Справа № 2а-12843/11/2670
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" листопада 2014 р. м.
Київ К/9991/66364/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Степашка О.І.

Суддів
Карася О.В.

Федорова М.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ассіс ТАС»

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 30.08.2012

у справі №2а-12843/11/2670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ассіс ТАС»

до Державної податкової інспекції
у Святошинському районі м. Києва

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ассіс ТАС» (далі по
тексту - позивач, ТОВ «Ассіс ТАС»)
звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Державної податкової
інспекції у Святошинському районі м.
Києва про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 14.07.2011 №/0,
№/0.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
02.04.2012 позов задоволено повністю.

Постановою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 30.08.2012 рішення суду першої
інстанції скасовано та прийнято нове
рішення, яким у позові відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанцій та залишити в силі рішення
суду першої інстанції, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Представники сторін в судове засідання
не з'явились, про дату, час і місце
судового засідання були повідомлені
належним чином.

В зв'язку з цим касаційний розгляд
справи проведено в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до пункту 2
частини 1 статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що згідно акту перевірки
встановлено порушення позивачем
пункту 2.1, підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті
2, підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3,
пункту 9.4 статті 9 Закону України «Про
податок на додану вартість», який був
чинний на момент виникнення спірних
відносин, статті 186, підпункту 196.1.3
пункту 196.1 статті 196 Податкового
кодексу України та підпункту 5.3.9
пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
який був чинний на момент виникнення
спірних правовідносин. Зокрема,
позивачем не підтверджено первинними
документами правомірність віднесення
до складу валових витрат суми
винагороди за
інформаційно-консультаційні послуги,
виплачені фізичним особам суб'єктам
підприємницької діяльності згідно з
договорами про надання
інформаційно-консультаційних послуг
за період ІІІ квартал 2009 року - І
квартал 2011 року на загальну суму 11937151,00
грн. Крім того, позивачем занижено
податок на додану вартість за період з
01.07.2009 по 31.03.2011 всього на суму 5098123,01
грн., що зумовлено одночасним
перевищенням позивачем обсягу
оподаткованих операцій, визначеного
підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону
України «Про податок на додану
вартість», та відсутністю факту
добровільної реєстрації позивача в
якості платника податку на додану
вартість.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що акти виконаних робіт
не містить змісту та обсягу виконаної
господарської операції, одиницю
виміру, яка характерна до відповідної
господарської операції. Таким чином,
вказаний акт виконаних робіт не дає
повної інформації щодо обсягу та
характеру наданих послуг. Крім того,
пільга визначена підпунктом 196.1.3
пункту 196.1 статті 196 Податкового
кодексу України, застосовується лише
при наданні послуг із страхування,
співстрахування або перестрахування.

Суд касаційної інстанції не може
погодитися з такою позицією суду
апеляційної інстанції, з огляду на
наступне.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за
№168/704, господарські операції - це факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно з частиною другою статті 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» первинні та зведені облікові
документи можуть бути складені на
паперових або машинних носіях і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

На підтвердження правомірності
включення до валових витрат вартості
винагороди, яка виплачувалась
компанією особам, які надавали
інформаційні послуги у сфері
страхування, надано договори про
надання інформаційно-консультативних
послуг, які укладено між ТОВ «Ассіс
ТАС» та фізичними
особами-підприємцями, акти виконаних
робіт, а також зведені звіти про обсяг
реалізації платних послуг за період з
01.07.2009 по 31.03.2011. При цьому судом
апеляційної інстанції помилково
залишено поза увагою зведений звіт про
обсяг реалізації платних послуг, які є
фактично детальною конкретизацією
змісту та обсягу наданих послуг.

Крім того, судом апеляційної інстанції
не надано правової оцінки ухвалі
Київського апеляційного
адміністративного суду від 07.06.2012 у
справі №2а-17351/09/2670 за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ассіс ТАС» до
Державної податкової інспекції у
Святошинському районі м. Києва про
визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення від 14.12.2009
№/0, у якій підстави для
донарахування податковим органом
позивачу податкових зобов'язань з
податку на прибуток були аналогічні за
змістом.

Стосовно висновків податкового органу
щодо непоширення на операції,
здійснені за договорами про надання
інформаційно-консультативних послуг,
положень підпункту 3.2.3 пункту 3.2 статті
3 Закону України «Про податок на додану
вартість» та підпункту 196.1.3 пункту 196.1
статті 196 Податкового кодексу України,
слід зазначити наступне.

Відповідно до частини першої, другої
статті 15 Закону України «Про
страхування» страхова діяльність в
Україні може провадитися за участю
страхових посередників. Страховими
посередникам можуть бути страхові або
перестрахові брокери, страхові агенти.
Посередницька діяльність страхових та
перестрахових брокерів у страхуванні
та перестрахуванні здійснюється як
виключний вид діяльності і може
включати консультування,
експертно-інформаційні послуги,
роботу, пов'язану з підготовкою,
укладанням та виконанням (супроводом)
договорів страхування
(перестрахування), в тому числі щодо
врегулювання збитків у частині
одержання та перерахування страхових
платежів, страхових виплат та
страхових відшкодувань за угодою
відповідно із страхувальником або
перестрахувальником, інші
посередницькі послуги у страхуванні
та перестрахуванні за переліком,
встановленим уповноваженим органом.

Як вбачається з матеріалів справи,
предметом договорів про надання
інформаційно-консультативних послуг,
укладених між ТОВ «Ассіс ТАС» та
фізичними особами-підприємцями, є
надання інформаційно-консультаційних
послуг з комерційної діяльності та
інших послуг користувачам, дослідження
страхового ринку на предмет пошуку
потенційних страхувальників на
вільному страховому ринку, надання
послуг сприяння по укладанню договорів
страхування життя зі страховиком.

Так, судом апеляційної інстанції
належним чином не з'ясовано питання чи
підпадають послуги надані позивачу
фізичними особами-підприємцями під
визначення діяльності страхових
посередників.

Порушення судом апеляційної
інстанції норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення спору,
згідно з частиною 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для скасування судового
рішення і направлення справи на новий
розгляд.

При новому розгляді справи суду слід
врахувати викладене, всебічно і повно
перевірити доводи, на яких ґрунтуються
вимоги та заперечення сторін.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 222, 223, 227, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Ассіс
ТАС» задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 30.08.2012
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)О.В. Карась (підпис)М.О.
Федоров