Справа № 815/4846/14
Суддя: Катаєва Е. В.
Дата ухвалення: 2014-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4846/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 року

Одеський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Катаєвої Е.В.,

секретар Сербіна
О.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції Одеської
області, треті особи на стороні
відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3, про
визнання протиправним, скасування
рішення та зобов'язання вчинити певні
дії ,-

В С Т А
Н О В И В:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції Одеської
області (далі Реєстраційна служба), в
якому позивач просив: визнати
протиправним та скасувати рішення про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень №15224131 від 18.08.2014 року про
відмову у державній реєстрації права
власності за ним 215/1000 частки квартири
АДРЕСА_1 та зобов'язати здійснити
державну реєстрацію права власності.

Позивач зазначив, що рішенням
Приморського районного суду м. Одеси
від 19.03.2014р. по справі №522/29368/13-ц був
задоволений його позов до ОСОБА_3. про
витребування 215/1000 частки квартири
АДРЕСА_1 отримане нею у власність
безоплатно від ОСОБА_2 за договором
дарування від 15.02.2012 року, посвідченого
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
за реєстровим номером 519. Також ОСОБА_3.
зобов'язали звільнити кімнату площею
24,3 кв.м., що входить до складу 215/1000
частки квартири АДРЕСА_1

Крім того, ухвалою суду від 12.06.2014 року
була задоволена його заява про
роз'яснення рішення, згідно якої суд
роз'яснив, що у ОСОБА_3 витребувано 215/1000
часток квартири АДРЕСА_1 які належать
на праві власності ОСОБА_1, отримане
ОСОБА_3 у власність безоплатно від
ОСОБА_2 за договором дарування від
15.02.2012р., посвідченого приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 за
реєстровим номером 519.

Він звернувся до відповідача з заявою
про реєстрацію витребуваного судом
майна на своє ім'я. Проте рішенням
відповідача №15224131 від 18.08.2014 року йому
було відмовлено в цьому з посиланням на
чинність договору дарування від 15.02.2012
року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і
запису в РПВ №31190992, та на те, що
рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 19.03.2014 року по справі
№522/29368/13-ц не визнано право власності
ОСОБА_1 на заявлений об'єкт нерухомого
майна.

В обґрунтування своїх позовних вимог
щодо протиправності рішення
відповідача позивач зазначив, що ст.19
Закону України «Про державну
реєстрацію прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» містить підстави державної
реєстрації прав на нерухоме майно,
серед яких договори, укладені у
порядку, встановленому законом;
рішення судів, що набрали законної
сили; інші документи, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, подані органу
державної реєстрації прав разом з
заявою.

Позивач зазначив, що ним до заяви про
реєстрацію було подано свідоцтво про
право на спадщину за заповітом від
13.11.2002 року, згідно з яким є спадкоємцем
померлої ОСОБА_5, а саме її майна, що
складається з 215/1000 часток квартири під
№ першим у будинку під №12 по вул.
Тираспольській в м. Одесі, а також витяг
про реєстрацію права власності на
нерухоме майно, а саме, що на його ім'я
було зареєстровано 215/1000 частки
вищевказаної квартири. Ці документи
підтверджують факт виникнення його
права на нерухоме майно, а з рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 19.03.2014 року, яке на його думку
державний реєстратор не читав,
випливає, що судом відмовлено ОСОБА_2 та
ОСОБА_3. в визнанні заповіту ОСОБА_5
недійсним та визнання за ними права
власності на 215/1000 частки спірної
квартири, та задоволений його позов
щодо витребування у ОСОБА_3 ці частини
квартири, які вона раніше отримала в
дар від ОСОБА_2 за договором від 15.02.2012
року і які належать йому на праві
власності.

Позивач вважає, що рішенням суду
підтверджується перехід прав на
нерухоме майно від ОСОБА_3 до нього
ОСОБА_1, оскільки відповідно до п.22
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 07.02.2014 року «Про судову
практику в справах про захист прів
власності та інших речових прав», коли
майно придбано за договором в особі,
яка не мала права його відчужувати, то
власник має право на підставі ст. 388 ЦК
України звернутись до суду з позовом
про витребування майна у
добросовісного набувача, а не визнання
договору дарування недійсним, як цього
бажає відповідач.

Також обґрунтовуючи свої позовні
вимоги позивач зазначив, що відповідач
в рішенні №15224131 від 18.08.2014 року
посилається на ст. 24 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень», якою
встановлені підстави для відмови в
державній реєстрації прав, але само
рішення відповідача №15224131 від 18.08.2014
року не містить жодної з цих підстав.

Позивач просив задовольнити позов,
оскільки відповідач не тільки не
встановив факту виникнення переходу,
припинення прав на нерухоме майно, але
і повністю проігнорував п.4 ст. 24
зазначеного Закону, відповідно до
якого забороняється відмова в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень з підстав, не передбачених цим
Законом.

Ухвалою суду від 31.10.2014 року притягнуто
до участі у справі у якості третіх осіб
на стороні відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

У судовому засіданні представник
позивача посилаючись на обставини
викладені у позовній заяві підтримав
позовні вимоги у повному обсязі та
просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, був повідомлений
про день, час та місце судового
засідання належним чином та своєчасно,
про причини неявки суд не повідомив.
Суд визнав неявку до суду неповажною та
вважав за можливе розглянути справу за
його відсутність.

Представник третіх осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3.
вважав позовні вимоги
необґрунтованими та просив у їх
задоволенні відмовити.

Вислухавши пояснення представника
позивача, дослідивши та
проаналізувавши надані докази, суд
встановив, що 13.11.2002 року позивачу
державним нотаріусом Першої Одеської
нотаріальної контори видано свідоцтво
про право власності на спадщину за
заповітом, яке зареєстроване в реєстрі
за №10-3365.

24.07.2010 року державним нотаріусом Першої
Одеської нотаріальної контори виданий
дублікат свідоцтво про право власності
на спадщину за заповітом ОСОБА_1
замість втраченого (а.с.20).

Згідно даного свідоцтва спадкове майно
зазначене в заповіті ОСОБА_6, померлої
16.04.2002 року, складається з 215/1000 часток
квартири АДРЕСА_1

Дублікат свідоцтва зареєстрований в
реєстрі прав власності на нерухоме
майно 10.08.2010 року (а.с.13).

Заочним рішенням Приморського
районного суду від 19.05.2011 року
задоволений позов ОСОБА_2, визнаний
недійсним заповіт ОСОБА_6, складений
01.08.2002 року, визнано особистою
приватною власністю ОСОБА_2 215/1000
частки квартири АДРЕСА_1 Судом визнано,
що фактично між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 був
укладений договір довічного утримання
(а.с.21-24).

Заочне рішення від 19.05.2011 року судом за
заявою відповідача було скасовано та
за результатами його перегляду у
судовому засіданні рішенням
Приморського районного суду від 19.04.2013
року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання заповіту недійсним та
визнання права власності залишений без
задоволення, також без задоволення
залишений зустрічний позов ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні власністю (а.с.25).

Зазначене рішення скасоване
апеляційним судом Одеської області від
21.11.2013 року з прийняттям, яким
задоволений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні власністю, а саме 749/1000
частки квартири АДРЕСА_1 оскільки судом
встановлено, що ОСОБА_1 під час
перебування у шлюбі з ОСОБА_2 у 1994 році
разом з дружиною, донькою ОСОБА_3 та
родичами дружини приватизував 534/1000
частки квартири, а 215/1000 частки квартири
належить йому відповідно до свідоцтва
про право на спадщину (а.с.26-28).

Крім того, рішенням Приморського
районного суду від 19.03.2014 року
відмовлено у задоволенні позову
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання
заповіту недійсним та визнання права
власності на 215/1000 частки квартири
АДРЕСА_1 задоволений зустрічний позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та витребувано
у ОСОБА_3 215/1000 частки квартири АДРЕСА_1
отримане нею у власність безоплатно
від ОСОБА_2 за договором дарування від
15.02.2012 року, посвідченого приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 та
зареєстрованого в реєстрі №519.

