Справа № 820/12991/14
Суддя: Донець Л.О.
Дата ухвалення: 2014-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2014 р.Справа №
820/12991/14Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Донець Л.О.

Суддів: Бартош Н.С. , Мельнікової Л.В.

за участю секретаря судового засідання
Співак О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у Московському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 27.08.2014р. по
справі № 820/12991/14

за позовом Комунального
підприємство "Харківське
ремонтно-будівельне підприємство"

до Державної податкової інспекції у
Московському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області

про скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

09.07.2014 року, Комунальне підприємство
"Харківське ремонтно-будівельне
підприємство" (далі - позивач)
звернулось до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Московському районі м.Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області (далі - відповідач),
в якому просить скасувати податкове
повідомлення-рішення № від 03.03.2014
року, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов"язання з податку на
додану вартість на суму 1170609,00 грн., в
тому числі за основним платежем у сумі
780406,00 грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями у сумі 390203,00 грн.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 27.08.2014 року
позов задоволено.

Скасовано податкове
повідомлення-рішення відповідача №
від 03.03.2014 року.

Відповідач, не погодившись з судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу в
якій просить суд апеляційної інстанції
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 27 серпня
2014 року скасувати та прийняти нову
постанову якою відмовити у задоволенні
позову.

Зазначає, що відмовляючи у задоволенні
позову, суд першої інстанції не
врахував, положення Податкового
кодексу України, фактичні обставини
справи, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши, в межах
апеляційної скарги постанову суду
першої інстанції та доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що позивач пройшов
процедуру державної реєстрації.

Працівниками відповідача проведена
позапланова виїзна перевірка позивача
з питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства в
частині взаємовідносин з ТОВ
"Будконструкція-2012" за період з 01.12.2012 р.
по 31.12.2012 р. та з 01.03.2013 р. по 30.04.2013 р., з
ТОВ "БВКФ "Технікабуд" за період з 01.04.2011
р. по 30.11.2013 р., з ТОВ "Бруно - Плюс" з 01.05.2013
р. по 31.08.2013 р., про що складений акт №
139/20-34-22-01-05/37763844 від 31.01.2014 року .

Порушення виявлені під час перевірки
склали у порушенні п.п. 198.3 п. 198.6 ст. 198
ПК України по взаємовідносинах з ТОВ
"Бруно-Плюс" за період з 01.05.2013 р. по
31.08.2013 р., а саме: занижено податок на
додану вартість на суму 780 406 грн..

За результатами перевірки прийнято
податкове повідомлення - рішення №
від 03.03.2014 року, згідно з яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість всього на
суму 1 170 609, 00 грн., в тому числі за
основним платежем у сумі 780 406, 00 грн., та
за штрафними санкціями у сумі 390 203, 00
грн..

За результатами адміністративного
оскарження податкові
повідомлення-рішення залишені без
змін.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із приписів
Податкового кодексу України.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Згідно до ст. 14.1.181 ПК України,
податковий кредит - це сума, на яку
платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
законом.

У відповідності до ст. 14.1.156 ПК України,
податкове зобов'язання - сума коштів,
яку платник податків, у тому числі
податковий агент, повинен сплатити до
відповідного бюджету як податок або
збір на підставі, в порядку та строки,
визначені податковим законодавством (у
тому числі сума коштів, визначена
платником податків у податковому
векселі та не сплачена в установлений
законом строк).

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Згідно з ст. 198.3 ПК України, податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до ст.198.6 ПК України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

На підставі ст. 198.2 ПК України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пункт 201.1 ст.201 ПК України, каже, що
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою податкову
накладну, у якій зазначаються в окремих
рядках такі обов'язкові реквізити: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; и) вид цивільно-правового
договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Податковим органом ставиться під
сумнів реальний характер
господарської операції позивача з ТОВ
"Бруно-Плюс" та правильність віднесення
до складу податкового кредиту сум
сплаченого податку на додану вартість
у розмірі 780406,00 грн.

