Справа № 2а-11549/09/2670
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2014 року м. Київ
К/9991/14523/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого: Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Оболонському
районі міста Києва

на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
26 січня 2010 року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 16 лютого 2011
року

у справі № 2а-11549/09/2670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сервісно-технічний
центр «Охоронні системи»

до Державної податкової інспекції у
Оболонському районі міста Києва

про скасування рішення та зобов'язання
вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Сервісно-технічний
центр «Охоронні системи» (далі -
позивач) звернулось до суду з позовом
до Державної податкової інспекції у
Оболонському районі міста Києва (далі -
відповідач) про скасування рішення ДПІ
у Оболонському районі м. Києва про
анулювання реєстрації платника
податку на додану вартість ТОВ
«Сервісно-технічний центр «Охоронні
системи», оформлене актом № 408/10/15-224 від
17 липня 2009 року; зобов'язання ДПІ у
Оболонському районі м. Києва внести до
реєстру запис про відміну анулювання
свідоцтва № 36761215 про реєстрацію
платника податку на додану вартість
ТОВ «Сервісно-технічний центр
«Охоронні системи», що відбулося за
ініціативою ДПІ у Оболонському районі
м. Києва.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
26 січня 2010 року позов задоволено.
Скасовано рішення про анулювання
реєстрації платника податку на додану
вартість з 17 липня 2009 року ТОВ
«Сервісно-технічний центр «Охоронні
системи», оформлене актом № 408/10/15-224 від
17 липня 2009 року. Зобов'язано ДПІ у
Оболонському районі м. Києва внести до
реєстру запис про відміну анулювання
свідоцтва № 36761215 про реєстрацію
платника податку на додану вартість
ТОВ «Сервісно-технічний центр
«Охоронні системи». Судові витрати у
сумі 3,40 грн. присуддено на користь ТОВ
«Сервісно-технічний центр «Охоронні
системи» за рахунок Державного
бюджету України.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 16 лютого 2011
року постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 26
січня 2010 року залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у Оболонському
районі м. Києва, посилаючись на
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 26
січня 2010 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 16 лютого 2011 року і ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити повністю.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів, враховуючи межі
касаційної скарги, дійшла висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає, з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

Згідно свідоцтва про реєстрацію
платника податку на додану вартість №
36761215 форми № 2-Р на бланку серії НБ №
217904, 25 травня 2004 року ТОВ
«Сервісно-технічний центр «Охоронні
системи» було зареєстроване як платник
податку на додану вартість.

Комісією, створеною відповідно до
розпорядження ДПІ у Оболонському
районі м. Києва від 16 липня 2009 року №
44-р, було прийняте рішення про
анулювання реєстрації платника
податку на додану вартість ТОВ
«Сервісно-технічний центр «Охоронні
системи» відповідно до підпункту «в»
пункту 9.8 статті 9 Закону України «Про
податок на додану вартість», абзацу 3
пункту 2 розпорядження Кабінету
Міністрів України від 01 липня 2009 року №
757-р «Деякі питання адміністрування
податків, зборів (обов'язкових
платежів)» у зв'язку з тим, що ТОВ
«Сервісно-технічний центр «Охоронні
системи»» не задекларовано податкові
зобов'язання, обсяг яких перевищує
300000,00 грн. відповідно до підпункту 2.3.1
пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про
податок на додану вартість», про що
було складено акт про анулювання
реєстрації платника податку на додану
вартість № 408/10/15-224 від 17 липня 2009 року.
Документом, який підтверджує наявність
підстав для анулювання реєстрації
платника податку на додану вартість,
вказано звітність з податку на додану
вартість, подану до податкового органу.
При цьому, в акті було зазначено, що
платник подає податкові декларації з
податку на додану вартість із
показниками, які свідчать про
наявність оподатковуваних поставок.

Суд першої інстанції,
задовольняючи позовні вимоги, з
висновками якого погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що податковий орган не надав доказів
наявності підстав для анулювання
реєстрації платника податку на додану
вартість у відповідності до положень
підпункту «в» пункту 9.8 статті 9 Закону
України «Про податок на додану
вартість» з врахуванням того, що
позивач не реєструвався як платник
єдиного податку, не був та не є
суб'єктом інших спрощених систем
оподаткування, які визначають
особливий порядок нарахування чи
сплати податку на додану вартість,
відмінний від тих, що встановлені
Законом України «Про податок на додану
вартість», немає рішення суду про
звільнення позивача від сплати податку
на додану вартість, не має будь-яких
інших передбачених Законом підстав для
твердження, що позивач став суб'єктом
іншої спрощеної системи оподаткування,
що тягне анулювання його реєстрації як
платника податку на додану вартість.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
виходячи з наступного.

Питання анулювання свідоцтва платника
податку на додану вартість визначено
пунктом 9.8 статті 9 Закону України «Про
податок на додану вартість» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин).

Зокрема, відповідно до зазначеного
Закону наказом ДПА України від 01
березня 2000 року № 79 затверджено
Положення про реєстрацію платників
податку на додану вартість (у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин).

Згідно пункту 25 Положення про
реєстрацію платників податку на додану
вартість, затвердженого наказом ДПА
України від 01 березня 2000 року № 79 (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), реєстрація
платників податку на додану вартість
діє до дати її анулювання, яке
відбувається у випадках, визначених
пунктом 9.8 статті 9 Закону.

Відповідно до підпункту «в» пункту 9.8
статті 9 Закону України «Про податок на
додану вартість» (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин), реєстрація діє до дати
її анулювання, яка відбувається у
випадках, якщо особа, зареєстрована як
платник податку, реєструється як
платник єдиного податку або стає
суб'єктом інших спрощених систем
оподаткування, які визначають
особливий порядок нарахування чи
сплати податку на додану вартість,
відмінний від тих, що встановлені цим
Законом, чи звільняють таку особу від
сплати цього податку за рішенням суду
або з будь-яких інших причин.

Отже, вищезазначеним підпунктом
визначено виключні підстави для
анулювання реєстрації особи як
платника податку на додану вартість, а
саме - реєстрація як платника єдиного
податку або як суб'єкта інших спрощених
систем оподаткування.

При цьому, згадані у наведеній вище
нормі Закону інші причини стосуються
виключно можливих підстав з яких
платник податку звільняється від
сплати податку на додану вартість.
Такими причинами можуть бути судове
рішення, нормативний чи інший акт
компетентного органу, внаслідок якого
платник податку на додану вартість
втрачає обов'язок з нарахування та/або
сплати цього податку.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
дійшли правомірного висновку, з яким
погоджується суд касаційної інстанції,
що доказів наявності підстав для
анулювання реєстрації позивача як
платника податку на додану вартість,
передбачених підпунктом «в» пункту
9.8.ст. 9 Закону України «Про податок на
додану вартість», а також відповідних
підтвердних документів (відомостей), у
відповідності до положень підпункту
25.2.1 Положення про реєстрацію платників
податку на додану вартість,
затвердженого наказом ДПА України від
01 березня 2000 року № 79, відповідач суду
не надав.

При цьому, колегія суддів вказує, що
відповідно до частини 1 статті 67
Конституції України кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

Згідно з частиною 3 статті 1 Закону
України «Про систему оподаткування» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) ставки,
механізм справляння податків і зборів
(обов'язкових платежів), за винятком
особливих видів мита та збору у вигляді
цільової надбавки до діючого тарифу на
електричну та теплову енергію, збору у
вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ
для споживачів усіх форм власності, і
пільги щодо оподаткування не можуть
встановлюватися або змінюватися
іншими законами України, крім законів
про оподаткування

За приписами пункту 11.4 статті 11 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
зміни порядку оподаткування податком
на додану вартість можуть
здійснюватися лише шляхом внесення
змін до цього Закону окремим законом з
питань оподаткування цим податком. У
разі якщо іншим законом, незалежно від
часу його прийняття, встановлюються
правила оподаткування цим податком,
відмінні від зазначених у цьому Законі,
пріоритет мають норми цього Закону.

Таким чином, судами попередніх
інстанцій правомірно не взято до уваги
визначену податковим органом підставу
для анулювання реєстрації позивача як
платника податку на додану вартість, а
саме - абзац 3 пункту 2 розпорядження
Кабінету Міністрів України від 01 липня
2009 року № 757-р «Деякі питання
адміністрування податків, зборів
(обов'язкових платежів)», оскільки
виключно нормами пункту 9.8 статті 9
Закону України «Про податок на додану
вартість» визначенні підстави для
анулювання реєстрації платника
податку на додану вартість.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга ДПІ у Оболонському районі м.
Києва підлягає залишенню без
задоволення, а постанова Окружного
адміністративного суду міста Києва від
26 січня 2010 року та ухвала Київського
апеляційного адміністративного суду
від 16 лютого 2011 року підлягають
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Оболонському
районі міста Києва залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
26 січня 2010 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 16 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна