Справа № 813/1181/14
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 року
Справа №
876/4109/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.,

суддів:
Обрізка І.М., Левицької Н.Г.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в м. Дрогобичі та Дрогобицькому
районі Львівської області на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 11.03.2014 року
у справі за позовом управління
Пенсійного фонду України в м. Дрогобичі
та Дрогобицькому районі Львівської
області до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Дрогобицькому
районі Львівської області про
зобов'язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в
м. Дрогобичі та Дрогобицькому районі
Львівської області звернулося до суду
з позовною заявою до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Дрогобицькому
районі Львівської області, в якій
просить зобов'язати відповідача
включити в акт витрати на виплату
пенсій особам, які отримали каліцтво за
межами України за період з серпня по
грудень 2013 року в сумі 459 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
відповідачем необґрунтовано
відмовлено позивачу у включенні до
щомісячних актів звірки витрат по
особових справах потерпілих, яким
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок трудового каліцтва за період
з серпня по грудень 2013 року. При цьому,
відмову відповідач мотивує тим, що
нещасний випадок стався поза межами
України (на території країн СНД). Також,
позовна заява мотивована нормами
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», Угоди про гарантії
прав громадян держав-учасниць СНД в
галузі пенсійного забезпечення від
13.03.1992 року.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 11.03.2014 року
відмовлено в задоволенні позову з тих
підстав, що його не було пред'явлено у
встановленому законом порядку про
проведення відшкодування відповідачем
виплачених коштів, а вимоги про
зобов'язання підписання акту звірок не
можуть бути задоволені через наявність
спору між сторонами із цього приводу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач - Управління Пенсійного
фонду України в м. Дрогобичі та
Дрогобицькому районі Львівської
області подало апеляційну скаргу.
Вважає, що судом при постановленні
такого рішення порушено норми
матеріального (процесуального) права,
неповністю досліджені та неповністю
з'ясовані всі обставини справи, а тому
просить скасувати оскаржувану
постанову і прийняти нове рішення, яким
позовні вимоги задовольнити повністю.

При цьому апелянт обґрунтовує та
мотивує свої вимоги аналогічно
доводам, поданим в адміністративному
позові, зокрема тим, що судом не
враховано, що неможливо стягнути на
централізованому рівні суми не
включені в щомісячні акти звірки, які
складаються на територіальному рівні,
оскільки відповідно до Порядку
відшкодування ФССНВВПЗ Пенсійному
фонду України відшкодовує витрати на
виплату пенсій особам, які отримали
каліцтво за межами України за період з
серпня по грудень 2013 року в сумі 459,00
грн. згідно актів звірок, а на
центральний рівень передаються тільки
довідки про відшкодування Фондом
Пенсійному фонду витрат, а тому
помилково дійшов висновку, що
встановлене Порядком правило писання
акту звірки розрахунків розраховано на
відсутність спору й не регулює спірних
відносин, які виникли у даному випадку.

У відповідності до п. 1 ч.1 ст. 197 КАС
України вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами. Справу може бути вирішено
на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
необхідно відхилити з наступних
мотивів.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, колегія суддів
врахувала наступні обставини справи та
норми чинного законодавства.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування встановлено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до ст. 4 Основ в Україні
залежно від страхового випадку є такі
види загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням; медичне страхування;
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності; страхування на випадок
безробіття; пенсійне страхування; інші
види страхування, передбачені законами
України.

Відносини, що виникають за зазначеними
в частині першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

Згідно ст. 12 Основ спори, що виникають
із правовідносин за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, вирішуються в
судовому порядку, якщо законом не
встановлено досудовий порядок їх
розгляду.

Відповідно до п. 4 статті 25 Основ, за
страхуванням від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

У ч. 4 ст. 26 Основ встановлено, що якщо
після призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між страховиками
виник спір щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернулася застрахована особа.
При цьому неналежний страховик має
право звернутися до належного
страховика щодо відшкодування
понесених ним витрат.

Враховуючи те, що пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання є наслідком
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком,
тим, хто має надавати застрахованій
особі матеріальну допомогу чи
соціальні послуги, відповідно до ст. 25
Основ, є Фонд соціального страхування
від нещасних випадків.

Пунктом 2 ст. 7 ("Прикінцеві положення")
Закону "Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", який набрав чинності з
01.04.2001, встановлено, що фонд сплачує
страхові виплати та надає соціальні
послуги працівникам (членам їх сімей),
які потерпіли на виробництві до 01.04.2001,
з того часу, коли відповідні
підприємства передали в установленому
порядку фонду документи, що
підтверджують право цих працівників
(членів їх сімей) на такі страхові
виплати та соціальні послуги, або коли
таке право встановлено в судовому
порядку.

