Справа № 2а-4804/11/2670
Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" грудня 2014 р. м. Київ
К/800/1485/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:
Чумаченко Т.А., Кравцова О.В.,
Сороки М.О., при секретарі:Головко О.В.,
за участю: представника позивача
представника відповідача прокурора
Никипорець І.Ф., Малько Т.В., Куліби
А.А.розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
фінансової інспекції в місті Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 19 липня 2012 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 13 грудня 2012
року у справі за позовом державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця» до
Державної фінансової інспекції в місті
Києві, третя особа: прокуратура міста
Києва, про визнання незаконними дії та
скасування вимог, -в с т а н о в и л
а:Державне територіально-галузеве
об'єднання «Південно-Західна
залізниця» звернулось до суду з
позовом до Державної фінансової
інспекції в місті Києві, третя особа:
прокуратура міста Києва, про визнання
незаконними дії та скасування вимог.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
19 липня 2012 року позов задоволено.

Визнано незаконними дії Державної
фінансової інспекції в місті Києві по
внесенню до акту ревізії
фінансово-господарської діяльності
державного територіально-галузевого
об'єднання «Південно-Західна
залізниця» від 04 березня 2011 року №08-30/347
висновків, що не підтверджуються
документально та суперечать чинному
законодавству, зокрема, що:

- в порушення вимог п. 66 Положення про
закупівлю товарів, робіт і послуг за
державні кошти, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 17 жовтня 2008 року №921 державним
територіально-галузевим об'єднанням
«Південно-Західна залізниця»
неправомірно укладено договір від 27
серпня 2009 року №ПЗ/Т-091601/НЮ із ЗАТ «Вик
Оил» у зв'язку з тим, що тендерні
пропозиції учасників ТОВ
«Укртрансюніон» та ТОВ «ТФК
«Укрнафтоторгсервіс» тендерний
комітет повинен був відхилити
відповідно до вимог тендерної
документації;

- в порушення вимог ст.ст. 629, 655, 662, 664, 671,
712 Цивільного кодексу України та умов
договору від 27 серпня 2009 року
№ПЗ/Т-091601/НЮ державним
територіально-галузевим об'єднанням
«Південно-Західна залізниця»
здійснено оплату за обладнання 2009 року
випуску («Система автоматизації і
приймання, зберігання та видачі
нафтопродуктів, контролю заправки
тепловозів та автомобільного
транспорту»), яке фактично не
поставлено постачальником ЗАТ «Вик
Оил», що призвело до нанесення збитків
державному територіально-галузевому
об'єднанню «Південно-Західна
залізниця» на загальну суму 2 000 000грн.

Скасовано вимогу від 24 березня 2011 року
№26-08-14-14/3142 про відображення в обліку
дебіторської заборгованості за
непоставлене обладнання в сумі 2 000 000
грн. та стягнення з постачальника ТОВ
«Вик Оил» коштів в сумі 2 000 000 грн.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 13 грудня 2012
року постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
19 липня 2012 року залишено без змін.

Не погоджуючись з постановленими у
справі рішеннями судів першої та
апеляційної інстанцій, Державна
фінансова інспекція в місті Києві
звернулась до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій посилається
на неправильне застосування судами
норм матеріального і процесуального
права, просить рішення судів
попередніх інстанцій скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді щодо
обставин, необхідних для ухвалення
рішення судом касаційної інстанції,
перевіривши доводи касаційної скарги,
правильність правової оцінки обставин
у справі та застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню за таких
підстав.

Судами встановлено, що на підставі
постанови Апеляційного суду м. Києва

від 10 лютого 2011 року та направлення від
14 лютого 2011 року №460 посадовою особою
Державної фінансової інспекції в місті
Києві проведено позапланову ревізію
фінансово-господарської діяльності
державного територіально-галузевого
об'єднання «Південно-Західна
залізниця» за період з 01 січня 2007 року
по 01 січня 2011 року.

За результатами проведеної ревізії
складено акт від 04 березня 2011 року, в
якому зазначено про порушення вимог
ст.ст. 629, 655, 662, 664, 671, 712 Цивільного
кодексу України та умов договору від 27
серпня 2009 року №ПЗ/Т-091601/НЮ, оскільки
державним територіально-галузевим
об'єднанням «Південно-Західна
залізниця» здійснено оплату за
обладнання 2009 року випуску («Система
автоматизації і приймання, зберігання
та видачі нафтопродуктів, контролю
заправки тепловозів та автомобільного
транспорту»), яке фактично не
поставлено постачальником ЗАТ «Вик
Оил», що призвело до нанесення збитків
державному територіально-галузевому
об'єднанню «Південно-Західна
залізниця» на загальну суму 2 000 000 грн.

Позивачем 18 березня 2011 року надано
заперечення на акт позапланової
ревізії.

На підставі акту ревізії від 04 березня
2011 року Державною фінансовою
інспекцією в місті Києві винесено
вимогу від 24 березня 2011 року №26-08-14-14/3142,
якою позивача зобов'язано відобразити
в обліку дебіторську заборгованість за
непоставлене обладнання в сумі 2 000 000
грн. та стягнути з постачальника (ТОВ
«Вик Оил») кошти в сумі 2 000 000 грн.

Не погоджуючись із висновками,
викладеними в акті ревізії від 04
березня 2011 року та винесеною
відповідачем вимогою від 24 березня 2011
року №26-08-14-14/3142, позивач оскаржив їх до
суду.

Задовольняючи позов, суди попередніх
інстанцій виходили з того, що при
включені висновків до акту ревізії та
винесенні оскаржуваної вимоги
відповідач діяв протиправно та
всупереч вимогам чинного
законодавства.

З таким висновком судів попередніх
інстанцій погодитись не можна з огляду
на таке.

Положеннями статті 19 Конституції
України визначено, що органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до статті 2 Закону України
«Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
головним завданням державної
контрольно-ревізійної служби є
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності в міністерствах та інших
органах виконавчої влади, в державних
фондах, у бюджетних установах і у
суб'єктів господарювання державного
сектору економіки, а також на
підприємствах і в організаціях, які
отримують (отримували в періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів та державних фондів або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), виконанням
місцевих бюджетів, розроблення
пропозицій щодо усунення виявлених
недоліків і порушень та запобігання їм
у подальшому.

Державний фінансовий контроль
реалізується державною
контрольно-ревізійною службою через
проведення державного фінансового
аудита, перевірки державних закупівель
та інспектування.

Згідно з пунктом 7 статті 10 Закону
України «Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні» Головному
контрольно-ревізійному управлінню
України, контрольно-ревізійним
управлінням в Республіці Крим,
областях, містах Києві і Севастополі,
контрольно-ревізійним підрозділам
(відділам, групам) у районах, містах і
районах у містах надається право
пред'являти керівникам та іншим
службовим особам підконтрольних
установ, що ревізуються, вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства з питань збереження і
використання державної власності та
фінансів, вилучати в судовому порядку
до бюджету виявлені ревізіями
приховані і занижені валютні та інші
платежі, ставити перед відповідними
органами питання про припинення
бюджетного фінансування і
кредитування, якщо отримані
підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства.

Пунктом 10 статті 10 Закону України «Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні»
Головному контрольно-ревізійному
управлінню України,
контрольно-ревізійним управлінням в
Республіці Крим, областях, містах Києві
і Севастополі, контрольно-ревізійним
підрозділам (відділам, групам) у
районах, містах і районах у містах
також надається право звертатися до
суду в інтересах держави, якщо
підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства з питань збереження і
використання активів.

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону
України «Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні» законні вимоги службових осіб
державної контрольно-ревізійної
служби є обов'язковими для виконання
службовими особами об'єктів, що
ревізуються.

Отже, відповідачу надана можливість
здійснювати контроль за використанням
коштів державного і місцевого бюджетів
та у разі виявлення порушень
законодавства пред'являти обов'язкові
до виконання вимоги щодо усунення
таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих
державі чи об'єкту контролю, орган
державного фінансового контролю має
право визначати їх розмір згідно з
методикою, затвердженою Кабінетом
Міністрів України, та звернутися до
суду в інтересах держави, якщо
підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового
контролю спрямована на корегування
роботи підконтрольної організації та
приведення її у відповідність із
вимогами законодавства і у цій частині
вона є обов'язковою до виконання. Що
стосується відшкодування виявлених
збитків, завданих державі чи об'єкту
контролю, то про їх наявність може бути
зазначено у вимозі, але вони не можуть
бути примусово стягнуті шляхом вимоги.
Такі збитки відшкодовуються у
добровільному порядку або шляхом
звернення до суду з відповідним
позовом.

Виходячи з наведеного, у органу
державного фінансового контролю
наявне право заявляти вимогу про
усунення порушень, виявлених у ході
перевірки підконтрольних установ, яка
обов'язкова до виконання лише в частині
усунення допущених порушень
законодавства і за допомогою якої
неможливо примусово стягнути виявлені
в ході перевірки збитки.

Так, оскаржуваною вимогою про усунення
порушень позивача зобов'язано
відобразити в обліку дебіторську
заборгованість за непоставлене
обладнання та стягнути з
постачальника кошти.

З огляду на те, що збитки стягуються у
судовому порядку за позовом органу
державного фінансового контролю,
правильність їх обчислення та
можливість повернення майна перевіряє
суд, який розглядає цей позов, а не за
поданням адміністративного позову
підконтрольної установи про визнання
вимоги протиправною.

Таким чином, позовні вимоги щодо
скасування вимоги Державної
фінансової інспекції в місті Києві від
24 березня 2011 року №26-08-14-14/3142
задоволенню не підлягають.

Крім того, колегія суддів не
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій про визнання
неправомірними дій Державної
фінансової інспекції в місті Києві
щодо внесення до акту ревізії окремих
висновків з огляду на таке.

Частиною 2 статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори, зокрема, спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності.

Відповідно до статті 13 Закону України
«Про державну контрольно-ревізійну
службу в Україні» дії або
бездіяльність службових осіб
державної контрольно-ревізійної
служби можуть бути оскаржені в
судовому або адміністративному
порядку.

Згідно з положеннями пункту 3 Порядку
проведення інспектування Державною
фінансовою інспекцією, її
територіальними органами акт ревізії -
документ, який складається особами, що
проводили ревізію, фіксує факт її
проведення та результати. Заперечення,
зауваження до акта ревізії (за їх
наявності) та висновки на них є
невід'ємною частиною акта.

Таким чином, акт перевірки є
узагальненим описом виявлених
перевіркою порушень, при цьому, дії
щодо включення до акту певних
висновків не встановлюють
відповідальність позивача, не змінюють
та не припиняють його прав та
обов'язків.

Отже, права позивача діями Державної
фінансової інспекції в місті Києві
щодо внесення до акту ревізії певних
висновків не порушені.

Такі висновки відповідають правовій
позиції, висловленій Верховним Судом
України у постановах від 10 вересня 2013
року №21-237а13 та від 28 жовтня 2014 року
№21-426а14, які згідно зі статтею 244-2
Кодексу адміністративного судочинства
України, є обов'язковими для всіх
суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правові акти, що містять
зазначені норми права, та для всіх
судів України.

Згідно зі статтею 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Зважаючи на те, що судами при розгляді
справи правильно та повно встановлені
фактичні обставини справи, однак при
прийнятті рішення допущені порушення
норм матеріального права, які в частині
призвели до помилки при постановленні
судових рішень, а також те, що у справі
не вимагається збирання або додаткова
перевірка доказів, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
дійшла висновку про доцільність
скасування постановлених у справі
рішень та ухвалення нового рішення у
справі про відмову у задоволенні
позову.

Керуючись статтями 220, 221, 229, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу Державної фінансової
інспекції в місті Києві задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 19 липня 2012 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 13 грудня 2012
року у справі за позовом державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця» до
Державної фінансової інспекції в місті
Києві, третя особа: прокуратура міста
Києва, про визнання незаконними дії та
скасування вимог - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у
задоволенні позову відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає, але
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, передбачених статтями 237 - 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: