Справа № 826/14166/14
Суддя: Дегтярьова О.В.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 грудня 2014 року 16 год. 30 хв.
Окружний адміністративний суд
міста Києва у складі: Головуючого -
судді Дегтярьової О.В., розглянувши в
порядку письмового провадження
адміністративну справу за
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Дресс-Код»до
Державної податкової інспекції у
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
про скасування податкових
повідомлень-рішень від 08 січня 2014 року
від 04 липня 2014 року № 6971-25 та рішення
про опис майна у податкову заставу від
До Окружного адміністративного суду м.
Києва звернулось Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Дресс-Код» (далі - позивач, ТОВ
«Дресс-Код») з позовом до Державної
податкової інспекції в Оболонському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві (далі -
відповідач, ДПІ) про скасування
податкових повідомлень-рішень від 08
року № 6971-25 та рішення про опис майна у
податкову заставу від 25 липня 2014 року №
В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що висновки
відповідача, які викладені в Акті
про заниження податку на додану
вартість та податку на прибуток ТОВ
«Дресс-Код» за квітень, червень, липень,
жовтень-грудень 2011 року та січень,
березень, травень 2012 року за рахунок
господарських операцій з ТОВ «Авеста
Трейд», що, на думку податкового органу,
є «безтоварним», документально та
нормативно, не підтверджуються.
Зокрема, позивач наголошує на тому, що
укладений між ТОВ «Дресс-Код» та ТОВ
«Авеста Трейд» правочин щодо поставки
товару та друку логотипів повністю
відповідає вимогам, передбаченим ст. 203
Цивільного кодексу України, та не
суперечить іншим нормам чинного
законодавства України. Також
реальність вказаних господарських
операцій підтверджується всіма
необхідними та належним чином
оформленими первинними і
розрахунковими документами.
Відповідач проти позову заперечував,
надавши до суду письмові заперечення
від б/д і б/н та додаткові документи. В
обґрунтування своїх заперечень
посилається на те, що працівником ДПІ у
Оболонському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві була проведена документальна
позапланова невиїзна перевірка ТОВ
«Дресс-Код» (ідентифікаційний код 33346372)
з питань дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з
ТОВ «Авеста Трейд» (ідентифікаційний
код 34295994) за період з 01.04.2011р. по 30.06.2012р.,
за результатами якої складений Акт від
висновків цього Акта перевірки ТОВ
«Дресс-Код» допустило порушення
наступних норм податкового
законодавства України: пп. 139.1.9 п. 139.1 ст.
139 та п.п. 198.1, 198.3 і п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження цим
підприємством податку на додану
вартість за квітень, червень, липень,
жовтень-грудень 2011 року та січень,
березень, травень 2012 року на загальну
заниження за такий же період податку на
прибуток на загальну суму у розмірі
податкового кредиту та валових витрат
за рахунок контрагента - ТОВ «Авеста
Трейд». За наслідками проведення
вказаної документальної перевірки
позивача ДПІ у Оболонському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві винесено
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення, а в наступному
також і податкову вимогу від 04 липня 2014
року № 6971-25 та рішення про опис майна у
податкову заставу від 25 липня 2014 року
відповідає вимогам чинного
податкового законодавства.
В судових засіданнях, призначених у
даній справі, представник позивача
підтримав позовні вимоги та просив їх
Представник відповідача в
призначеному судовому засіданні 27
листопада 2014 року заперечував проти
позовних вимог та просив відмовити в їх
27 листопада 2014 року в судовому
засіданні судом було ухвалено перейти
до письмового провадження.
Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з огляду на таке.
В ході судового розгляду було
встановлено, що з 05.12.2013р. по 11.12.2013р.
згідно з ст.ст. 78, 79 Податкового кредиту
України на підставі Наказу ДПІ від
04.12.2013р. № 1199 працівником ДПІ у
Оболонському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві була проведена документальна
позапланова невиїзна перевірка ТОВ
«Дресс-Код» (ідентифікаційний код 33346372)
з питань дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з
ТОВ «Авеста Трейд» (ідентифікаційний
код 34295994) за період з 01.04.2011р. по 30.06.2012р.,
за результатами якої складений Акт від
В ході проведення вказаної
документальної перевірки перевіряючим