Як свідчать матеріали справи в своїй
господарській діяльності позивач мав
взаємовідносини з КСП "Інженерні
мережі", ТОВ "Віал-Пром", Департаменту
житлового господарства Харківської
міської ради, КП "Жилкомсервіс", ВАТ
"Харківський завод електромонтажних
виробів" з якими були укладені
договори, відповідно до яких підрядник
зобов'язувався надати замовникам
послуги з поточного ремонту
відповідних приміщень .

Укладання угод між позивачем та ТОВ
"Бруно-Плюс", а саме: договори підряду, а
саме: №01/04-13С від 01.04.2013 року, №02/03-13 С
від 29.05.2013 року, №12/03-13 С від 29.03.2013 року,
№14/03-13 С від 29.03.2013 року, №15/03-13 С від
29.03.2013 року, №22/03-13 С від 29.03.2013 року,
№26/03-13 С від 29.03.2013 року, №28/04-13 С від
22.07.2013 року, №30/04-13С від 22.04.2013 року, №23/1
С від 19.04.2013 року, №23/1 С від 19.04.2013 року,
№ТР 1-76 С від 20.05.2013 року, №ТР 2-43 С від
16.05.2013 року, №ТР 3-65С від 16.05.2013 року, №ТР
3-68С від 20.05.2013 року, № ТР 3-69С від 20.05.2013
року, №ТР 3-70С від 20.05.2013 року, №ТР 1-23С
від 20.05.2013 року, № ТР 1-21С від 20.05.2013 року,
№ТР 1-14 С від 20.05.2013 року, № ТР 1-15С від
20.05.2013 року, № ТР 1-18С від 20.05.2013 року, №
ТР 1-19С від 20.05.2013 року, №ТР 1-74 С від
20.05.2013 року, №ТР 1-75 С від 20.05.2013 року, №26С
від 23.04.2013 року, № 37 С від 14.05.2013 року, №
108 С від 20.06.2013 року, №ТР 8-107 С від 07.05.2013
року, №ТР 8-108 С від 07.05.2013 року, №Тр 8-112 С
від 20.05.2013 року, №ТР 8-122 С від 20.05.2013 року,
№ТР 8-124С від 07.05.2013 року, №ТР 8-125 С від
07.05.2013 року, №ТР 8-126 С від 07.05.2013 року, №
ТР 8-128 С від 07.05.2013 року, №ТР 8-129С від
07.05.2013 року, №ТР 8-130С від 07.05.2013 року, №ТР
8-134С від 20.05.2013 року, №01/03-13С від 29.03.2013
року, №21/04-13 С від 22.04.2013 року, №21/04-13 С
від 22.04.2013 року, № ТР 8-142 С від 20.05.2013
року, №ТР 8-143С від 20.05.2013 року, №ТР 8-40С
від 20.05.2013 року, №ТР 8-46 С від 20.05.2013 року,
№ТР 8-90С від 20.05.2013 року, №ТР 8-98С від
07.05.2013 року, №20-06-13С від 03.06.2013 року, №ТР
2-60С від 03.06.2013 року, №ТР 2-67 С від 17.06.2013
року, №ТР 2-68С від 17.06.2013 року, №04/05-13 С
від 12.05.2013 року, №08/05-13 С від 12.05.2013 року,
№ 10/05-13 С від 12.05.2013 року, № 14/05-13 С від
12.05.2013 року, №09/06-13 С від 03.06.2013 року,
№23/06-13 С від 03.06.2013 року, №24/06-13 С від
03.06.2013 року, №25/06-13 С від 03.06.2013 року,
№26/06-13 С від 03.06.2013 року, №27/06-13 С від
03.06.2013 року, №28/06-13 С від 03.06.2013 року,
№01/07-13 С від 01.07.2013 року, №03/07-13 С від
01.07.2013 року, №04/07-13 С від 01.07.2013 року, №
09/05-13 С від 12.05.2013 року, №156 С від 18.07.2013
