Справа № 296/5058/14-а
Суддя: Шалота К. В.
Дата ухвалення: 2014-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 296/5058/14-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2014 р.

м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира
в складі:

головуючого - судді Шалоти К.В.,

за участю секретаря судового
засідання Батюх А.М.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача -
Гарлінського О.Й.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до виконавчого комітету
Корольовської районної ради м.
Житомира, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору:
ОСОБА_3 про стягнення різниці між
середньою заробітною платою та
мінімальною заробітною платою за час
вимушеного прогулу, -

В С Т А Н
О В И В :

У червні 2014 року позивач ОСОБА_1
звернулася до Корольовського
районного суду міста Житомира з
адміністративним позовом до
виконавчого комітету Корольовської
районної ради м. Житомира, в якому
просив стягнення з виконавчого
комітету Корольовської районної ради
м. Житомира на свою користь різницю між
середньою заробітною платою за час
вимушеного прогулу з 10.10.2011 р. по 10.02.2014
р. та мінімальною заробітною платою по
України у розмірі 6 804 грн.

Позов обґрунтовувався тим, що
постановою Корольовського районного
суду м. Житомира від 10 лютого 2014 року
визнано незаконним та скасовано
розпорядження голови Корольовської
районної ради м. Житомира №103 від 03.10.2011
р., поновлено ОСОБА_1 на посаді
головного спеціаліста -юрисконсульта
виконавчого комітету Корольовської
районної ради м. Житомира та стягнено
середній заробіток за час вимушеного
прогулу за період з 10 жовтня 2011 р. по 10
лютого 2014 р. у розмірі 28 769,58 грн.

Посилаючись на те, що відповідач за
свої незаконні дії зобов'язаний був
виплатити позивачу середню заробітну
плату не нижче від мінімальної
заробітної плати, встановленої Законом
України «Про Державний бюджет України»
на відповідний рік, вказував на
необхідність додатково стягнути
різницю між нарахованою рішенням суду
середньою заробітною платою за час
вимушеного прогулу в період з 10.10.2011
року по 10.02.2014 року та мінімальною
заробітною платою по України на
загальну суму 6 804 грн.

Ухвалою суду від 11 червня 2014 року
відкрито провадження в даній
адміністративній справі та призначено
справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 16 липня 2014 року
відмовлено у задоволенні клопотання
представника виконавчого комітету
Корольовської районної ради м.
Житомира про закриття провадження у
справі на підставі п. 4 ч. 1 ст.157 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Позивач в судовому засідання позов
підтримав у повному обсязі, надав
пояснення аналогічні викладеним у
позовній заяві та просив позов
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував,
надав письмові пояснення, в яких
посилаючись на те, що розмір середнього
заробітку за час вимушеного прогулу за
період з 10 жовтня 2011 р. по 10 лютого 2014 р.
у розмірі 28 769,58 грн., присуджений
позивачу на підставі постанови
Корольовського районного суду
м.Житомира від 10 лютого 2014 року,
визначений судом відповідно до вимог
закону та відсутність правових підстав
для здійснення будь-яких додаткових
перерахунків та доплат до нарахованих
сум, у зв'язку з чим просив у
задоволенні позову відмовити. При
цьому, не визнаючи позовні вимоги по
суті, вказував на безпідставність
приведених розрахунків заявлених
позивачем сум, що здійсненні з
застосуванням одноразово
розрахованого коефіцієнта підвищення
без врахування поступового підвищення
мінімальної заробітної плати за весь
період перерахунку.

Третя особа без самостійних вимог в
судове засідання не з'явилась,
надіслала заяву, в якій просила справу
розглядати за її відсутності, будь-яких
пояснень з приводу поданого позову
суду не подавала.

Розглянувши подані документи і
матеріали та заслухавши пояснення
учасників судового процесу, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд прийшов
до наступних висновків.

Судом встановлено, що постановою
Корольовського районного суду м.
Житомира від 10 лютого 2014 року у справі
№ 296/320/12-а визнано незаконним та
скасовано розпорядження голови
Корольовської районної ради м.
Житомира №103 від 03.10.2011 р., поновлено
ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста
-юрисконсульта виконавчого комітету
Корольовської районної ради м.
Житомира та стягнено середній
заробіток за час вимушеного прогулу за
період з 10 жовтня 2011 р. по 10 лютого 2014 р.
у розмірі 28 769,58 грн.

Зі змісту зазначеної постанови суду
від 10 лютого 2014 року вбачається, що у
зв'язку із встановленням судом
звільнення ОСОБА_1 з порушенням
трудового законодавства, останнього на
підставі ст. 235 КЗпП України було
поновлено на попередній роботі з
моменту звільнення з 10 жовтня 2011 року з
виплатою середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

Ухвалою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 28 квітня 2014
року постанову Корольовського
районного суду м. Житомира від 10 лютого
2014 року залишено без змін.