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою щодо
роз'яснення вказаного рішення. В ухвалі
суду про роз'яснення рішення від 12.06.2014
року зазначено, що ОСОБА_1 посилається в
своєї заяві на те, що не зрозуміло на
користь кого слід витребувати дане
майно, його попередня належність.

Ухвалою суду від 12.06.2014 року заява
ОСОБА_1 задоволена, вказано - роз'яснити
рішення суду від 19.03.2014 року та
зазначити наступне: витребувати у
ОСОБА_3. 215/1000 частки кв. АДРЕСА_1 які
належать на праві власності ОСОБА_1,
отримане ОСОБА_3 у власність безоплатно
від ОСОБА_2 за договором дарування від
15.02.2012 року. В ухвалі суду зазначено, що
суд розглядає цивільні справи не
інакше за зверненням фізичних осіб в
межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін. Суд прийняв до уваги,
що заявник був власником спірної
квартири на підставі заповіту ОСОБА_6
від 01.08.2002 року. Заочним рішенням від
19.05.2011 року даний заповіт визнано
недійсним, та визнано право власності
на спірну частину квартири за ОСОБА_2,
згодом між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено
договір дарування, яким 215/1000 частки
квартири безоплатно перейшли у
власність ОСОБА_3 (а.с.18).

14.08.2014 року позивач звернувся до
відповідача з заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, в якій
заявник просив зареєструвати за ним
право власності на 215/1000 частки
квартири АДРЕСА_1 зазначаючи від
реєстрації - «виникнення».

Рішенням відповідача про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень №15224131 від 18.08.2014 року
відмовлено у державній реєстрації
права власності на 215/1000 часток
квартири АДРЕСА_1

В рішенні зазначено, що під час
розгляду заяви про державну реєстрацію
і документів, що додаються до неї,
державний реєстратор встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства,
зокрема наявність підстав з якими
закон та/або договір пов'язує
можливість проведення державної
реєстрації виникнення, переходу,
припинення прав на нерухоме майно.

Згідно поданих документів та
відомостей з Реєстру прав власності на
нерухоме майно 215/1000 частини зазначеної
квартири зареєстровані за ОСОБА_3 на
підставі договору дарування від
15.02.2012р. № 519. Оскільки і договір
дарування і запис в РПВ № 31490992 є
чинними на сьогоднішній день -
реєстрація права власності за ОСОБА_1
на підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом на 215/1000 частки
квартири не є можливою.

В рішенні зазначено, що також, відсутні
підстави реєстрації права власності на
підставі рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 19.03.2014 року у
справі №522/29368/13ц, оскільки відповідно
до п. 37 Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17.10.2013 року № 868,
документом, що підтверджує виникнення
права власності, зокрема, є рішення
суду, що набрало законної сили, щодо
права власності. Заявником для
проведення державної реєстрації
надано рішення суду, яким не визнано
право власності ОСОБА_1 на заявлений
об'єкт нерухомого майна.

Суд вважає, що рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень №15224131 від 18.08.2014 року прийняте
відповідачем на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
законами України. При цьому суд
виходить з наступного.

Відносини, пов'язані з державною
реєстрацією прав на нерухоме майно та
їх обтяжень, визначає Закон України від
01.07.2004 року №1952-ІV «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» (далі Закон
України №1952-ІV), Порядок ведення
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затверджений постановою КМУ № 1141 від
26.10.2011 року відповідно до ч.3 ст.11 Закону
України №1952-ІV (далі Порядок № 1141),
Порядок державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затверджений постановою КМУ № 868 від
17.10.2013 року відповідно до ст.15 Закону
України №1952-ІV (далі Порядок № 868).