року, №1-Р С від 01.01.2013 року, №119 С від
26.06.2013 року, №134 С від 03.07.2013 року, №154 С
від 12.07.2013 року, №18/03-13 С від 29.03.2013 року,
№13/04-13 С від 22.04.2013 року, №24/04-13 С від
22.04.2013 року, №25/04-13 С від 22.04.2013 року, №ТР
5-111 С від 20.05.213 року, №ТР 5-30 С від 20.05.2013
року, №ТР 5-90 С від 20.06.2013 року, №ТР 5-99 С
від 20.05.2013 року, №ТР 7-54 С від 20.07.2013 року,
№ ТР 8-105С від 07.05.2013 року, № ТР 8-106 С від
07.05.2013 року, №ТР 3-71С від 20.05.2013 року, №
ТР 3-72С від 20.52013 року, № ТР 4-821 С від
20.05.2013 року, №ТР 5-100 С від 20.05.2013 року, №
ТР 5-106 С від 20.05.2013 року, №ТР 5-110 С від
20.05.2013 року, № ТР 8-135 С від 20.05.2013 року,
№ТР 8-136С від 20.05.2013 року, №ТР 8-138С від
20.05.2013 року, №ТР 8-139С від 20.05.2013 року, №
ТР 8-140С від 20.05.2013 року, №ТР 8-141С від
20.05.2013 року, №ТРО 9-4 С від 17.07.2013 року,
№ТРО 9-5 С від 17.07.2013 року, №ТР 1-109 С від
12.07.2013 року, № №ТР 1-110 С від 12.07.2013 року,
№ ТР 1-11 С від 12.07.2013 року, № ТР № 1-112 С
від 12.07.2013 року .№ ТР 1-113 С від 17.07.2013
року, № 07/06-13 С від 03.06.2013 року, № 09/06-13 С
від 03.06.2013 року, № 10/06-13 С від 03.06.2013 року,
№014/06-13 С від 03.06.2013 року, №02/06-13 С від
03.06.2013 року, № 06/06-13 С від 03.06.2013 року, №
13/05-13 С від 12.05.2013 року, №22/05-13 С від 12.05.2013
року, №23/05-13 С від 12.05.2013 року, №24/05-13 С
від 12.05.2013 року, №25/05-13 С від 12.05.2013 року,
№05/05-13 С від 12.05.2013 року, №06/05-13 С від
12.05.2013 року, №11/05-13 С від 12.05.2013 року, №
12/05-13 С від 12.05.2013 року, №51С від 20.05.2013
року, №73 С від 22.05.2013 року, №ТР 8-152С від
19.06.2013 року, №ТР 8-131С від 19.06.2013 року,№ТР
6-79 С від 03.06.2013 року, №ТР 7-57 С від 03.06.2013
року, №ТР 5-93 С від 10.06.2013 року, № ТР 8-144 С
від 03.06.2013 року, № ТР 8-147 С від 19.06.2013
року, №ТР 5-112 С від 03.06.2013 року, №ТР 5-114 С
від 03.06.2013 року, №ТР 5-115С від 03.06.2013 року,
№ТР 5-119 С від 10.06.2013 року, № ТР 3-76 С від
10.06.2013 року, № ТР 3-77 С від 10.06.2013 року, №
ТР 3-85 С від 19.06.2013 року, № ТР 3-87С від
19.06.2013 року, №ТР1-114 С від 17.07.2013 року, №ТР
1-116 С від 17.07.2013 року, № ТР 1-119 С від 23.07.2013
року, №ТР 1-129 С від 23.07.2013 року, № ТР 1-130 С
від 23.07.2013 року, № ТР 1-131 С від 23.07.2013
року, № ТР 1-132 С від 23.07.2013 року, №ТР 1-133С
від 23.07.2013 року, №ТР 1-90С від 23.07.2013 року,
№ТР 2-20 С від 17.07.2013 року, № ТР 2-88 С від
04.07.2013 року, №ТР 2-89 С від 04.07.2013 року, №
ТР 3-90 С від 04.07.2013 року, № ТР 3-89 С від
04.07.2013 року, № ТР 3-91 С від 04.07.2013 року, №
ТР 3-92 С від 04.07.2013 року, №ТР 3-93 С від
