Справа № 9101/39100/2011
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2011-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2011 р. справа № 2а-1608/2010

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого судді:
Дадим Ю.М.

суддів: Нагорної Л.М.
Уханенка С.А.

розглянувши в письмовому
провадженні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Красногвардійському районі
м.Дніпропетровська на постанову
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська від 20 вересня 2010 року
у адміністративній справі за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Красногвардійському районі
м.Дніпропетровська про визнання
протиправними дій,-

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
20 вересня 2010 року позов було задоволено
частково. Визнано дії відповідача щодо
своєчасного перерахунку та виплати
основної та додаткової пенсії
неправомірними. Зобов'язано
відповідача здійснити відповідний
перерахунок та виплату основної та
додаткової пенсії позивачу з 01.07.2009
року. В решті позовних вимог було
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просив скасувати постанову суду,
оскільки вона винесена з порушенням
норм матеріального права та ухвалити
нову постанову по справі, якою
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Позивач в своїй апеляційній скарзі
просить скасувати постанову суду
першої інстанції в частині
незадоволених позовних вимог, та
постановити в цій частині нову
постанову ,якою задовольнити його
позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга відповідача не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанцій встановлено та
матеріалами справи підтверджується,
що позивач є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
та віднесений до 1 категорії осіб, є
інвалідом 2ї групи, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
одержує пенсію по інвалідності на
підставі статті 54 Закону № 796-ХІІ.

Частково задовольняючи позов , суд
першої інстанції правильно виходив з
того , що відповідач повинен провести
нарахування та виплату пенсій позивачу
виходячи з їх розмірів, встановлених
законами України «Про статус та
соціальний захист громадян , що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»та «Про статус ветеранів
війни,гарантії їх соціального
захисту», а не постановою Кабінету
Міністрів України від 26.07.1996 року №836 .

Статтею 49 Закону № 796-ХІІ передбачено,
що пенсії особам, віднесеним до
категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у
вигляді: а) державної пенсії; б)
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, яка призначається після
виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до частини 4 статті 54 цього
Закону (у редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин),
якою визначено підстави та умови
призначення державних пенсій особам,
віднесеним до категорії 1, та у зв'язку
із втратою годувальника, в усіх
випадках розміри пенсій для інвалідів 2
групи, щодо яких установлено зв'язок із
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими восьми мінімальних пенсій
за віком.

Згідно зі статтею 50 зазначеного Закону
особам, віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
зокрема інвалідам 3 групи - у розмірі 75
відсотків мінімальної пенсії за віком.
Як передбачено статтею 53 того самого
Закону, виплата додаткової пенсії
здійснюється повністю незалежно від
заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Правильним і таким , що відповідає
закону,є висновок суду,що позивач має
право на призначення пенсії у розмірі
не нижчому від 8 мінімальних пенсій за
віком,на щомісячну додаткову пенсію за
шкоду,заподіяну здоров'ю ,у розмірі 75
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є
визначальною для вирішення даного
спору, крім того , це право гарантується
ч.2 ст. 46 Конституції України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України ,закону України,міжнародному
договору,згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України,або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
, що при визначенні розміру пенсії
позивачеві застосуванню підлягають
статті 50 та 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а не
згадані вище постановив Кабінету
Міністрів України, які істотно
звужують обсяг встановлених законом
прав.

Суд першої інстанції правильно не взяв
до уваги посилання відповідача на те,що
порядок обчислення пенсії по
інвалідності,що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання ,і пенсії у
зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів
України, оскільки надання законодавцем
такого права Кабінету Міністрів
України не означає , що останній ,
встановлюючи такий порядок,може
допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача, встановлених цим же
Законом. Тобто Кабінет Міністрів
України повинен був встановити
зазначений порядок не порушуючи
положень цього Закону.

Зі статей 50 та 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
вбачається, що при визначенні розміру
пенсії та щомісячної додаткової пенсії
за шкоду,заподіяну здоров'ю, за основу
їх нарахування береться мінімальна
пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії зі віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ч.1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Таким чином, вихідним критерієм
розрахунку державної та додаткової
пенсій виступає мінімальна пенсія за
віком, розмір якої згідно зі статтею 28
Закону № 1058-ІV встановлюється в розмірі
визначеного законом прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

При вирішенні спору слід виходити із
загальних засад пріоритету законів над
підзаконними актами, тобто при
розрахунку пенсій, передбачених
статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ,
застосуванню підлягає розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, установлений
у законі про Державний бюджет України
на відповідний рік, з урахуванням якого
визначається мінімальний розмір
пенсії за віком.

Згідно з частиною 1 статті 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" від
09.07.2003, №1058-IV мінімальний розмір пенсії
за віком встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Задовольняючи позовні вимоги позивача
з 2009 року, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку, оскільки статтею 49
даного Закону визначені види пенсій,
які підлягають виплаті особам,
постраждалим внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС 1, 2, 3 та 4 категорій,
це зокрема, державна пенсія та
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, яка призначається після
виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до статті 50 цього Закону (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) особам,
віднесеним до категорії 1 постраждалих
від Чорнобильської катастрофи, які є
інвалідами 2-ї групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю у розмірі 75
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Частиною другою статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положеннями частини четвертої
статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру пенсій позивачеві
застосуванню підлягають статті 50 та 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не Постановою КМУ № 530
від 28.05.2008 року яка істотно звужує обсяг
встановлених законом прав.

За викладених обставин колегія суддів
не знаходить підстав для задоволення
апеляційної скарги Управління
Пенсійного фонду України в
Красногвардійському районі
м.Дніпропетровська.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, ст..205, 206 КАС
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Красногвардійському районі
м.Дніпропетровська - залишити без
задоволення.

Постанову Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
20 вересня 2010 року - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки, встановлені
статтею 212 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий:
Ю.М. Дадим

Суддя:
Л.М. Нагорна

Суддя:
С.А. Уханенко