у розмірах, встановлених цим
Кодексом та законами з питань митної
справи тощо.

Таким чином, як випливає з
вищенаведеного, сама по собі несплата
податку продавцем (у тому числі у разі
ухилення від сплати) при фактичному
здійсненні господарської операції не
впливає на податковий кредит покупця.

Зазначене узгоджується з практикою
Верховного Суду України, викладеною у
постановах від 09 вересня 2008 року у
справі № 21-500во08 та від 01 червня 2010 року
у справі № 21-573во10.

Згідно ст.1 Закону України «Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
і основних свобод людини 1950 року,
Першого Протоколу та Протоколів 2, 4, 7, 11
до Конвенції» ст.17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» від 23.02.2006 року, Україна визнала
джерелом права рішення Європейського
суду з прав людини, а також юрисдикцію
цього суду в усіх питаннях, що
стосуються тлумачення і застосування
Конвенції. Рішення Європейського суду
є частиною національного
законодавства і є обов'язковим для
правозастосування органами
правосуддя.

Рішенням Європейського суду з прав
людини від 22 січня 2009 року у справі
«Булвес» АД проти Болгарії (заява №
3991/03) визначено, що платник податку не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку
Європейського суду, такі вимоги стали
надмірним тягарем для платника
податку, що порушило справедливий
баланс, який повинен підтримуватись
між вимогами суспільного інтересу та
вимогами захисту права власності.

Стаття 19 Конституції встановлює, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Отже, податкові органи не можуть
нараховувати податок на додану
вартість та накладати штрафні санкції
на покупця при несплаті цього податку
продавцем, оскільки чинне
законодавство не встановлює підстав
для такого нарахування та накладення
штрафних санкцій.

Однак факт порушення
контрагентом-постачальником позивача
своїх податкових зобов'язань може бути
підставою для висновку про
необґрунтованість заявлених платником
податку вимог про надання податкової
вигоди -відшкодування ПДВ з державного
бюджету, якщо податковий орган доведе,
зокрема, що платник податку діяв без
належної обачності й обережності і
йому мало бути відомо про порушення,
які допускали його контрагенти, або що
діяльність платника податку
спрямована на здійснення операцій,
пов'язаних з податковою вигодою,
переважно з контрагентами, які не
виконують своїх податкових
зобов'язань.

Сукупний аналіз вищезазначених норм
Податкового кодексу України свідчить
про те, що право на податковий кредит
виникає у платника податків лише після
одержання податкової накладної,
оскільки це єдиний документ первинного
бухгалтерського та податкового обліку,
що містить у собі суму ПДВ, яку можливо
відобразити в податкових деклараціях з
ПДВ.

Про відсутність факту реального
вчинення господарських операцій
можуть свідчити, зокрема, такі
обставини: всупереч даним податкового
обліку будь-кого з учасників операції
відсутні зміни активів, зобов'язань чи
власного капіталу принаймні в одного з
таких учасників; отримання майнової
вигоди чи права на таку вигоду
будь-кого з учасників операції
виключно шляхом зменшення бази
оподаткування з певного податку та/або
отримання коштів із Державного бюджету
за одночасної відсутності об'єктивної
можливості отримати майнову вигоду від
цієї операції в інший спосіб;
результати, відображені у даних
податкового обліку будь-кого з
учасників господарської операції,
фактично не настали внаслідок
відсутності відповідних дій будь-кого
з учасників такої операції. Проте,
відповідачем під час складення акту не
були встановлені вищевказані
обставини, а отже й висновок щодо
відсутності факту реального вчинення
господарських операцій є передчасним.

Також , відповідно до п.п. 4.4 п.4
Методичних рекомендацій щодо
організації та проведення органами
державної податкової служби
зустрічних звірок, затверджених
Наказом ДПА України від 22.04.2011р. за №236
визначено, що у разі встановлення
фактів, що не дають змогу провести
зустрічну звірку суб'єкта
господарювання, зокрема у зв'язку із
зняттям з обліку, встановленням
відсутності суб'єкта господарювання
та/або його посадових осіб за
місцезнаходженням (податковою
адресою), відповідальний підрозділ не
пізніше двох робочих днів від дати
надходження запиту складає Акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання,
реєструє його у Журналі реєстрації
довідок про результати проведення
зустрічної звірки (актів про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання, неявки
для підписання, відмови від підписання
Довідки про результати проведення
зустрічної звірки) та вживає заходів,
передбачених актами ДПС України.

