Справа № 9101/31075/2012
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2013-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"09" квітня 2013 р. справа №
2а-0870/10466/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко
О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко
В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання
Чепурко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Пологівської міжрайонної державної
податкової інспекції Запорізької
області

на постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 14.12.2011 р. у
справі № 2а-0870/10466/11

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1

до Пологівської міжрайонної державної
податкової інспекції Запорізької
області

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,-

встановив:

У листопаді 2011 року позивач звернувся
до суду першої інстанції з позовом, в
якому просив скасувати податкове
повідомлення-рішення від 21 жовтня 2011
року № про визначення
податкового зобов'язання за платежем
земельний податок з фізичних осіб в
сумі 32 318 грн. 37 коп., у тому числі 25854 грн.
71 коп. за основним платежем та 6463 грн. 66
коп. за штрафними санкціями.

Постановою Запорізького
окружного адміністративного суду від
14.12.2011 р. позов задоволено. Постанова
мотивована, зокрема, тим, що позивач не
є платником податку за землю в
розумінні Закону України "Про плату за
землю", тому у відповідача відсутні
підстави для стягнення з позивача
земельного податку та застосування
штрафних за несплату цього податку.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач оскаржив
її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права, просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нову - про
відмову в задоволенні позову.

Позивач та відповідач, належним чином
повідомлені про дату, час та місце
розгляду справи, у судове засідання не
з'явилися, що не перешкоджає розгляду
справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах
справи, перевіривши в межах доводів
апеляційної скарги дотримання судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, апеляційний суд
дійшов висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
знайшло своє підтвердження під час
розгляду апеляційної скарги, що
позивач перебуває на обліку у
відповідача. До 31.12.2010 року позивач
перебував на спрощеній системі
оподаткування, а з 01.01.2011 року - на
загальній системі оподаткування.

15.01.2003 року ВАТ "Колгосп імені Чубаря" та
ФОП ОСОБА_1 укладений договір
купівлі-продажу цілісного майновий
комплекс цеху №3, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

06.04.2007 року МПБП "Авікон" та гр. ОСОБА_1
укладено договір купівлі-продажу
комплексу (нежитлові будівлі майнового
комплексу), який знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2.

На підставі наказу від 11.10.2011 року №567
та направлення від 11.10.2011 року №597 у
період з 11.10.2011 року по 17.10.2011 року
відповідачем проведено позапланову
перевірку позивача з питань дотримання
податкового законодавства.

Наказ про проведення перевірки від
11.10.2011 №567 та направлення на перевірку
від 11.10.2011 р. №597 позивач отримав
особисто 11.10.2011 року.

В ході перевірки відповідачем
встановлено порушення позивачем ст.ст.
2, 5 Закону України "Про плату за землю"
від 03.07.1992 р., в результаті чого занижено
суму земельного податку у період, що
перевірявся, на загальну суму 25854 грн. 71
коп., в тому числі: за 2008 рік - на суму в
розмірі 2362 грн. 11 коп.; за 2009 рік - на суму
в розмірі 9396 грн. 62 коп.; за 2010 рік - на
суму в розмірі 9950 грн. 10 коп.; за 2011 рік -
на суму в розмірі 4145 грн. 88 коп.

До вказаних висновків відповідач
прийшов на підставі того, що позивач, в
порушення ст.2 Закону України "Про плату
за землю", не сплачував податок на
земельні ділянки, що розташовані за
адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2. На думку
відповідача, позивач повинен був
сплачувати земельний податок за
фактичне користування цими земельними
ділянками, незалежно від того, чи є у
позивача документи, що посвідчують
право власності чи право постійного
користування, на ці земельні ділянки.

Позивач не був звільнений від сплати
земельного податку на час перебування
на спрощеній системі оподаткування
відповідно до ст. 6 Указу Президента
України "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва" від
03.07.1998 року та п.6 постанови Кабінету
Міністрів від 16.03.2000 року №507, оскільки
факт використання земельних ділянок у
підприємницькій діяльності не був
документально підтверджений.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем складено акт від 21.10.2011 р.
№380/1702/НОМЕР_1 "Про результати виїзної
позапланової документальної перевірки
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1
(реєстраційний номер облікової картки
НОМЕР_1) за період з 01 квітня 2009 року по 30
вересня 2011 року".

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 21.10.2011 р.
№, яким позивачу визначено
земельний податок з фізичних осіб за
основним платежем в сумі 25854 грн. 71 коп.
та за штрафними санкціями в сумі 6463 грн.
66 коп.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
неправомірність податкового
повідомлення-рішення відповідача від 21
жовтня 2011 року №.

Відповідно до статті 2 Закону України
"Про плату за землю" використання землі
в Україні є платним. Плата за землю
справляється у вигляді земельного
податку або орендної плати, що
визначається залежно від грошової
оцінки земель. Розміри податку за
земельні ділянки, грошову оцінку яких
не встановлено, визначаються до її
встановлення в порядку, визначеному
цим Законом. Власники земельних
ділянок, земельних часток (паїв) та
землекористувачі, крім орендарів та
інвесторів - учасників угоди про
розподіл продукції, сплачують
земельний податок. За земельні
ділянки, надані в оренду, справляється
орендна плата.

Об'єктом плати за землю є земельна
ділянка, а також земельна частка (пай),
яка перебуває у власності або
користуванні, у тому числі на умовах
оренди. Суб'єктом плати за землю
(платником) є власник земельної
ділянки, земельної частки (паю) і
землекористувач, у тому числі орендар.
(ст.5 Закону України "Про плату за землю")

З 01.01.2011 року Закон України "Про плату за
землю" втратив чинність та набув
чинності Податковий кодекс України.