04.07.2013 року, № ТР 3-94 С від 04.07.2013 року, №
ТР 3-95 С від 04.07.2013 року, № ТР 3-97 С від
04.07.2013 року, № ТР 3-96 С від 04.07.2013 року, №
ТР 3-98 С від 12.07.2013 року, № ТР 5-18 С від
23.07.2013 року, № ТР 5-121 С від 19.06.2013 року, №
ТРО 5-128 С від 04.07.2013 року, № ТР 5-129 С від
04.07.2013 року, № ТР 5-131 С від 17.07.2013 року, №
ТР 5-133 С від 17.07.2013 року , № ТР 5-134 С від
23.07.2013 року, № ТР 5-135 С від 23.07.2013 року,
№ТР 5-136 С від 23.07.2013 року, № ТР 5-28 С від
12.07.2013 року, № ТР 5-31 С від 17.07.2013 року, №
ТР 5-93 С від 12.07.2013 року, № ТРО 1-1 С від
17.07.2013 року, № ТРО 1-2 С від 17.07.2013 року, №
ТРО 1-32 С від 17.07.2013 року, № ТРО 3-1 С від
17.07.2013 року, № ТРО 2-2 С від 17.07.2013 року, №
ТРО 2-4 С від 17.07.2013 року, № ТРО 2-5 С від
17.07.2013 року, № ТРО 2-96 С від 17.07.2013 року, №
ТРО 2-7 С від 17.07.2013 року, № ТРО 2-8 С від
17.07.2013 року, № ТРО 3-1 С від 17.07.2013 року, №
ТРО 3-2 С від 17.07.2013 року, № ТРО 5-4 С від
17.07.2013 року, № ТРО 6-1 С від 17.07.2013 року, №
ТРО 7-4 С від 17.07.2013 року, № ТРО 8-4 С від
17.07.2013 року, № ТРО 8-7 С від 08.07.2013 року, №
ТРО 8-8 С від 08.07.2013 року, № ТРО 8-9 С від
17.07.2013 року, № ТРО 9-1 С від 17.07.2013 року, №
ТРО 9-2 С від 17.07.2013 року, № ТРО 9-3 С від
17.07.2013 року, № 170 С від 19.07.2013 року, № 175 С
від 19.07.2013 року, № 177 С від 22.07.2013 року, №
188 С від 05.08.2013 року, № 21/04-13 С від 22.04.2013
року, № 20/05-13 С від 12.05.2013 року, № 05/07-13 С
від 01.07.2013 року, №ТР 6-103 С від 08.08.2013 року,
№ТР 6-104 С від 08.08.2013 року, №ТР 6-105 С від
08.08.2013 року, №ТР 8-102 С від 01.08.2013 року,
№ТР 8-143 С від 08.08.2013 року, №ТР 8-147 С від
08.08.2013 року, № 08/07-13 С від 01.07.2013 року, №
09/07-13 С від 01.07.2013 року, № ТР 2-27С від
01.08.2013 року, № ТР 5-24 С від 15.08.2013 року, №
ТР 8-168С від 01.08.2013 року, № ТР 8-170С від
01.08.2013 року, № ТР 8-172 С від 01.08.2013 року, №
ТР 8-173 С від 08.08.2013 року, № ТР 8-175 С від
08.08.2013 року, № ТР 8-46 С від 01.08.2013 року, №
ТР 8-93 С від 01.08.2013 року, № ТР 8-94 С від
01.08.2013 року, № ТР 8-177 С від 08.08.2013 року, №
ТР 8-178 С від 08.08.2013 року, № ТР 8-179 С від
08.08.2013 року, № ТР 8-180 С від 08.08.2013 року, №
ТР 8-172 С від 01.08.2013 року, № ТР 8-183 С від
15.08.2013 року, № ТР 8-172 С від 01.08.2013 року, №
ТР 8-36 С від 01.08.2013 року, № 25-13/1/АС від
25.04.2013 року обумовлено виконанням
вказаних угод з СП "Інженерні мережі",
ТОВ "Віал-Пром", Департаменту житлового
господарства Харківської міської ради,
КП "Жилкомсервіс", ВАТ "Харківський
завод електромонтажних виробів".