Статтею 2 Закону України №1952-ІV
встановлено, що державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно (далі -
державна реєстрація прав) - офіційне
визнання і підтвердження державою
фактів виникнення, переходу або
припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.
Державний реєстр речових прав на
нерухоме майно (далі - Державний реєстр
прав) - єдина державна інформаційна
система, що містить відомості про права
на нерухоме майно, їх обтяження, а також
про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Згідно з ч.1,2 ст.3 Закону («Засади
державної реєстрації прав») державна
реєстрація прав є обов'язковою.
Інформація про права на нерухоме майно
та їх обтяження підлягає внесенню до
Державного реєстру прав. Держава
гарантує достовірність зареєстрованих
прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Частиною 3,4 цієї статті визначено,
що права на нерухоме майно та їх
обтяження, які підлягають державній
реєстрації відповідно до цього Закону,
виникають з моменту такої реєстрації.
Права на нерухоме майно та їх
обтяження, що виникли до набрання
чинності цим Законом, визнаються
дійсними у разі відсутності їх
державної реєстрації, передбаченої цим
Законом, за таких умови, якщо
реєстрація прав та їх обтяжень була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав та їх
обтяжень діяло законодавство, що не
передбачало обов'язкової реєстрації
таких прав та їх обтяжень.

Віповднд ч.5 ст. 3 Закону державна
реєстрація прав є публічною,
проводиться органом державної
реєстрації прав, який зобов'язаний
надавати інформацію про зареєстровані
права та їх обтяження в порядку,
встановленому цим Законом. Державна
реєстрація прав та їх обтяжень
проводиться в порядку черговості
надходження заяв.

Таким чином, згідно основних засад
державної реєстрації прав є їх
реєстрація відповідно до Закону
України №1952-ІV (наявність запису у
Державному реєстрі прав), при цьому
така реєстрація прав може
здійснюватися і відповідно прав на
нерухоме майно та їх обтяження, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, але вони визнаються дійсними
та реєструються у разі відсутності їх
державної реєстрації, передбаченої цим
Законом.

Саме у зв'язку з цим відповідно до
ст.15 Закону України №1952-ІV щодо порядку
проведення державної реєстрації прав
та їх обтяжень він починається з
прийняття і перевірки документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрації заяви;
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень.

Також п.15 Порядку №868 визначено, що
під час розгляду заяви і документів, що
додаються до неї, державний реєстратор
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та
зареєстрованими речовими правами на
нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема
щодо відомостей про нерухоме майно,
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, наявних у Державному реєстрі
прав та поданих документах.

Судом встановлено, що на час
звернення позивача 14.08.2014 року до
відповідача з заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, в якій
заявник просив зареєструвати за ним
право власності на 215/1000 часток
квартири АДРЕСА_1 зазначаючи від
реєстрації - «виникнення», відповідач
шляхом отримання відомостей з Реєстру
прав власності на нерухоме майно
встановив, що у Державному реєстрі
прав здійснена первинна реєстрація
права власності на 215/1000 частки
квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_3. на підставі
договору дарування від 15.02.2012 року № 519.

Позивач же незважаючи на
отримання ним свідоцтва про право
власності на спадщину на 215/1000 частки
квартири АДРЕСА_1 та реєстрацію цього
права власності 10.08.2010 року в ОМБІ та
РОН, не здійснив цю реєстрацію у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно відовідно до вимог
Закону України №1952-ІV. Таке право
власності не було зареєстровано у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно і за ОСОБА_2 на підставі
заочного рішення Приморського
районного суду від 19.05.2011 року, яке
згодом було переглянуто.

Відповідно до ст.24 Закону України
№1952-ІV у державній реєстрації прав та
їх обтяжень може бути відмовлено у
разі, якщо, зокрема,заявлене право не
підлягає державній реєстрації
відповідно до цього Закону.

Саме у зв'язку встановленням
відповідачем первинної реєстрації
права власності на 215/1000 частки
квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 на підставі
договору дарування від 15.02.2012 року № 519
та відсутності документів щодо
переходу цього прав на нерухоме майно
від ОСОБА_3 іншому власнику, позивачу
відмовлено у державній реєстрації його
права.

Суд також вважає обґрунтованим
рішення відповідача в тій частині, що
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 19.03.2014 року у справі №522/29368/13ц,
згідно якого витребувано у ОСОБА_3.
215/1000 частки кв. АДРЕСА_1 які належать на
праві власності ОСОБА_1, отримане
ОСОБА_3 у власність безоплатно від
ОСОБА_2 за договором дарування від
15.02.2012 року, не є рішенням щодо
встановлення права власності на майно
у розумінні підстави для реєстрації
права виникнення або переходу права
власності.

Перелік документів що
підтверджують виникнення, перехід та
припинення речових прав на нерухоме
майно наведений у п. 37 Порядку № 868, це,
зокрема, рішення суду, що набрало
законної сили, щодо права власності та
інших речових прав на нерухоме майно;
ухвала суду про затвердження (визнання)
мирової угоди; інші документи, що
підтверджують виникнення, перехід та
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно
відповідно до закону.

У зв'язку з чим суд не приймає
доводи позивача, що рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 19.03.2014 року свідчить про перехід
прав на нерухоме майно від ОСОБА_3 до
нього, оскільки цим рішенням лише
встановлено, що ОСОБА_3. є добросовісним
набувачем цього майна (яке і
зареєстровано за нею у Державному
реєстру прав та їх обтяжень), але
придбаного нею у особи, яка не мала
права на його відчуження, при цьому не
на час його відчуження, а у зв'язку з
переглядом заочного рішення суду.

Наявна у Державному реєстрі прав
реєстрація права власності на 215/1000
частки квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 на
підставі договору дарування від 15.02.2012
року № 519 є перешкодою для реєстратора
реєстрації права власності на це майно
за позивачем на підставі свідоцтва про
право власності на спадщину за
заповітом, наявність якого у нього
встановлено Приморським районним
судом міста Одеси при розгляді
цивільних справ.

Наявність права власності на
нерухоме майно та його реєстрація у
Державному реєстрі прав у не є
тотожними поняттями.

Відповідач як суб'єкт владних
повноважень відповідно до Закону
України №1952-ІV, Порядку № 1141, Порядку №
868, не має повноважень щодо скасування
за власною ініціативою записів
Державного реєстру прав щодо
реєстрації прав та їх обтяжень.

Порядок №1141 містить розділ щодо
внесення змін до записів Державного
реєстру прав, внесення записів про
скасування державної реєстрації прав,
скасування рішення державного
реєстратора та скасування записів
Державного реєстру прав, яким
регламентовані порядок та
повноваження державного реєстратора
щодо здійснення вказаних дій .

Відповідно до п.41 Порядку державний
реєстратор вносить записи до
Державного реєстру прав про скасування
державної реєстрації прав у разі
скасування на підставі рішення суду
рішення державного реєстратора про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень.

Статтею 86 КАС України визначено, що,
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Суд вважає, що рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень №15224131 від 18.08.2014 року з
підстав зазначених в рішенні
ґрунтується на вимогах законодавства,
відсутні підстави для визнання його
протиправним та скасування, відповідно
відсутні підстави для задоволення
похідних вимог позивача про
зобов'язання здійснити державну
реєстрацію права власності за ним 215/1000
частки на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо.

З урахуванням встановлених у
судовому засіданні обставин, суд
вважає, що позивач не довів суду ті
обставини, на які він посилався в
обґрунтування позовних вимог, у зв'язку
з чим вони задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 159-164 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_1 до
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції Одеської
області, треті особи на стороні
відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3, про
визнання протиправним та скасування
рішення №15224131 від 18.08.2014 року про
відмову у державній реєстрації права
власності за ОСОБА_1 215/1000 частки на
квартиру АДРЕСА_1 та зобов'язання
здійснити державну реєстрацію права
власності за ОСОБА_1 215/1000 частки на
квартиру АДРЕСА_1

Постанову може бути оскаржено до
Одеського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через Одеський
окружний адміністративний суд
протягом десяти днів з дня отримання
постанови у порядку ст.160,167,185-187 КАС
України.

Суддя
Катаєва Е.В.

Відмовити у задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_1 до
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції Одеської
області, треті особи на стороні
відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3, про
визнання протиправним та скасування
рішення №15224131 від 18.08.2014 року про
відмову у державній реєстрації права
власності за ОСОБА_1 215/1000 частки на
квартиру АДРЕСА_1 та зобов'язання
здійснити державну реєстрацію права
власності за ОСОБА_1 215/1000 частки на
квартиру АДРЕСА_1

05 грудня 2014 року.