Потерпілі, документи яких не передані
до фонду, продовжують отримувати
належні виплати та соціальні послуги
від свого роботодавця, Пенсійного
фонду України та Фонду соціального
страхування України. При цьому кошти,
виплачені потерпілому
страхувальником, зараховуються фондом
у рахунок його страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, а між страховиками з
інших видів страхування і фондом у
подальшому відбуваються відповідні
розрахунки.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" від 23 вересня 1999 року №
1105-XIV, з наступними змінами та
доповненнями, в переліку соціальних
послуг та виплати, які здійснюються та
відшкодовуються Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України, є пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Частиною 2 ст. 24 Закону "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" закріплене аналогічне
правило - якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між Фондом соціального страхування від
нещасних випадків і страховиками з
інших видів соціального страхування
виникають спори щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернувся застрахований. При
цьому страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Сфера дії цього Закону поширюється на
таку категорію інвалідів, щодо
відшкодування витрат на виплату пенсій
яким виник спір.

За змістом ч. 2 ст. 2 зазначеного Закону
особи, право яких на отримання
відшкодування шкоди раніше було
встановлено згідно із законодавством
СРСР або законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

При цьому право на таке забезпечення,
яке встановлено в Україні, не залежить
від того, в якій із колишніх республік
СРСР стався нещасний випадок на
виробництві з застрахованою особою або
виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків.

Підпунктом "а" ст. 27 Закону "Про пенсійне
забезпечення" встановлено, що
громадянам України - переселенцям з
інших держав, які не працювали в
Україні, пенсії по інвалідності
внаслідок трудового каліцтва або
професійного захворювання
призначаються незалежно від стажу
роботи.

Відповідно до п. 3 розділу XI ("Прикінцеві
положення") Закону "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" відшкодування шкоди,
медична, професійна та соціальна
реабілітація провадяться Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків також зазначеним у ст. 8 цього
Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхові виплати і соціальні
послуги.

Абзацом 3 п. 3 розділу XI встановлено, що
уся заборгованість потерпілим на
виробництві та членам їх сімей, яким до
набрання чинності цим Законом
підприємства, установи та організації
не відшкодували матеріальної шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров'я,
виплачується цими підприємствами,
установами і організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника -
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків.

Таким чином, за змістом наведеної норми
обов'язок Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
відшкодувати потерпілим на
виробництві та членам їх сімей
матеріальну і моральну (немайнову)
шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я,
не залежить від того, чи сплачували
фонду страхові платежі підприємства,
що ліквідувалися, та на яких було
ушкоджено здоров'я потерпілого.

Із абз. 7 п. 3 розділу XI Фонд соціального
страхування від нещасних випадків є
правонаступником державного,
галузевих та регіональних фондів
охорони праці, передбачених ст. 21
Закону "Про охорону праці", які
ліквідуються.

Відповідно до ст. 1 Угоди про гарантії
прав громадян держав - учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
сфері пенсійного забезпечення від 13.03.92
року пенсійне забезпечення громадян
держав - учасниць даної угоди та членів
їх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають.

Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі
витрати, пов'язані зі здійсненням
пенсійного забезпечення за даною
угодою, несе держава, яка надає
забезпечення.

За змістом цієї норми взаємні
розрахунки між державами можуть
проводитися лише на підставі
двосторонніх договорів.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач у період з серпня 2013 року по
грудень 2013 року виплатив громадянам
суму пенсії по інвалідності в розмірі
459 грн та подав вказаний розмір
виплаченої пенсії до відшкодування
органами Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України.

З актів щомісячної звірки витрат по
особових справах потерпілих, яким
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві з серпня 2013 року по грудень
2013 року, вбачається, що відповідач не
прийняв до відшкодування витрати на
виплату пенсії по інвалідності
громадянам з тих підстав, що нещасний
випадок стався на поза межами України,
на території країн СНД.

Аналізуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив правову природу спірних
правовідносин та прийшов до вірного
висновку, що страховиком, який має
виплачувати пенсію по інвалідності
особі, яка стала інвалідом від
нещасного випадку на виробництві на
території колишніх республік СРСР, а в
разі виплати такої органами Пенсійного
фонду України - відшкодувати
останньому витрати, є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків.

Відмовляючи в задоволенні
адміністративного позову, суд першої
інстанції виходив з того, обраний у цій
справі спосіб захисту (відновлення)
порушеного права є таким, що не
відповідає змісту прав УПФ України
щодо відшкодування понесених ним
витрат.

З таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів погоджується
та зазначає.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі і в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Механізм відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку регулюється
Порядком відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженого
Постановою правління Пенсійного фонду
України та правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 04.03.2003 року.

За змістом п. 5 вказаного Порядку,
органи Пенсійного фонду щомісяця, до 10
числа міс наступного за звітним, на
підставі списку осіб, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втрато годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійно
захворювання, та списку померлих осіб і
осіб, знятих з обліку з інших причин,
які отримували пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, проводять з відділеннями
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в районах та
містах обласного значення звірку
витрат за особовими справами
потерпілих, складають акт щомісячної
звірки витрат за особовими справами
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, у якому визначають
загальну суму витрат, що підлягає
відшкодуванню, та до 15 числа місяця,
наступного за звітним, подають його
відповідно головним управлінням
Пенсійного фонду України і управлінням
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України.

Згідно п. 6 вказаного Порядку
передбачено, що головні управління
Пенсійного фонду та управління
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
підставі акта щомісячної звірки витрат
за особовими справами потерпілих,
узагальнюють і узгоджують довідку про
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника та до 20
числа місяця, наступного за звітним,
подають її відповідно до Пенсійного
фонду та Фонду соціального страхування
від нещасних випадків.

Згідно п. 2 вказаного Порядку, цей же
Порядок визначає механізм
відшкодування на централізованому
рівні Фондом соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України
Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності та пенсій у зв'язку із
втратою годувальника, які призначені
особам, що застраховані згідно із
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (крім осіб, зазначених
у пункті 2 статті 8 цього Закону), у тому
числі добровільно застраховані, та
потерпілим особам, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків.

Згідно п. 7 вказаного Порядку, Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на підставі довідки про
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, на
централізованому рівні до 25 числа
місяця, наступного за звітним,
перераховує відповідні кошти
Пенсійному фонду.

Головні управління Пенсійного фонду та
Управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на підставі акта щомісячної
звірки витрат, узагальнюють і
узгоджують довідку про відшкодування
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
Пенсійному фонду України витрат, які
відшкодуються на централізованому
рівні Фондом соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України
Пенсійному фонду України.

З наведених положень вбачається, що
сторони відповідно до вимог Порядку
позбавлені права на проведення
розрахунків на своєму рівні.

Відтак, у разі, якщо органи Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України відмовляються від
підписання актів щомісячної звірки
витрат, в тому числі включити в
щомісячні акти звірок витрат за
особовими справами пенсіонерів,
вказані спори мають вирішуватись у
судовому порядку, а не шляхом
пред'явлення вимог про підписання
актів звірки, а також включення до них
витрат. Порядок відшкодування не
врегульовує спірних відносин, які
виникли між сторонами, оскільки
встановлене ним правило підписання
актів звірки розрахунків передбачено
на відсутність спору.

Зважаючи на наведені обставини справи
та норми чинного законодавства,
колегія суддів вважає, що позивачем
обрано невірний спосіб захисту прав
позивача, що є окремою підставою для
відмови у задоволенні позову та
звертає увагу, що обраний позивачем у
цій справі спосіб захисту (відновлення)
порушеного права є таким, що не
відповідає змісту прав управління
Пенсійного фонду України щодо
відшкодування понесених витрат. У разі
відсутності згоди на підписання акта
звірки вимоги про відшкодування сум,
щодо яких між сторонами є розбіжності,
вирішуються в судах адміністративної
юрисдикції шляхом пред'явлення позову
про стягнення цих сум, а не шляхом вимог
про підписання актів звірки.

Таким чином, суд першої інстанції
правомірно дійшов висновку про відмову
в задоволенні позовних вимог про
зобов'язання включити в акт витрати на
виплату пенсій особам, які отримали
каліцтво за межами України за період з
серпня по грудень 2013 року в сумі 459 грн з
тих підстав, що між сторонами існує
спір із цього приводу.

За приписами ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього
Кодексу, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

В зв'язку з цим, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що суд першої
інстанції при вирішенні даної справи
всебічно, повно та об'єктивно встановив
обставини справи, дослідив та оцінив
всі докази, які містяться в матеріалах
справи та прийшов до вірного висновку.

З огляду на таке, наведені в
апеляційній скарзі доводи не
викликають сумнівів щодо правильності
висновків суду першої інстанції та
застосування норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, п.1 ч.1 ст.199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України,
суд апеляційної інстанції

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Дрогобичі
та Дрогобицькому районі Львівської
області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 11.03.2014 року
у справі №813/1181/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після надіслання копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий-суддя В.П.Сапіга

Судді:
І.М. Обрізко

Н.Г. Левицька