Спір між сторонами у дані справі
фактично зводиться до перевірки
порушення права Позивача на отримання
за рахунок Відповідача належних йому
до виплати додаткових сум до
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, нарахованого судом прозивачу
як особі поновленій на попередній
роботі у зв'язку із його звільненням
без законних підстав.

Вирішуючи поставлене питання, суд
виходить з наступного.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті
17 Кодексу адміністративного
судочинства України юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів або
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Згідно вимог пункту 2 частини 2 вказаної
статті 17 Кодексу адміністративного
судочинства України юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори, зокрема, спори
з приводу прийняття громадян на
публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби.

Відповідно до частини 2 статті 235
Кодексом законів про працю України при
винесенні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Абзацом третім пункту 31 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» від 6 листопада 1992 року № 9
роз'яснено, що у випадках стягнення на
користь працівника середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
зокрема, в зв'язку з незаконним
звільненням або переведенням, він
визначається за загальними правилами
обчислення середнього заробітку,
виходячи з заробітку за останні два
календарні місяці роботи. При цьому
враховуються положення Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року N
100.

Згідно із пунктом 8 положення Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року N
100 нарахування виплат, що обчислюються
із середньої заробітної плати за
останні два місяці роботи, провадяться
шляхом множення середньоденного
(годинного) заробітку на число робочих
днів/годин, а у випадках, передбачених
чинним законодавством, календарних
днів, які мають бути оплачені за
середнім заробітком. Середньоденна
(годинна) заробітна плата визначається
діленням заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

Відповідно до довідки Корольовської
районної ради м. Житомира про середню
заробітну плату від 18.09.2013р. №Б1-10/18,
середньоденна заробітна плата ОСОБА_1
за період з серпня 2011 року по вересень
2011 року становила 50,74 грн., відповідно
середньомісячна заробітна плата - 1116,28
грн.

Саме з вказаних норм права та фактичних
обставин виходив Корольовський
районний суд м. Житомира при ухваленні
постанови від 10 лютого 2014 року у справі
№ 296/320/12-а, присуджуючи на користь
ОСОБА_1 середній заробіток за час
вимушеного прогулу за період з 10 жовтня
2011 р. по 10 лютого 2014 р. у розмірі 28 769,58
грн.

Суд вважає безпідставними доводи
позивача про невідповідність вказаної
відповідачем у довідці від 18.09.2013р.
№Б1-10/18, середньомісячної заробітної
плати позивача за два останні місяці
його роботи, що передували дню
звільнення (серпень та вересень 2011
року) встановленому розміру
мінімальної заробітної плати, оскільки
відповідно статті 22 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» від 23 грудня 2010 року № 2857-VI,
мінімальна заробітна плата з 1 квітня
становила 960 грн., з 1 жовтня - 985 грн., з 1
грудня - 1004 грн, а середньомісячна
заробітна плата ОСОБА_1 складала 1116,28
грн.

Водночас, суд звертає увагу, що чинним
законодавством України не передбачено
здійснення будь-яких подальших
перерахунків нарахованого органом,
який розглянув трудовий спір,
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, або його приведення у
майбутньому до встановленого законом
розміру мінімальної заробітної
платати.

Не наведено й позивачем у судовому
засідання будь-яких правових підстав
для здійснення такого перерахунку
середнього заробіток за час вимушеного
прогулу, встановлених судом при
вирішенні питання про поновлення на
роботі.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, завдання адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлені критерії, якими керується
адміністративний суд при перевірці
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень. Відповідність
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень передбаченим
частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям перевіряється судом з
урахуванням закріпленого статтею 9
Кодексу адміністративного судочинства
України принципу законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У частині 1 статті 11 КАС України
визначено, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до частини 1 ст. 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу

Враховуючи викладене, оцінюючи
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, та враховуючи
те, що обставини, на які посилається
позивач не знайшли свого підтвердження
в судовому засіданні, суд прийшов до
висновку, що відсутність у позивача
права на отримання доплати до
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, нарахованого судом як особі
поновленій на попередній роботі у
зв'язку із звільненням без законних
підстав, до встановленого законом
розміру мінімальної заробітної плати,
у зв'язку із чим права позивача не є
порушеними та відповідно не підлягають
судовому захисту.

Керуючись ст.ст. 8-11, 70, 71, 86, 87, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, Корольовський районний суд м.
Житомира, -

П О С Т А
Н О В И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
виконавчого комітету Корольовської
районної ради м. Житомира, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору: ОСОБА_3 про стягнення
різниці між середньою заробітною
платою та мінімальною заробітною
платою за час вимушеного прогулу -
відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через Корольовський районний суд м.
Житомира шляхом подання апеляційна
скарга протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
К. В. Шалота

Повний текст судового рішення
виготовлено "18" липня 2014 р.