встановлені фінансово-господарські
взаємовідносини між ТОВ «Дресс-Код» і
ТОВ «Авеста Трейд» (ідентифікаційний
код 34295994), а саме: правочин на підставі
усних домовленостей (рахунків-фактур)
щодо поставки товару та друку
логотипів. Відповідно до наданих до
перевірки первинних документів,
оформлених на підставі такого
правочину, та виписаних ТОВ «Авеста
Трейд» податкових накладних від
13.04.2011р. № 143, від 20.04.2011р. № 243, від
22.04.2011р. № 272, від 01.06.2011р. № 22, від 08.06.2011р.
№ 99, від 20.10.2011р. № 196 та № 197, від 25.10.2011р.
№ 233, від 27.10.2011р. № 266 та № 271, від 05.12.2011р.
№ 31, від 27.01.2012р. № 178, від 30.01.2012р. № 185 та
№ 197, від 05.03.2012р. № 33, від 12.03.2012р. № 74 та
від 05.05.2011р. № 31 ТОВ «Дресс-Код»
віднесло до складу податкового кредиту
за квітень, червень, липень,
жовтень-грудень 2011 року та січень,
березень, травень 2012 року суму податку
За результатами дослідження наданих
позивачем до перевірки первинних
документів працівник відповідача
прийшов до висновку, що такі документи,
а саме: акти здачі-прийняття робіт
(надання послуг), видаткові та
податкові накладні, хоч і містять
перелік товарів, послуг та їх обсяг, але
вони лише фіксують господарські
операції та жодним чином не дають
можливості встановити її реальність.
При цьому, перевіряючим був врахований
акт ДПІ у Святошинському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві від 27.05.2013р. №
348/22-509/34295994 про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки ТОВ «Авеста Трейд» з питань
своєчасності, повноти нарахування та
сплати податку на додану вартість за
період з 01.01.2011р. по 31.12.2012р., в якому
зазначено, що СВ ДПІ у Солом'янському
районі м. Києва ДПС здійснює досудове
розслідування в кримінальному
за ознаками кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205
КК України, за фактами фіктивного
підприємства, тобто створення
(придбання) невстановленими слідством
особами ряду підприємств, в тому числі
ТОВ «Авеста Трейд», з метою прикриття
незаконної діяльності, вчиненими
повторно, що заподіяло велику
матеріальну шкоду державі, а також
перевіркою не підтверджено реальність
проведених господарських операцій
придбання та реалізації товарів, робіт,
послуг у підприємств-постачальників за
вказаний період з урахуванням їх виду,
обсягу, якості та розрахунків.
Також перевіряючим був врахований лист
слідчого СВ ДПІ у Солом'янському районі
м. Києва ДПС Євпака М.Ю. від 19.06.2013р. №
1608/07-09/29, в якому зазначено, що
перевіркою не встановлено фактичного
продажу товарів від ТОВ «Авеста Трейд»
на виконання рахунків-фактур.
З урахуванням вищевикладеного,
працівник відповідача, в свою чергу,
дійшов висновку про відсутність у ТОВ
«Дресс-Код» правових підстав для
формування сум валових витрат і
податкового кредиту з податку на
додану вартість за вказані звітні
періоди на підставі податкових
накладних, виписаних ТОВ «Авеста
Трейд» за наслідками нереальних
господарських операцій.
В розділі 4 «Висновок» Акта перевірки
перевіряючий встановив порушення ТОВ
«Дресс-Код» наступних норм
законодавства України: пп. 139.1.9 п. 139.1 ст.
139 та п.п. 198.1, 198.3 і п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження цим
підприємством податку на додану
вартість за квітень, червень, липень,
жовтень-грудень 2011 року та січень,
березень, травень 2012 року на загальну
заниження за такий же період податку на
прибуток на загальну суму у розмірі
Не погоджуючись з висновками Акта
документальної перевірки позивач
звернувся до ДПІ з відповідними
письмовими заперечення, проте за
результатами розгляду останніх
висновки Акта перевірки залишені без
змін, а заперечення ТОВ «Дресс-Код» -
08 січня 2014 ДПІ у Оболонському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві на підставі Акта
прийняла наступні спірні у даній
справі податкові повідомлення-рішення
ТОВ «Дресс-Код» до сплати суму
грошового зобов'язання з податку на
грн. - штрафні (фінансові) санкції та за
позивачу до сплати суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток у
основний платіж, 9761,75 грн. - штрафні
(фінансові) санкції.
В наступному, у зв'язку з наявністю у
позивача станом на 03.07.2014р. податкового
складено податкову вимогу від 04.07.2014р.
№ 6971-25 (форми «Ю»), якою вимагалось від
позивача терміново сплатити суму
податкового боргу, а також прийнято
рішення про опис майна у податкову
заставу від 25 липня 2014 року №
15663/10/26-54-25-24.

