Справа № 809/3649/14
Суддя: Лучко О.О.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

809/3649/14

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2014 р. Справа № 809/3649/14

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Лучко О.О., розглянувши у порядку скороченого провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Коломийської об’єднаної Державної податкової інспекції ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області до Приватного підприємства “Громадська служба безпеки” про припинення юридичної особи,-

ВСТАНОВИВ:

28.08.2014 року Коломийська об’єднана Державна податкова інспекція ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області (далі – Коломийська оДПІ) звернулася до суду з адміністративним позовом до Приватного підприємства “Громадська служба безпеки” (далі – ПП “Громадська служба безпеки”) про припинення підприємницької діяльності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис про відсутність юридичної особи Приватного підприємства “Громадська служба безпеки” за місцезнаходженням, що у відповідності до частини 2 статті 38 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців», є підставою для припинення юридичної особи.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.183-2 КАС України судом 11.11.2014 року винесено ухвалу про відкриття скороченого провадження по даній адміністративній справі, яку разом із копією позовної заяви та доданими до неї документів направлено відповідачу для подання заперечення або заяви про визнання позову.

19.11.2014 року документи, які надсилалися відповідачу, повернулися до суду з відміткою "Укрпошти" – “за зазначеною адресою не значиться”, хоча виклик здійснювався за адресою, зазначеною в ЄДРПОУ. Згідно із правилами ч.4 ст.33 КАС України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх поштової адреси судовий виклик або судове повідомлення надсилаються: юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи. Заперечення проти позову чи заява про визнання позову від відповідача на адресу суду у строки, передбачені ст.183-2 КАС України, не надходили.

Згідно із п.3 ч.5 ст.183-2 КАС України справа повинна бути розглянута у порядку скороченого провадження не пізніше трьох днів - у разі якщо протягом семи днів з дня закінчення строку, передбаченого частиною третьою цієї статті, до суду не надійшло заперечення відповідача та за умови, що справа не розглядається судом за місцезнаходженням відповідача.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, судом встановлено, що Приватне підприємство “Громадська служба безпеки” 12.03.2007 року зареєстрована Реєстраційною службою Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області як юридична особа та взята на облік ДПІ як платник податків та зборів (а.с.6-8).

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи та підтверджується довідкою позивача №191/250 від 30.09.2014 року, що станом на момент звернення позивача з даним адміністративним позовом до суду у відповідача заборгованості до бюджету немає. (а.с. 9).

Відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб - підприємців регулює Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців».

Відповідно частини 1 статті 4 цього Закону державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців – засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Стаття 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців» визначає, що місцезнаходження юридичної особи – адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені (далі - виконавчий орган).

Згідно частини 1 статті 5 вказаного Закону державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців проводиться державним реєстратором за місцезнаходженням юридичної особи або за місцем проживання фізичної особи - підприємця.

Згідно частини 2 статті 38 зазначеного Закону підставами для постановлення судового рішення щодо припинення юридичної особи, що не пов'язано з банкрутством юридичної особи, крім інших підстав, є: неподання протягом року органам доходів і зборів податкових декларацій, документів фінансової звітності відповідно до закону; наявність в Єдиному державному реєстрі запису про відсутність юридичної особи за вказаним її місцезнаходженням.

Відповідно до статті 62 глави 5, статей 63 - 68 глави 6 розділу II, пункту 133.3 статті 133, пунктів 153.13, 153.14 статті 153 розділу III, пункту 335.2 статті 335 розділу XVIII Податкового кодексу України та підпункту 64 пункту 4 Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого Указом Президента України від 08.04.2011 № 446, Наказом Міністерства фінансів України за №1588 від 09.12.2011 року затверджено Порядок обліку платників податків і зборів (далі по тексту Порядок).

Цей Порядок розроблений відповідно до Податкового кодексу України з метою використання єдиної раціональної методики обліку платників податків і зборів у контролюючих органах.

Відповідно до пункту 1.4 Порядку, з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання осіб (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об'єктів оподаткування або об'єктів, які пов'язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).

Платник податків зобов'язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцями обліку, повідомляти про всі об'єкти оподаткування і об'єкти, пов'язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку.

Відповідно до пункту 12.1 Розділу ХІІ Порядку обліку платників податків і зборів з метою більш повного обліку платників податків – юридичних осіб або фізичних осіб - підприємців, унеможливлення отримання юридичними особами або фізичними особами - підприємцями неконтрольованих доходів підрозділи контролюючих органів, до функцій яких належить ведення обліку платників податків, повинні забезпечувати систематичний контроль за повнотою та своєчасністю взяття на облік юридичних осіб або фізичних осіб - підприємців контролюючими органами після здійснення їх державної реєстрації, реорганізації та внесення змін до Єдиного державного реєстру чи установчих документів.

Згідно пункту 12.2 Порядку підрозділи контролюючого органу стосовно платників податків, якими не подано у встановлені законом терміни податкових декларацій (звітів, розрахунків), у порядку, передбаченому законодавством, самостійно визначають суму грошового зобов'язання, проводять роботу з узгодження грошового зобов'язання та інші заходи; стосовно платників податків, які мають податковий борг, у порядку, передбаченому законодавством, здійснюють заходи з погашення податкового боргу.

У рамках проведення цих заходів, а також при призначенні чи проведенні будь-якого виду перевірки платника податків чи при виконанні інших службових обов'язків працівниками контролюючих органів здійснюється або може здійснюватись перевірка місцезнаходження (місця проживання) платника податків. За наслідками перевірки складається акт перевірки місцезнаходження платника податків. Якщо встановлено відсутність платника податків за його місцезнаходженням (місцем проживання), то проводиться робота із з'ясування фактичного місця розташування (місцезнаходження, місця проживання) платника податків, відповідальних та пов'язаних осіб.

Відповідно пункту 12.3 Порядку у разі неможливості вручення платнику податків довідки, свідоцтва, листа чи будь-якого іншого документа, надісланого контролюючим органом, у зв'язку з відсутністю платника податків за місцезнаходженням (місцем проживання) замість акта перевірки місцезнаходження (місця проживання) платника податків оформляється довідка про неможливість вручення документа платнику податків із зазначенням причин та додаванням відповідних документів (за наявності). Заміна акта довідкою не проводиться, якщо іншими нормативно-правовими актами передбачено складання акта.

Акт перевірки місцезнаходження платника податків або довідка про неможливість вручення документа платнику податків не складається працівниками контролюючих органів, якщо до Єдиного державного реєстру внесено запис про відсутність платника податків за місцезнаходженням.

Щодо кожного платника податків, стосовно якого виявлена відсутність його за місцезнаходженням (місцем проживання) та не з'ясоване його фактичне місцезнаходження (місце проживання), підрозділ контролюючого органу, який з'ясував зазначений факт, готує та передає підрозділам податкової міліції запит на встановлення місцезнаходження (місця проживання) платника податків за встановленою формою (пункту 12.4 Порядку).

Пунктом 12.5 Порядку встановлено, якщо за результатами заходів щодо встановлення фактичного місцезнаходження юридичної особи підрозділами податкової міліції буде підтверджено відсутність такої особи за місцезнаходженням або встановлено, що фактичне місцезнаходження юридичної особи не відповідає зареєстрованому місцезнаходженню, керівник (заступник керівника) контролюючого органу приймає рішення про надсилання до відповідного державного реєстратора повідомлення про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням за формою № 18-ОПП (додаток 24) для вжиття заходів, передбачених частиною дванадцятою статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців».

Частиною 11 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців» передбачено, що юридична особа зобов'язана подавати (надсилати) щороку протягом місяця, що настає за датою державної реєстрації, починаючи з наступного року, державному реєстратору для підтвердження відомостей про юридичну особу реєстраційну картку про підтвердження відомостей про юридичну особу.

Відповідно до частини 12 статті 19 даного Закону у разі ненадходження в установлений частиною одинадцятою цієї статті строк реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу державний реєстратор зобов'язаний надіслати поштовим відправленням протягом п'яти робочих днів з дати, встановленої для подання реєстраційної картки, юридичній особі повідомлення щодо необхідності подання державному реєстратору зазначеної реєстраційної картки.

У разі неподання юридичною особою протягом місяця з дати надходження їй відповідного повідомлення реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу державний реєстратор повинен внести до Єдиного державного реєстру запис про відсутність підтвердження зазначених відомостей датою, яка встановлена для чергового подання реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу (частина 14 статті 19 Закону).

Якщо державному реєстратору повернуто поштове відправлення, державний реєстратор повинен внести до Єдиного державного реєстру запис про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням (абзац 2 частини 14 статті 19 Закону).

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Статтею 19-1 Податкового кодексу України визначені функції контролюючих органів, серед яких, контролюючі органи контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов’язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів.

Статтею 20 Податкового кодексу України встановлені права контролюючих органів, згідно із підпунктом 20.1.37 пункту 20.1 якої, серед іншого, передбачене право контролюючого органу звертатися до суду щодо припинення юридичної особи та припинення фізичною особою - підприємцем підприємницької діяльності та/або про визнання недійсними установчих (засновницьких) документів суб’єктів господарювання.

Відповідно до статті 62 Податкового кодексу України податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Стаття 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців» визначає компетенцію центрального органу виконавчої влади, що реалізую державну політику у сфері державної реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до частини 1 статті 7 вказаного Закону центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців здійснює державний нагляд за дотриманням законодавства у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Згідно пункту 67.2 статті 67 Податкового кодексу України контролюючі органи в установленому законом порядку мають право звертатися до суду про винесення судового рішення щодо: припинення юридичних осіб або підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців; відміни державної реєстрації припинення юридичних осіб або підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців; скасування державної реєстрації змін до установчих документів.

Відповідно до пункту 67.3 статті 67 Податкового кодексу України порядок зняття з обліку у контролюючих органах юридичних осіб, їх відокремлених підрозділів та самозайнятих осіб встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Як наслідок, нормами законодавства не передбачено надання контролюючому органу (податковому органу) повноважень щодо контролю за дотримання законодавства у сфері державної реєстрації юридичної та фізичної особи-підприємця, в тому числі контролю за достовірністю даних, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а тому контролюючі органи, у випадках встановлення факту відсутності юридичної особи за місцем реєстрації вправі здійснювати заходи щодо з’ясування обставин вказаного факту та повідомляти про це державного реєстратора.

Аналізуючи зазначені положення нормативно-правових актів, суд приходить до висновку, що до компетенції позивача не віднесено контроль за дотримання законодавства у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, і, як наслідок, контролюючий орган не уповноважений звертатися до суду з вимогами про припинення юридичної особи з підстав наявності в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запису про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням.

Відповідні позовні вимоги можуть пред’являтися іншими державними органами, уповноваженими здійснювати контроль за відповідними видами господарської діяльності.

Позивач же наділений правом звертатися до суду з вимоги про припинення юридичної особи з підстав, передбачених абзацом 5 частини 2 статті 38 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців» - за неподання протягом року органам доходів і зборів податкових декларації, документів фінансової звітності, оскільки контроль за своєчасним поданням яких покладено на контролюючі органи – органи державної податкової служби.

Відтак позовні вимоги є безпідставними, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст.ст. 2, 8-14, 86, 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч.9 ст.183-2 КАС України постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 КАС України, апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Відповідно до ст.183-2 КАС України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, ухвала суду апеляційної інстанції по такій справі є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: Лучко О.О.