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
те, що надані до справи документи, а
саме: податкові накладні, довідки про
вартість виконаних робіт, акти
приймання виконаних будівельних робіт,
відомості ресурсів, локальні
кошториси, розрахунки загально
виробничих витрат до договірної ціни,
актом прийому-сдачі виконаних робіт
(наданих послуг), розрахунки, дефектні
акти, платіжні доручення та виписки із
банку, підтверджують реальний
характер виконання умов укладених
правочинів.

Колегія суддів вважає, що зазначені
документи відповідають вимогам статті
9 Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
.

Так, у відповідності до частини 2
названої статті первинні та зведенні
облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми), дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Стосовно доводів апеляційної скарги
відповідача про наявність акту про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ "Бруно-Плюс", то колегія
суддів зазначає наступне.

У відповідності до роз'яснень
інформаційного листа від 01.11.2011 року
№1936/11/13-11 Вищого адміністративного
суду України, документи та інші дані,
що спростовують реальність здійснення
господарської операції, яка
відображена в податкового обліку,
повинні оцінюватися з урахуванням
специфіки кожної господарської
операції - умов перевезення, зберігання
товарів, зміст послуг, що надають тощо.

При цьому сама собою наявність або
відсутність окремих документів, а так
само помилки у їх оформленні не є
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податку у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце.

Надані до суду копії документів
бухгалтерського обліку доказують
наявність фактичного здійснення
вказаних господарських операцій.

Крім цього, колегія суддів зауважує на
те, що в подальшому вказані роботи були
використані позивачем при організації
власної господарської діяльності та
реалізовані на адресу своїх замовників
(Департамент Житлового господарства
Харківської міської ради, КП
"Жилкомсервис", КСП "Інженерні мережі") в
рамках договорів підряду на виконання
ремонтно-будівельних робіт, які були
попередньо укладені між Позивачем (як
виконавцем, генпідрядником) та
наведеними замовниками.

Розрахунок між позивачем та
генпідрядником проведений про що
свдчить акт звірки.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає потрібним задовольнити
апеляційну скаргу позивача та
задовольнити позов, а судове рішення -
скасувати.

Критерії протиправності рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень передбачені частиною 3
статті 2 КАС України.

Колегія суддів, вважає, що оскаржувані
рішення відповідача не відповідають
даним критеріям оскільки прийняті та
вчинені не на підставі, не в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; без
використання повноважень з метою, з
якою це повноваження надано;
необґрунтовано, тобто без урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно ч.1 ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги. Суд
апеляційної інстанції може вийти за
межі доводів апеляційної скарги в разі
встановленні під час апеляційного
провадження порушень, допущених судом
першої інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Згідно до п.1 ч.1 ст. 198 КАС України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Колегія суддів, дійшла до висновку, що
постанова суду першої інстанції не
підлягає скасуванню, а апеляційна
скарга - задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Московському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 27.08.2014р. по
справі № 820/12991/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Донець Л.О.Судді
Бартош Н.С. Мельнікова Л.В. Повний
текст ухвали виготовлений 01.12.2014 р.