При вирішення даного спору суд
виходить з наступного.

В розумінні пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) «витрати» - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Об'єкт оподаткування цим податком
визначений у ст. 134 ПК України.

Відповідно до п 138.1 ст. 138 цього Кодексу
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті: інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Склад витрат і порядок їх визначення
закріплений в ст. 138 зазначеного
Кодексу.

Одночасно нормою абз. 1 п. 138.2 ст. 138 ПК
України встановлено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

При цьому пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України
визначено, що не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Отже, наведені правові норми
дозволяють платнику податку формувати
валові витрати у зв'язку з реальним
придбанням товарів (робіт, послуг) з
метою їх використання в своїй
господарській діяльності що, в першу
чергу, має підтверджуватись належним
чином оформленими первинними
документами. Документи, які не мають
статус первинних, самі по собі не
можуть підтверджувати реальність
здійснення господарської операції та,
відповідно, валові витрати. При цьому
неодмінною характерною рисою
господарської діяльності в рамках
податкових відносин є її направлення
на отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах.

Крім того, розумінні пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14
ПК України «податковий кредит» - це
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно розділу V
цього Кодексу.

Відповідно до пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

В силу п. 198.2 ст. 198 цього Кодексу датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими п.
201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою податкову
накладну, у якій зазначаються в окремих
рядках обов'язкові реквізити, перелік
яких наведений у п. 201.1 ст. 201 ПК України.
Правовий статус податкової накладної
закріплений в положеннях норм ст. 201
цього Кодексу.

Крім того, зокрема, форма та порядок
заповнення податкової накладної
затверджуються центральним органом
державної податкової служби (п. 201.2 ст.
201 ПК України), а саме - Порядком
заповнення податкової накладної,
затвердженим Наказом Державної
податкової адміністрації України від
21.12.2010р. № 969 та зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 29 грудня
2010 року за № 1401/18696 (набрав чинності
10.01.2011р. та втратив чинність 16.12.2011р.), а
також Порядком заповнення податкової
накладної, затвердженої Наказом
Міністерства фінансів України від
01.11.2011р. № 1379, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 22
листопада 2011 року за № 1333/20071, (який
набрав чинності 16 грудня 2011 року та
втратив чинність 01 березня 2014 року).

Виходячи з аналізу наведених норм в
сукупності, ПК України визначено
окремі випадки, за яких неможливе
формування податкового кредиту,
зокрема це відсутність зв'язку з
господарською діяльністю, фіктивність
операцій (відсутність поставок),
відсутність податкової
правосуб'єктності, відсутність на
момент перевірки податкових накладних
або видача їх особою, яка не є платником
податку додану вартість. Таким чином,
із зазначеного вище також випливає те,
що при дослідженні факту здійснення
господарської операції, оцінці
підлягають відносини безпосередньо
між учасниками тієї операції, на
підставі якої сформовані дані
податкового обліку.

При цьому у листі від 02.06.2011р. № 742/11/13-11
Вищий адміністративний суд України
одночасно зазначає, що за відсутності
факту придбання товарів чи послуг або в
разі якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Разом з тим сама по собі наявність або
відсутність окремих документів, а так
само помилки у їх оформленні не є
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце.
Водночас наявність формально
складених, але недостовірних первинних
документів, відповідність яких
фактичним обставинам спростована
належними доказами, не є безумовним
підтвердженням реальності
господарської операції (про що також
було зазначено в листі Вищого
адміністративного суду України від
01.11.2011р. № 1936/11/13-11).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999р. №
996-ХІV (в редакції на момент спірних
правовідносин)(далі - Закон № 996-ХІV),
який визначає правові засади
регулювання, організації, ведення
бухгалтерського обліку та складання
фінансової звітності в Україні,
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

В розумінні Закону № 996-ХІV первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

При цьому згідно норм до п. 2.1 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995р. № 88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05 червня 1995 року за №
168/704, (в редакції на момент спірних
правовідносин)(далі - Положення) яке
встановлює порядок створення,
прийняття і відображення у
бухгалтерському обліку, а також
зберігання первинних документів,
облікових регістрів, бухгалтерської
звітності підприємствами, їх
об'єднаннями та госпрозрахунковими
організаціями (крім банків) незалежно
від форм власності (підприємства),
«господарські операції» - це факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 996-ХІV
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції (ч.
2 ст. 9 Закону № 996-ХІV).

Аналіз викладених норм Закону № 996-ХІV
та норм Положення свідчить про те, що
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість має бути фактично
здійснений і підтверджений належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків, що також було
зазначено в листі Вищого
адміністративного суду України від
02.06.2011р. № 742/11/13-11.

В ході судового розгляду також
встановлено, що між ТОВ «Дресс-Код» та
ТОВ «Авеста Трейд» на підставі усних
домовленостей укладено правочин щодо
поставки товару та друку логотипів.

На підтвердження факту виконання умов
спірного договору на зазначену суму
коштів, та проведення розрахунку,
позивач надав суду наступні оригінали
та копії первинних документів:

- рахунків-фактур за квітень, червень,
жовтень, грудень 2011 року та січень,
березень, травень 2012 року;

- видаткових накладних та актів-здачі
прийняття робіт (надання послуг) за
вказаний період;

- податкових накладних від 13.04.2011р. № 143,
від 20.04.2011р. № 243, від 22.04.2011р. № 272, від
01.06.2011р. № 22, від 08.06.2011р. № 99, від 20.10.2011р.
№ 196 та № 197, від 25.10.2011р. № 233, від 27.10.2011р.
№ 266 та № 271, від 05.12.2011р. № 31, від 27.01.2012р.
№ 178, від 30.01.2012р. № 185 та № 197, від 05.03.2012р.
№ 33, від 12.03.2012р. № 74 та від 05.05.2011р. № 31,
виписаних ТОВ «Авеста Трейд» на
користь ТОВ «Дресс-Код», які підписані
Ніколаєнко А.М. та скріплені печаткою
підприємства, на загальну суму у
розмірі 496349,00 грн., в тому числі ПДВ -
82725,00 грн.;

- виписок по рахунку позивача з
відповідними відмітками банку,
відповідно до яких позивач виплатив на
користь ТОВ «Авеста Трейд» загальну
суму у розмірі 450523,00 грн., в тому числі
ПДВ - 75087,16 грн.;

- оборотно-сальдових відомостей за
спірний період;

- фотокартки виготовленої продукції
(футболки з відповідними логотипами).

Додатково на обґрунтування своїх
позовних вимог ТОВ «Дресс-Код» надало
суду копії наступних документів, що
підтверджують економіко-правовий
статус позивача та наявність у нього
адміністративно-господарських
можливостей для здійснення протягом
перевіряємого періоду господарської
діяльності: свого статуту; договорів
оренди від 31.12.2010р № 36, від 01.01.2012р. № 2/12;
інвентаризаційного опису; наказу про
затвердження штатного розкладу та сам
штатний розклад; накази про внесення
змін до штатних розкладів; документів
щодо чисельності та фаховості
працівників ТОВ «Дресс-Код»; висновок
Санепідемслужби Оболонського району м.
Києва від 18.12.2007р. № 238 щодо
переобладнання адміністративних
приміщень під швейну майстерню;
протокол та висновки державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
щодо умов праці у швейній майстерні ТОВ
«Дресс-Код»; фотокартки самої
майстерні.

З письмових пояснень представника
позивача судом також встановлено, що
починаючи з 2005 року ТОВ «Дресс-Код»
активно здійснює свою господарську
діяльність у таких сферах, як
виготовлення корпоративного одягу
(футболки, сорочки, тощо) трикотажного
та з тканини код за ДКПП 18.24.12; 18.24.22.
Виробництво іншого одягу та аксесуарів
КВЕД-2010 14.19, оптова торгівля одягом та
взуттям КВЕД-2010 46.42. На балансі ТОВ
«Дресс-Код» перебувають такі фонди, як
орендоване приміщення, різнопрофільне
швейне устаткування, а саме: швейні
машини, оверлоки, розкрійний стіл,
розкрійне обладнання, парогенератори
тощо, а також офісна техніка для
менеджерів. Чисельність працівників
становить сім чоловік. Працівники
мають фахову освіту, що дозволяє
виконувати поставленні завдання по
виготовленню готової продукції. На
момент укладення договору з ТОВ
«Авеста-Трейд» ТОВ «Дресс-Код» мало всі
необхідні дозвільні документи,
зокрема: висновки та експертизи
державної санітарно-епідеміологічної
служби Оболонського району м. Києва, що
дозволяли ТОВ «Дресс-Код» займатися
господарською діяльністю. Отримавши
замовлення від ТОВ «Хорека Стайл» та ДП
«Імідж Холдинг» АК «Імідж Холдинг АпС»
бренд «Хортиця» директор ТОВ
«Дресс-Код» зайнявся пошуком потрібної
для виконання сировини. По
рекомендації було знайдено в мережі
Інтернет рекламну сторінку та
замовлено у представника ТОВ «Авеста
Трейд» зразки тканин. Ці зразки
виявились якісними, ціни середні, в
ціну також входила вартість доставки.
Оскільки якість тканини та ціна були
прийнятні, ТОВ «Дресс-Код» вирішило
укласти договір з ТОВ «Авеста Трейд», а
саме укладено договір поставки від
10.01.2011р. № 15. В подальшому
фінансово-господарські відносини між
ТОВ «Дресс-Код» та ТОВ «Авеста Трейд»
відбувалися на підставі виставлення
рахунків, їх оплати та безпосереднього
постачання ТОВ «Авеста Трейд» до ТОВ
«Дресс-Код» товарів. Доставка
придбаних товарів відбувалася
транспортними засобами ТОВ
«Авеста-Трейд». Під час укладання
договору поставки від 10.01.2011р. № 15 та
здійснення подальших
господарсько-фінансових відносин з ТОВ
«Авеста Трейд», директором та
бухгалтером ТОВ «Дресс-Код» було
перевірено правосуб'єктність та
дієздатність ТОВ «Авеста Трейд».
Уклавши з ТОВ «Авеста Трейд» договір
поставки від 10.01.2011р. № 15 на закупівлю
трикотажної тканини та для нанесення
логотипів, ТОВ «Дресс-Код»
використовувало тканину для
виготовлення футболок і тенісок;
здійснювало нанесення логотипів на
тканинні вироби для своїх замовників
(контрагентів). Придбані у ТОВ «Авеста
Трейд» тканини в подальшому були
використанні в господарській
діяльності ТОВ «Дресс-Код», а
виготовлені з неї вироби реалізовані
для таких замовників (контрагентів):
ТОВ «Хорека Стайл» на виготовлення
футболок та тенісок згідно з договором
поставки від 25.03.2011р. № 25/03; ТОВ
«Торговий Дім «Мегаполіс» згідно з
договором від 01.07.2011р. №01/07/11 - нанесення
бренду «МОРОША»; ДЗ «ДОТ «Світанок» ДУС
для виготовлення футболок з логотипом
та бандан з логотипом згідно з
договорами від 16.05.2012р. № 10 та від
23.06.2012р. № 11 - нанесення бренду
«СВІТАНОК»; ДП «Імідж Холдинг» АК
«Імідж Холдинг АпС» для виготовлення
футболок з логотипом згідно з
договором від 16.01.2007р. № ГАБ 16/01/2007
(специфікації № 19/10/2011, №
12/04/2011) - нанесення бренду «ХОРТИЦЯ»,
підтвердженням чого є наявні в
матеріалах справи договори та додатки
до них, а також бухгалтерські документи
(довіреності на отримання ТМЦ та
видаткові накладні).

При цьому, слід зазначити, що
відповідно до ч. 4 ст. 72 КАС України
вирок суду в кримінальній справі або
постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою, а тому
матеріали досудового слідства не
можуть мати преюдиційний характер під
час розгляду даної справи. Аналогічна
правова позиція викладена, зокрема, в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 19.02.2013р. у справі
№ К/9991/53981/12.

Водночас, зважаючи на те, що публічний
порядок держави порушується у разі
недотримання нормативних актів, у яких
він закріплений, а ухилення від сплати
податків, на факт якого відповідач
посилається, є злочином,
відповідальність за який встановлена
Кримінальним кодексом України, суд
вважає, що за обставин, які склалися у
даній справі, визначенню правочину як
такого, що порушує публічний порядок,
повинен передувати вирок суду про
притягнення учасника (учасників)
такого правочину до кримінальної
відповідальності, який би набрав
законної сили. Всупереч вимогам ч. 2 ст.
71 КАС України відповідачем таких
доказів надано не було. Аналогічна
правова позиція викладена в ухвалі
Вищого адміністративного суду України
від 03.04.2012р. у справі № К-9574/08.

За результатами дослідження вище
перелічених первинних документів суд
дійшов висновку, що вони оформлені у
відповідності до вимог Закону № 996-ХІV
та Положення, та в повній мірі
відображають зміст і характер вчинених
господарських операцій.

Натомість відповідачем не надано
доказів відсутності у контрагента
позивача спеціальної податкової
правосуб'єктності на момент укладення
і виконання описаного вище правочину,
зокрема того, що вказане підприємство
не було зареєстроване в якості
платника податку на додану вартість
або того, що його реєстрація платником
податку на додану вартість була
анульована в період укладення і
виконання спірного правочину. Відтак,
наявні в матеріалах справи копії
податкових накладних, на підставі яких
позивач сформував податковий кредит за
звітний період квітень, червень,
липень, жовтень-грудень 2011 року та
січень, березень, травень 2012 року,
відповідає вимогам, встановленим ст. 201
ПК України.

Також відповідачем не було надано до
суду належних доказів, які б свідчили
про відсутність у названого
підприємства умов для здійснення
господарської діяльності (відсутність
майна, складських приміщень,
обладнання та виробничих потужностей,
в т.ч. орендованих, а також трудових
ресурсів, тощо), в т.ч. із залученням
третіх осіб, на момент вчинення спірних
правочинів.

В силу п. 15.1 ст. 15 ПК України платниками
податків визнаються фізичні особи
(резиденти і нерезиденти України),
юридичні особи (резиденти і
нерезиденти України) та їх
відокремлені підрозділи, які мають,
одержують (передають) об'єкти
оподаткування або провадять
діяльність (операції), що є об'єктом
оподаткування згідно з цим Кодексом
або податковими законами, і на яких
покладено обов'язок із сплати податків
та зборів згідно з цим Кодексом.

Частиною другою ст. 61 Конституції
України встановлений індивідуальний
характер юридичної відповідальності.