Відповідно до ст.269 Податкового кодексу
України платниками податку є:

- власники земельних ділянок, земельних
часток (паїв);

- землекористувачі.

Об'єктами оподаткування є:

- земельні ділянки, які перебувають у
власності або користуванні;

- земельні частки (паї), які перебувають
у власності.(ст.270 Податкового кодексу
України)

Відповідно до пп.14.1.73. п. 14.1. ст.14
Податкового кодексу України
землекористувачі - юридичні та фізичні
особи (резиденти і нерезиденти), яким
відповідно до закону надані у
користування земельні ділянки
державної та комунальної власності, у
тому числі на умовах оренди.

Власники земельних ділянок - юридичні
та фізичні особи (резиденти і
нерезиденти), які відповідно до закону
набули права власності на землю в
Україні, а також територіальні громади
та держава щодо земель комунальної та
державної власності відповідно
(пп.14.1.34. п. 14.1. ст.14 Податкового кодексу
України).

Згідно ст.377 Цивільною кодексу України
до особи, яка набула право власності на
житловий будинок (крім
багатоквартирного), будівлю або
споруду переходить право власності,
право користування на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового речення в обсязі та
на умовах, встановлених для
попереднього землевласника
(землекористувача).

Статтею 120 Земельного кодексу України
визначено, що у разі набуття права
власності на жилий будинок, будівлю або
споруду, що перебувають у власності,
користуванні іншої особи, припиняється
право власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.
Також, якщо жилий будинок, будівля або
споруда розміщені на земельній
ділянці, що перебуває у користуванні,
то в разі набуття права власності на ці
об'єкти до набувача переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені, на тих самих
умовах і в тому ж обсязі, що були у
попереднього землекористувача.

Відповідно до п. 287.6. ст.287 Податкового
кодексу України при переході права
власності на будівлю, споруду (їх
частину) податок за земельні ділянки,
на яких розташовані такі будівлі,
споруди (їх частини), з урахуванням
прибудинкової території сплачується
на загальних підставах з дати
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно.

Отже, позивач є платником податку за
землю в розумінні Закону України "Про
плату за землю" та Податкового кодексу
України.

Відповідно до статті 6 "Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва" суб'єкт малого
підприємництва, який сплачує єдиний
податок, не є платником податку за
землю.

Суб'єкт малого підприємництва, який
згідно з абзацом п'ятим частини першої
статті 6 не є платником плати (податку)
за землю, звільняється від плати
(податку) за землю лише за земельні
ділянки, які використовуються ним для
провадження підприємницької
діяльності (п. 6 постанови Кабінету
Міністрів України від 16.03.2000 р. №507).

Фактичне використання земельних
ділянок у господарській діяльності
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями: договору №ПР/ДН-3-08/НДдч
від 18.06.2008 року, накладних №49401034, №52355976,
№52535249, довідки від 25.11.0211 р. №2815.

До 31.12.2010 року позивач перебував на
спрощеній системі оподаткування.

Відповідно до ст.18 Закону України "Про
плату за землю", чинної у 2008-2009 рр.,
перегляд неправильно нарахованого
податку, стягнення або повернення його
платнику допускаються не більш як за
два попередні роки. Отже, відповідач не
мав права здійснювати перевірку
позивача щодо сплати земельного
податку за використання земельних
ділянок у 2008-2009 рр.

Отже, у відповідача були відсутні
підстави для нарахування позивачу
земельного податку та штрафних санкцій
за 2008-2009 рр.

Відповідно до ст.285 Податкового кодексу
України базовим податковим (звітним)
періодом для плати за землю є
календарний рік. Базовий податковий
(звітний) рік починається 1 січня і
закінчується 31 грудня того ж року.

Податкове зобов'язання щодо плати за
землю, визначене у податковій
декларації на поточний рік,
сплачується рівними частками
власниками та землекористувачами
земельних ділянок за
місцезнаходженням земельної ділянки
за податковий період, який дорівнює
календарному місяцю, щомісяця протягом
30 календарних днів, що настають за
останнім календарним днем податкового
(звітного) місяця. (п.287.3. ст. 287
Податкового кодексу України)

Податкове зобов'язання з плати за
землю, визначене у новій звітній
податковій декларації, у тому числі за
нововідведені земельні ділянки,
сплачується власниками та
землекористувачами земельних ділянок
за місцезнаходженням земельної
ділянки за податковий період, який
дорівнює календарному місяцю, щомісяця
протягом 30 календарних днів, що
настають за останнім календарним днем
податкового (звітного) місяця. (287.4. ст.
287 Податкового кодексу України)

Відповідно до акту перевірки позивачу
визначено заборгованість зі сплати
земельного податку за весь 2011 рік,
проте, на час перевірки та прийняття
оскарженого податкового
повідомлення-рішення № від 21
жовтня 2011 року, зазначений податковий
період ще не сплив, тому висновок
відповідача про збільшення суми
земельного податку за основним
платежем та нарахування штрафних
санкцій за цей період є передчасними.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про неправомірність
податкового повідомлення-рішення
відповідача № від 21 жовтня 2011
року.

З матеріалів справи вбачається, що суд
першої інстанції невірно застосував
норми матеріального права, проте
прийшов до правильного висновку по
суті рішення; доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду
першої інстанції, а тому відповідно до
ч.2 ст.200 КАС України постанову слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Пологівської
міжрайонної державної податкової
інспекції Запорізької області
залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 14.12.2011 р. у
справі № 2а-0870/10466/11 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України в
порядку та строки, визначені ст. 212
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
О.М. Панченко

Суддя:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун