Справа № 704/1435/12
Суддя: Савицька Н.В.
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року м. Львів
№ 876/508/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді:
Савицької Н.В.

суддів:
Костіва М.В., Шавеля Р.М.

за участю секретаря судового
засідання: Керод Х.І.

апелянта:
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
постанову Воловецького районного суду
Закарпатської області від 21.12.2012 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Воловецької районної ради
Закарпатської області про стягнення
коштів-

В С Т А Н О В И В:

19.09.2012 р. ОСОБА_1 звернувся в суд з
позовом до Воловецької районної ради
Закарпатської області про стягнення
майнової та моральної шкоди в розмірі
17700 грн., індексації, компенсації з
врахуванням індексу інфляції та 3 %
річних з простроченої суми середнього
заробітку за час вимушеного прогулу за
період із 20.10.2009 р. по 16.10.2010 р. в розмірі -
70643,10 грн.

Постановою Воловецького районного
суду Закарпатської області від 21.12.2012 р.
в позові відмовлено.

Не погодившись із даною постановою,
апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, покликаючись на те, що
постанова суду першої інстанції
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, вказану постанову
скасувати та ухвалити нову якою позов
задовольнити.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1
підтримав апеляційну скаргу з підстав
в ній зазначених.

Інші особи, які беруть участь у справі в
судове засідання на виклик суду не
з'явились хоча, належним чином були
повідомлені про час та місце розгляду
справи, що не перешкоджає розгляду
справи у їх відсутності відповідно до
ч.4 ст.196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасника процесу, дослідивши матеріали
справи, перевіривши доводи скарги,
законність і обґрунтованість
постанови суду, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення
виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того що
відсутні правові підстави для
стягнення з відповідача в користь
позивача вказаних сум.

Такі висновки суду на переконання
колегії суддів відповідають нормам
матеріального та процесуального права
і є правильними.

04.01.2011 року постановою Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області позов ОСОБА_1 до Воловецької
районної ради Закарпатської області
про стягнення середньомісячного
заробітку за час вимушеного прогулу
задоволено. Суд стягнув з Воловецької
районної ради Закарпатської області в
користь ОСОБА_1 середньомісячний
заробіток за час вимушеного прогулу за
період з 20.10.2009 р. по 16.10.2010 р. виходячи з
середнього заробітку за місяць в
розмірі - 8408,42 грн.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 29.09.2011 р.
вказане рішення залишене без змін.

Дане рішення виконане 21.03.2012 р., що
підтверджується платіжною вимогою від
21.03.2012 р.. (а.а. 27 )

Спір який виник між сторонами випливає
з трудових відносин з приводу
проходження позивачем публічної
служби та невиконання судового
рішення.

Відповідно до правової позиції
Верховного Суду України яка викладена
в постанові від 03.10.2012 р. в справі № 6-109
цс 12 у трудових правовідносин такі
поняття як зобов'язання, неустойка чи
інші санкції за невиконання
зобов'язання не застосовуються.

Колегія суддів вважає, вірними
висновки суду про відсутність підстав
для стягнення з відповідача в користь
позивача компенсації втрати частини
грошових доходів у зв'язку з порушенням
термінів їх виплати виходячи з
наступних підстав.

Порядок проведення компенсації
громадянам втрати частини заробітку в
зв'язку з порушенням строків виплати
регулюється Законом України «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати» ( далі Закон ) та Порядком
проведення компенсації громадянам
втрати частини грошових доходів у
зв'язку з порушенням термінів їх
виплати, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р.
№ 159. (далі Порядок )

Статтею 2 Закону передбачено, що
компенсація громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати (далі - компенсація)
провадиться у разі затримки на один і
більше календарних місяців виплати
доходів, нарахованих громадянам за
період починаючи з дня набрання
чинності цим Законом.

Отже, ст. 2 Закону, п. 3 Порядку визначено,
які доходи при порушенні термінів їх
виплат підлягають компенсації тобто,
отримані доходи які не носять разовий
характер.

Аналіз наведених норм матеріального
права дає підстави для висновку, що
оплата вимушеного прогулу носить
разовий характер а тому, компенсація на
вказану виплату не нараховується.

Відповідно до Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення» індексації підлягають
грошові доходи громадян, одержані ними
в гривнях на території України і які не
мають разового характеру.

В даному випадку, середньомісячний
заробіток за час вимушеного прогулу
має разовий характер і індексації не
підлягає. Тому, зважаючи на те, що
індексація суми середнього заробітку,
який нараховується за час вимушеного
прогулу вказаним нормативним не
передбачена, висновок суду першої
інстанції про відмову в цій частині
вимог є законним і обґрунтованим.

Вказаний висновок відповідає правовій
позиції Верховного Суду України, який
викладений в ухвалі від 06.07.2011 р.

Крім того, апеляційний суд вважає, що
вірними є висновки суду про те, що
позовні вимоги в частині стягнення
трьох відсотків річних та інфляційних
коштів до задоволення не підлягають з
огляду на наступне.

У відповідності до ч.1 ст.509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України
вказує, що боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, па
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Отже, посилання апелянта на положення
статті 623-625 Цивільного кодексу України
до правовідносин які виникли між
сторонами не застосовуються оскільки,
правовідносини щодо невиплати
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу за рішенням суду є ні
цивільними правовідносинами, ні
цивільно-правовим зобов'язанням по
своїй суті, а тому під дію статті 625
Цивільного кодексу України не
підпадають.

Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику проводиться у разі
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Апеляційний суд також вважає, що
вірними є висновки суду про
відсутність підстави для
відшкодування моральної та майнової
шкоди оскільки, ОСОБА_1 в порушення
вимог ст. 237-1 КЗпП України не довів та не
підтвердив жодними належними та
допустимими доказами ті обставини які
саме моральні страждання зазнав
позивач тощо.

У відповідності до вимог ст. 159 КАС
України, судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Із урахуванням викладеного колегія
суддів вважає, що постанова суду першої
інстанції є законною, доводи
апеляційної скарги зроблених судом
першої інстанції висновків не
спростовують і при ухваленні
оскарженого судового рішення порушень
норм матеріального та процесуального
права ним допущено не було тому,
відсутні підстави для скасування чи
зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 160, ст.195, ст.199, ст.205, ст.206,
ст.254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Воловецького
районного суду Закарпатської області
від 21.12.2012 року у справі за № 704/1435/12 -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів після
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий
Н.В. Савицька

Судді:
М.В. Костів

Р.М. Шавель