Справа № 2а/2570/3055/12
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" листопада 2014 р.
м. Київ К/800/8978/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф., (суддя-доповідач),

Малиніна В.В.,

Швеця В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_4 до Державної виконавчої служби
України про скасування постанови,
зобов'язання вчинити дії за касаційною
скаргою Державної виконавчої служби
України на постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 04 грудня 2012 року, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до Державної
виконавчої служби України, в якому
просив визнати неправомірними дії
відповідача щодо безпідставного,
необґрунтованого та незаконного
ухвалення постанови від 18.09.2012 року про
повернення виконавчого документа по
справі ВП № 16469515; скасувати постанову
від 18.09.2012 року про повернення
виконавчого документа по справі ВП №
16469515 та зобов'язати поновити виконавче
провадження.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 12 жовтня 2012
року адміністративний позов
задоволено частково. Визнано
протиправними дії Державної
виконавчої служби України щодо
винесення постанови ВП № 16469515 від
18.09.2012 року про повернення виконавчого
документа та скасовано постанову ВП №
16469515 від 18.09.2012 року про повернення
виконавчого документа.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 04 грудня 2012
року скасовано постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 12 жовтня 2012
року та прийнято нову, якою
адміністративний позов задоволено
частково. Скасовано постанову старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
про повернення виконавчого документа
від 18.09.2012 року ВП №16469515. В інший
частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 04 грудня 2012
року, Державна виконавча служба
України звернувся до суду з касаційною
скаргою, в який просить скасувати
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 04 грудня 2012
року та ухвалити нову, яким відмовити у
задоволенні позову, посилаючись на
порушення норм матеріального права, що
призвело до ухвалення незаконного
судового рішення.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів, в межах ст. 220
КАС України, дійшла висновку про
часткове задоволенні касаційної
скарги з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлені наступні обставини.

2.12.2009 року головним державним
виконавцем Роєнком Р.В. відділу
примусового виконання рішень
Департаменту державної виконавчої
служби винесено постанову ВП №16469515,
якою відкрито виконавче провадження з
виконання виконавчого листа №2-а-31/08,
виданого 06.10.2009 року Деснянським
районним судом м. Чернігова про
стягнення витрат, пов'язаних із
прибуттям до суду, в розмірі 61,18 грн. з
Державного бюджету України на користь
ОСОБА_4. Боржнику запропоновано
добровільно в семиденний строк з
моменту отримання даної постанови
виконати рішення суду.

Листом від 08.05.2012 року №5-12-01/1441-6472
Державна казначейська служба України
повідомила відповідача про
неможливість виконання рішення суду у
зв'язку з тим, що частиною 1 статті 23
Бюджетного кодексу України
передбачено, що будь-які бюджетні
зобов'язання та платежі з бюджету
здійснюються лише за наявності
відповідного бюджетного призначення.
Законом України «Про Державний бюджет
України на 2012 рік» бюджетні
призначення на відшкодування витрат,
пов'язаних із прибуттям до суду, не
передбаченні, тому рахунки, з яких би
здійснювалось таке відшкодування, у
Державній казначейській службі
України відсутні.

18.09.2012 року старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Державної
виконавчої служби України Каращук К.Л.
було винесено постанову про повернення
виконавчого документа стягувачеві на
підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України
«Про виконавче провадження».