Таким чином, актом про неможливість
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання лише засвідчується
факт неможливості її проведення без
встановлення висновків стосовно
документального підтвердження
господарських відносин з платником
податків та зборів, підтвердження
відносин, виду, обсягу і якості
операцій та розрахунків, що
здійснювалися між ними, з'ясування їх
реальності та повноти відображення в
обліку платника податків.

Крім того, Додатком 3 до Методичних
рекомендацій щодо організації та
проведення органами держаної
податкової служби зустрічних звірок,
затверджених Наказом ДПА України від
22.06.2011 р. №236 чітко встановлений зразок
форми акту про неможливість проведення
зустрічної звірки суб'єкта
господарювання, яким не передбачена
можливість висновку щодо реальності
(нереальності) вчинення господарських
операцій платником податків. При цьому,
іншого порядку дій податкового органу,
як суб'єкта владних повноважень, у
спірних взаємовідносинах не
передбачено.

Суд зазначає, що в акті перевірки
позивача податковий орган не вказав
первинні або інші документи, які
зафіксовані в бухгалтерському та
податковому обліку позивача, що
підтверджують наявність фактів
порушень ним норм податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, а лише посилається
на акт перевірки іншого податкового
органу, який не є первинним документом.

Дані перевірок контрагентів позивача
іншими податковими органами не можуть
бути підставою для висновку про
неправомірність визнання податкового
кредиту непідтвердженим.

Доказами порушення правил віднесення
сум до валових витрат та формування
податкового кредиту є матеріали
перевірки платника податків,
проведених з дослідженням його
первинних бухгалтерських документів, а
не дані актів перевірок інших
податкових органів.

Крім того, відповідачем не встановлено
проведення позивачем збиткових
операцій, доказів, які б вказували на
відсутність реальності господарських
операцій за договором та наявності між
позивачем та його контрагентом при
укладанні і виконанні договору
взаємоузгоджених зловмисних дій,
спрямованих на порушення існуючого в
державі суспільного ладу або моральних
засад.

Тобто, колегія суддів зазначає, що
позивач виконав усі необхідні умови,
передбачені Податковим кодексом
України, які надають йому правові
підстави для формування валових витрат
і нарахування податкового кредиту , в
його діях не має порушень вимог
Податкового кодексу України,
відповідно позивачем правомірно
сформовано податковий кредит.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції помилково дійшов висновку в
частині відмови у задоволенні позову
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від
13.06.2014р. в частині визначення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 241667,0грн. та
за штрафними (фінансовими) санкціями в
розмірі 60416,75 грн.

Наведене не враховано судом першої
інстанції , що призвело до
неправильного вирішення справи, тому
постанова суду першої інстанції
підлягає скасуванню відповідно
положень ст. 202 КАС України з прийняттям
нової постанови про задоволення
позовних вимог в цій частині та
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення №
від 13.06.2014р. в частині визначення
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість в розмірі 241667,0грн.
та за штрафними (фінансовими) санкціями
в розмірі 60416,75 грн.

В іншій частині постанова суду першої
інстанції постанова суду першої
інстанції ухвалена з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що відповідно до ст.200 КАС України є
підставою для залишення апеляційної
скарги без задоволення, а постанови
суду першої інстанції в цій частині -
без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198,
200, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ТОВ "Етуаль"
задовольнити.

Апеляційну скаргу ДПІ у м.Полтаві
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області залишити без
задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 24.09.2014р. по
справі № 816/3498/14 скасувати в
частині відмови у задоволенні позову
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від
13.06.2014р. в частині визначення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 241667,0грн. та
за штрафними (фінансовими) санкціями в
розмірі 60416,75 грн.

В цій частині прийняти нову постанову,
якою позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 13.06.2014р. в частині визначення
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість в розмірі 241667,0грн.
та за штрафними (фінансовими) санкціями
в розмірі 60416,75 грн.

В іншій частині постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду ві 24.09.2014р. по
справі № 816/3498/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло
З.Г.Судді(підпис) (підпис) Тацій Л.В.
Бартош Н.С. Повний текст постанови
виготовлений 02.12.2014 р.