Так, безпосередньо в Акті перевірки від
27.12.2013р. № 16807/26-54-22-03/33346372 не наведено
правову норму, в силу якої на платника
податку (Покупця) покладена
відповідальність за недекларування та
несплату податкових зобов'язань
платником податку-контрагентом
(Продавцем), шляхом позбавлення його
права на податковий кредит.

При цьому, чинне законодавство України
не ставить в залежність виникнення у
платника ПДВ права на податковий
кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання, зокрема, тим,
який не був постачальником товарів
(послуг), на вартість яких нарахований
ПДВ, що включений платником податку до
податкового кредиту. Аналогічна
правова позиція викладена в постанові
Верховного суду України від 31.01.2011 у
справі № 21-47а10.

Судом також враховуються рішення
Європейського суду з прав людини у
справах Інтерсплав проти України (2007
рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти
Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес
Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік,
заява № 6689/03), які відповідно до ч. 1 ст. 17
Закону України «Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав людини»
підлягають застосуванню судами як
джерела права, у яких визначено, що
платника податку не може бути
позбавлено права на бюджетне
відшкодування ПДВ за відсутності
доказів того, що його було залучено до
протиправної діяльності, пов'язаної з
незаконним отриманням бюджетного
відшкодування; при цьому платник ПДВ не
повинен нести відповідальність за
зловживання, вчинені його
постачальниками, якщо платник ПДВ не
знав про такі зловживання і не міг про
них знати.

Згідно правової позиції Вищого
адміністративного суду України,
викладеної в його ухвалі від 10.10.2012р. за
№ К-24491/10, «за умови не встановлення
податковим органом наявності
замкнутої схеми руху грошових коштів,
яка б могла свідчити про узгодженість
дій позивача та його постачальників по
ланцюгу для одержання Підприємством
незаконної податкової вигоди, останнє
не може зазнавати негативних наслідків
внаслідок діянь інших осіб, що
перебувають поза межами його впливу.
Поняття «добросовісний платник», яке
вживається у сфері податкових
правовідносин, не передбачає
виникнення у платника додаткового
обов'язку з контролю за дотриманням
його постачальниками правил
оподаткування, а сам платник не
наділений повноваженнями податкового
контролю для виконання функцій,
покладених на податкові органи, а тому
не може володіти інформацією відносно
виконання контрагентами податкових
зобов'язань».

Так, з тексту Акта перевірки позивача
не вбачається фактів недекларування та
несплати як ТОВ «Дресс-Код», так і його
контрагентом (за даними податкової
звітності) сум податку на додану
вартість за наслідками спірних
господарських операцій.

Також, в ході розгляду даної справи в
суді відповідачем не було пред'явлено
до суду будь-які належні докази
нікчемності правочину, укладеного між
ТОВ «Дресс-Код» і ТОВ «Авеста Трейд», а
також жодних достовірних
документальних доказів на
підтвердження фактів підписання
первинних документів не
уповноваженими на те особами.

В силу ч. 1 ст. 62 Конституції України
особа вважається невинуватою у
вчиненні злочину і не може бути піддана
кримінальному покаранню, доки її вину
не буде доведено в законному порядку і
встановлено обвинувальним вироком
суду. Аналогічну норму містить ч. 2 ст. 2
Кримінального кодексу України.

Доказами в адміністративному
судочинстві, за визначенням ч. 1 ст. 69
Кодексу адміністративного судочинства
України, є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

У відповідності до ч. 1, ч. 4 ст. 70 цього
Кодексу належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

При цьому, зокрема, у п. 18 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
06.11.2009р. № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» зазначено, що
при кваліфікації правочину за ст. 228
Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним,
тощо.

В Акті перевірки відповідача від
27.12.2013р. № 16807/26-54-22-03/33346372 відсутні
посилання безпосередньо на випадки
ухиляння підприємством ТОВ «Авеста
Трейд» від сплати податків та зборів,
визначення йому сум податкових
зобов'язань, винесення вироків
посадовим особам цього підприємства за
фактом ухиляння від сплати податків в
результаті конкретних господарських
операцій, або будь-які інші відомості,
які можуть бути визначені як підстави
та докази укладення сторонами спірного
правочину з метою неправомірного
отримання податкових вигод, а не
створення реальних правових наслідків
за таким правочином.

Під час судового розгляду даної справи
відповідачем також не було надано суду
жодних достовірних відомостей з
документальним підтвердженням про
притягнення до кримінальної
відповідальності або пред'явлення
обвинувачення посадовим особам ТОВ
«Дресс-Код» або його контрагенту - ТОВ
«Авеста Трейд», безпосередньо
відповідальних за укладення і
виконання спірного правочину, з
направленням матеріалів відповідних
кримінальних справ до суду, у скоєнні
злочинів, передбачених Кримінальним
кодексом України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми
процесуального права при розгляді
судом спору щодо правомірності рішень
органу державної податкової служби,
яким платнику податків донараховані
податкові зобов'язання чи відмовлено у
наданні податкових вигод, презумується
добросовісність платника податків,
якщо зазначеним органом не доведено
інше. Аналогічна правова позиція
викладена, зокрема, в ухвалах Вищого
адміністративного суду України від
04.03.2013 у справі № К/9991/2038/11, від 11.02.2013 у
справі № К/9991/66857/11 та від 10.12.2012 у справі
№ К/9991/26224/12.

З урахуванням того, що, по-перше, по
справі було встановлено реальне
здійснення господарських операцій та
їх зв'язок з господарською діяльністю
позивача, наявність належним чином
оформлених первинних документів,
податкових накладних, виданих
зареєстрованим платником податку на
додану вартість, по-друге, всупереч
наведеним вимогам відповідач як
суб'єкт владних повноважень не надав
суду достатніх беззаперечних доказів в
обґрунтування обставин, на яких
ґрунтуються його заперечення, і не
довів правомірності винесення ним
спірних податкових повідомлень-рішень,
податкової вимоги та рішення про опис
майна у податкову заставу, суд дійшов
висновку про протиправність
донарахування позивачу сум податку на
прибуток і податку на додану вартість
та застосування штрафних (фінансових)
санкцій спірними податковими
повідомленнями-рішеннями.

Крім того, відповідачем не було
доведено правомірність виставлення
податкової вимог та прийняття рішення
про опис майна у податкову заставу.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За таких обставин, виходячи з
системного аналізу положень
законодавства України та наданих
сторонами доказів, суд дійшов висновку
про необхідність на підставі ч. 2 ст. 11,
п. 1 ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного
судочинства України визнання
протиправними і скасування спірних у
справі податкових повідомлень-рішень
від 08 січня 2014 року № і № ,
податкової вимоги від 04 липня 2014 року №
6971-25 та рішення про опис майна у
податкову заставу від 25 липня 2014 року №
15663/10/26-54-25-24.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд присуджує з Державного бюджету
України на користь позивача фактично
здійснені та документально
підтверджені судові витрати в розмірі
467,00 грн.

Керуючись ст. 2, ст. 9, ст. 11, ст. ст. 69 - 71,
ст. 94, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 186, ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Дресс-Код» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
від 08 січня 2014 року № і № .

3. Визнати протиправною та скасувати
податкову вимогу Державної податкової
інспекції у Оболонському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві від 04 липня 2014 року № 6971-25.

4. Визнати протиправним та скасувати
рішення Державної податкової
інспекції у Оболонському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві про опис майна у податкову
заставу від 25 липня 2014 року №
15663/10/26-54-25-24.

5. Присудити з Державного бюджету на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дресс-Код»
(місцезнаходження: 04073, м. Київ,
Московський проспект, 8, код 33346372) 467
(чотириста шістдесят сім гривень) грн.
судового збору.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена за
правилами, встановленими в ст.ст. 185 - 187
Кодексу адміністративного судочинства
України відповідно.

Суддя
О.В. Дегтярьова