Суть спірних правовідносин полягає у
правомірності дій відповідача щодо
прийняття постанови від 18.09.2012 року про
повернення виконавчого провадження.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції дійшов висновку
про неправомірність дій Державної
виконавчої служби України щодо
прийняття оскаржуваної постанови,
виходячи з того, що відповідачем не
вжито всіх заходів при виконанні
рішення Деснянського районного судом
м. Чернігова, які передбачені Законом
України "Про виконавче провадження" та
передчасно повернуто виконавчий лист
№2-а-31/08. У зв'язку з чим дійшов висновку
про скасування постанови ВП № 16469515 від
18.09.2012 року про повернення виконавчого
листа. При цьому зазначив, що не
підлягають задоволенню позовні вимоги
про зобов'язання поновити виконавче
провадження, оскільки суд не може
підміняти державний орган, рішення
якого оскаржується, приймаючи замість
нього інше рішення, яке б відповідало
закону, та давати вказівки, які б
свідчили про вирішення питань, які
належать до компетенції такого
суб'єкта владних повноважень.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанцій, Київський апеляційний
адміністративний суд погодився з тим,
що постанова від 18.09.2012 року про
повернення виконавчого документа
винесена відповідачем неправомірно та
підлягає скасуванню, проте зазначив, що
позовні вимоги про визнання
протиправними дій відповідача щодо
винесення оскаржуваної постанови не
підлягають задоволенню, оскільки
зазначені дії є правом відповідача.
Також зазначив, що не підлягають
задоволенню позовні вимоги про
зобов'язання поновити виконавче
провадження, оскільки суд не може
підміняти державний орган, рішення
якого оскаржується, приймаючи замість
нього інше рішення, яке б відповідало
закону, та давати вказівки, які б
свідчили про вирішення питань, які
належать до компетенції такого
суб'єкта владних повноважень.

Проте, з таким висновком суду
апеляційної інстанції не можна
погодитися з огляду на наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначено Законом України «Про
виконавче провадження».

Згідно з пунктом 11 частини 1 статті 49
Закону України «Про виконавче
провадження» визначено, що виконавче
провадження підлягає закінченню у разі
повернення виконавчого документа до
суду чи іншого органу (посадової особи),
який його видав, у випадку,
передбаченому частиною третьою статті
75 цього Закону.

Відповідно до частини 3 статті 75 Закону
України «Про виконавче провадження» у
paзi, якщо виконати рішення без участі
боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно iз законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
i повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

В силу положень частини 1 статті 89
Закону України «Про виконавче
провадження» (у редакцій чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) У разі невиконання без
поважних причин у встановлений
державним виконавцем строк рішення, що
зобов'язує боржника виконати певні дії,
та рішення про поновлення на роботі
державний виконавець виносить
постанову про накладення штрафу на
боржника - фізичну особу від десяти до
двадцяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян; на посадових осіб -
від двадцяти до сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на боржника - юридичну особу -
від сорока до шістдесяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян та встановлює новий строк
виконання.

Згідно з частиною 1 статті 11 Закону
України «Про виконавче провадження»,
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно i в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Таким чином, дії державного виконавця є
протиправними, оскільки ним не були
виконані усі дії, що передбачені
законом та передують винесенню
постанови про повернення виконавчого
провадження. Відтак, постанова про
повернення виконавчого листа винесена
відповідачем передчасно, без
врахування всіх обставин у справі, а
тому підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування,
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

При цьому слід зазначити, що
відсутність коштів на виконання
рішення суду, не є підставою для
повернення виконавчого листа на
підставі наступного.

Відповідно до частини 2 статті 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд застосовує принцип верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику Суду як
джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті
74 рішення у справі «Іммобільяре Саффі
проти Італії» зазначив, що орган
державної влади не має права
посилатися на брак коштів на
виправдання неспроможності виконати
судове рішення про виплату боргу.

В той же час, статтею 6 Конвенції
передбачено право на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини в пункті
40 рішення у справі «Горнсбі проти
Греції» від 19 березня 1997 року зазначив,
що право на суд було б ілюзорним, якби
національна правова система
Договірної держави допускала
невиконання остаточного та
обов'язкового судового рішення на
шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий)
орган відмовляється виконувати, не
виконує чи затягує виконання судового
рішення, то передбачені статтею 6
гарантії, які забезпечуються стороні
на етапі судового розгляду справи,
фактично втрачають свій сенс (рішення у
справі «Піалопулос та інші проти
Греції» від 15 березня 2001 року, пункт 68).

З огляду на викладене, постанова
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 12 жовтня 2012
року, ґрунтується на правильному
застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст. 226 КАС України суд
касаційної інстанції скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції та
залишає в силі рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено відповідно до
закону і скасоване або змінене
помилково.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 225, 226, 231 КАС
України суд, -

постановив :

Касаційну скаргу Державної виконавчої
служби України - задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 04 грудня 2012
року - скасувати, а постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 12 жовтня 2012
року - залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді О.Ф.
Ситников

В.В.
Малинін

В.В. Швець