Справа № 826/5026/14
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2014 року
м. Київ К/800/51110/14

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівВасильченко Н.
В., Голяшкіна О. В.,розглянувши в
попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів на
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 вересня
2014 року у справі за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю "ЦЕХАВЕ
КОРМ ЛТД" до Київської міжрегіональної
митниці Міністерства доходів і зборів
України про визнання дій протиправними
та скасування рішення та картки
відмови,

встановив:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "ЦЕХАВЕ КОРМ ЛТД"
звернулось з позовом до Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України про визнання
протиправними та скасування рішення
про коригування митної вартості
товарів № 100270002/2014/000046/2 від 24 січня 2014
року та картки відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення №
100270002/2014/30052 від 24 січня 2014 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
07 травня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 вересня
2014 року скасовано постанову окружного
суду, ухвалено нове рішення про
задоволення позову.

Не погоджуючись з постановою
апеляційного суду, митниця звернулася
з касаційною скаргою, в якій просила її
скасувати та залишити в силі постанову
суду першої інстанції.

В запереченнях позивач просив залишити
скаргу без задоволення, а оскаржуване
рішення - без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів приходить до висновку,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами встановлено, що позивачем 12
грудня 2013 року ввезено на митну
територію України товар, придбаний у
компанії Евонік Індастріс АГ
(Німеччина) на підставі рамкового
контракту № 00018.

Для митного оформлення товару
позивачем разом з вантажною митною
декларацією на товар надано: контракт,
специфікацію № 4 від 06 грудня 2013 року,
ветеринарне свідоцтво Щ-30 № 226158 від 27
листопада 2013 року, довідку про
відсутність валютних коштів за
кордоном, декларацію якості № 10204-2 від
09 грудня 2013 року, ветеринарний
сертифікат № 9 від 21 листопада 2013
року, реєстраційне посвідчення, заяву
на проведення дослідження від 16 грудня
2013 року, експортну MRN 13ДЕ46Е7 від 09
грудня 2013 року.

Митну вартість задекларованого товару
позивачем визначено за ціною
контракту.

Митницею зазначено, що у наданих
декларантом документах наявні
розбіжності, при цьому документи
містять не усі відомості відповідно до
обраного декларантом методу
визначення митної вартості, тому
позивачу запропоновано надати
додаткові документи для підтвердження
митної вартості товару.

Декларантом додатково надано митниці:
експертну митну декларацію країни
продавця від 09 грудня 2013 року, біржову
котировку від 28 листопада 2013 року,
каталоги, специфікації, прейскуранти
виробника товару, висновок про якісні
та вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованою
експертною організацією
Держзовнішформ № 11/1230 від 04 грудня 2013
року, декларацію якості виробника від
09 грудня 2013 року, прайс-лист
виробника та копію каталогу від 28
жовтня 2013 року, страховий поліс від 09
грудня 2013 року, заказ-наряд від 07 жовтня
2013 року, копію міжнародного
SWIFT-переказу на оформлені раніше дві
партії товару.

Проте 24 січня 2014 року митницею прийнято
рішення про коригування митної
вартості № 100270002/2014/000046/2 та видано
декларанту картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення №
100270002/2014/30052.

Не погоджуючись із вказаними рішенням
та карткою, позивач звернувся з цим
позовом.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про безпідставність заявлених вимог.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції, апеляційний суд зробив
протилежний висновок.

Колегія суддів погоджується з позицією
апеляційного суду.

Статтею 57 Митного кодексу України
встановлено, що основним методом
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться на митну територію
України відповідно до митного режиму
імпорту, є перший метод - за ціною
договору (вартість операції). Кожний
наступний метод застосовується, якщо
митна вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 Митного Кодексу
України метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються, не застосовується, якщо
використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості не
підтверджені документально або не
визначені кількісно і достовірні
та/або відсутня хоча б одна із
складових митної вартості, яка є
обов'язковою при її обчисленні.

За приписом ч. 6 ст. 54 Митного кодексу
України митний орган може відмовити у
митному оформленні товарів за
заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі невірно
проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості; неподання декларантом
або уповноваженою ним особою
документів згідно з переліком та
відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу; надходження до
митного органу документально
підтвердженої офіційної інформації
митних органів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

З системного аналізу вказаних статей
вбачається, що обов'язок доведення
митної вартості товару лежить на
позивачу. При цьому митний орган у
випадку наявності обґрунтованих
сумнівів у достовірності поданих
декларантом відомостей може
витребувати додаткові документи.
Водночас, митниця може витребувати, а
декларант зобов'язаний надати, лише ті
документи, які здатні такі сумніви
усунути. При цьому законом чітко
встановлено умову, за наявності якої у
митного органу виникає право на
застосування таких повноважень, як
витребування додаткових документів та
відмова у митному оформленні за
заявленою декларантом митною вартістю
товарів.

Такою імперативною умовою є наявність
обґрунтованих сумнiвiв у правильності
зазначеної декларантом митної
вартості товарів. При цьому, в
розумінні наведених статей сумніви
митниці є обґрунтованими, якщо надані
декларантом документи містять
розбiжностi, наявні ознаки підробки або
не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Відтак, наведені приписи зобов'язують
митницю зазначити конкретні обставини,
які викликали вiдповiднi сумніви,
причини неможливості їх перевірки на
пiдставi наданих декларантом
документів, а також обґрунтувати
необхiднiсть перевірки спірних
відомостей та зазначити документи,
надання яких може усунути сумніви у їх
достовiрностi.

Встановивши вiдсутнiсть достатніх
відомостей, що підтверджують
задекларовану митну вартість товарів,
митниця повинна вказати, які саме
складові митної вартості товарів є
непідтвердженими, чому з поданих
документів неможливо встановити дані
складові, та які документи необхiднi для
підтвердження того чи іншого
показника.

Ненаведення митницею в рішенні про
коригування митної вартості товарів
доказів того, що документи, подані
декларантом для митного оформлення
товару, є недостатніми чи такими, що у
своїй сукупності викликають сумнів у
достовiрностi наданої iнформацiї,
витребовування митницею додаткових
документів без зазначення обставин,
які ці документи повинні підтвердити,
свідчать про протиправність рішення
щодо застосування іншого, ніж основний
метод визначення митної вартості
товарів.

Як вбачається з матеріалів справи, в
якості сумніву у правильності вказаних
позивачем відомостей митницею
зазначено, що відповідно до пункту 4.4
Контракту умовами оплати є - відстрочка
платежу 45 днів від дати рахунка, однак в
інвойсі зазначено - до 23 січня 2014 року.

Між тим, як встановлено апеляційним
судом, зазначений у інвойсі кінцевий
строк оплати і є 45-м днем від дати
виставлення рахунку № від 09
грудня 2013 року, що свідчить про
необґрунтованість посилання митниці
на цю обставину, як на розбіжність у
наданих документах.

Водночас, з'ясувавши, що умовами
зовнішньоекономічного контракту
передбачене відстрочення оплати
товару, митниця послалась на те, що
наданий позивачем банківський
платіжний документ не можливо
ідентифікувати з оцінюваним товаром.

При цьому митницею не обґрунтовано
наявність підстав для перевірки
реквізитів банківського платіжного
документу, наданого позивачем на
підтвердження факту оплати раніше
задекларованих партій товару,
ввезеного в межах цього ж контракту, та
не пояснено, яким чином вказані дані
впливають на митну вартість товару або
викликають сумніви у зазначених
декларантом відомостях.

Також не може вважатись обґрунтованим
посилання митниці на зміст наданих
позивачем прайс-листів, як на підставу
для сумнівів у визначеній митній
вартості, оскільки такі листи не є
товаросупровідними документами для
конкретної партії товару.

Інших підстав для коригування
заявленої декларантом митної вартості
митницею не зазначено.

Таким чином наявними матеріалами
справи достеменно підтверджується
висновок апеляційного суду про те, що
митницею витребувано додаткові
документи за відсутності будь-яких
обґрунтованих сумнівів у правильності
визначенні митної вартості товару, всі
складові якої позивачем повністю
підтверджено під час подання МД та
додаткових документів на вимогу
Митниці. Неповне надання додаткових
документів за таких обставин не є
підставою для коригування заявленої
митної вартості.

Отже визначення відповідачем митної
вартості товару та коригування її у
сторону збільшення за методом 2а
здійснено з порушенням вимог митного
законодавства України, що є підставою
для визнання протиправними та
скасування оскаржуваних рішення і
картки відмови.

Докази протилежного, тобто
правомірності прийняття відповідачем
свого рішення, відсутні як серед
наявних матеріалів справи, так і в
матеріалах касаційного провадження.

З огляду на таке, підстави для
скасування законної і обґрунтованої
постанови апеляційного суду колегія
суддів не вбачає.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив :

Касаційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
відхилити, а постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 17 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: