Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/94829/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Титенко М.
П.,

за участю:

представника відповідача Орлової М. Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у місті Полтаві

на постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 09 червня 2011
року

та постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 24 листопада 2011 року

та касаційну скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2

на постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 24 листопада 2011 року

у справі № 2а-1670/3278/11

за позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у
місті Полтаві

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2
(далі - позивач) звернувся до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у місті Полтаві (далі -
відповідач) про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень від 30 березня 2011
року №/0 та №/0 (в редакції
заяви про зменшення позовних вимог від
12 травня 2011 року).

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 09 червня 2011
року позов задоволено. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення ДПІ у м. Полтаві
№, №/0 від 30 березня 2011 року.
Стягнуто з державного бюджету на
користь фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 судові витрати у вигляді
судового збору в розмірі 3,40 грн.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 24 листопада
2011 року скасовано постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 24 листопада
2011 року та прийнято нову постанову,
якою позов задоволено частково.
Скасоване податкове
повідомлення-рішення ДПІ у м. Полтаві
№/0 від 30 березня 2011 року в частині
донарахування ОСОБА_2 податку з доходів
фізичних осіб на суму 2107,20 грн. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В касаційній скарзі фізична особа -
підприємець ОСОБА_2, посилаючись на
порушення судом апеляційної інстанції
норм процесуального та матеріального
права, просить скасувати постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 24 листопада
2011 року в частині відмови у задоволенні
позовних вимог та залишити в силі
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 09 червня 2011
року.

В касаційній скарзі ДПІ у м. Полтаві,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
процесуального та матеріального права,
просить скасувати постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 09 червня 2011
року в та постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 24 листопада 2011 року в частині
задоволених позовних вимог і ухвалити
нове судове рішення, яким у задоволенні
позовним вимог відмовити в повному
обсязі.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення присутнього у судовому
засіданні представника відповідача,
перевіривши доводи касаційних скарг
щодо дотримання правильності
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційні скарги не
підлягають задоволенню, з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

ДПІ у м. Полтаві була проведена планова
виїзна документальна перевірку
фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 з
питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2010
року, за результатами якої складений
акт №1581/1703/НОМЕР_1 від 04 березня 2011 року.

За висновками акта перевірки,
позивачем були порушені, серед іншого,
вимоги: підпункту 4.2.8 пункту 4.2 статті 4,
пунктів 9.1, 9.12 статті 9, пункту 19.1 статті
19 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб», статті 13
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян»,
статті 1 Указу Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва», в результаті чого
підприємцю визначене податкове
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності за 2008, 2009
роки у загальному розмірі 9817,85 грн., у
тому числі: за 2008 рік - 4068,90 грн., за 2009
рік - 5748,95 грн.; пункту 9.8 статті 9 Закону
України «Про податок на додану
вартість», внаслідок чого підлягає
збільшенню податкове зобов'язання з
податок на додану вартість за 2009 рік на
загальну суму 31411,00 грн.,у тому числі: за
січень 2009 року - 3368,00 грн., за лютий 2009
року - 4242,00 грн., за березень 2009 року -
2328,00 грн., за квітень 2009 року - 1921,00 грн.,
за травень 2009 року - 2343,00 грн., за червень
2009 року - 2473,00 грн., за липень 2009 року -
2148,00 грн., за серпень 2009 року - 670,00 грн.,
за вересень 2009 року - 821,00 грн., за
жовтень 2009 року - 4289,00 грн., за листопад
2009 року - 5574,00 грн., за грудень 2009 року -
1234,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано,
що позивач, як платник єдиного податку,
при визначенні обсягу виручки від
реалізації продукції враховував лише
розмір належної йому комісійної
винагороди, а не весь обсяг отриманих
коштів від продажу товарів, що
суперечить вимогам статті 1 Указу
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» та свідчить про
перевищення в 2008 році (а саме - 04 серпня
2008 року) законодавчо визначеного
обсягу виручки на 325516,12 грн., що є
підставою для переходу на загальну
систему оподаткування та
донарахування податкових зобов'язань з
податку з доходів фізичних осіб в сумі
4068,90 грн. за 2008 рік, в сумі 5748,95 грн. за 2009
рік. Крім того, в акті перевірки
зазначено, що у зв'язку з відсутністю у
позивача права перебувати в 2009 році на
спрощеній системі оподаткування,
відсутнє й право на анулювання
свідоцтва платника податку на додану
вартість (№ 76900377, виданого 14 жовтня 2005
року) з 15 січня 2009 року, у зв'язку з чим
підлягає донарахуванню податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість за 2009 рік в розмірі 31411,00 грн.

30 березня 2011 року ДПІ у м. Полтаві на
підставі вказаного акта перевірки
прийняла податкове
повідомлення-рішення №/0, яким на
підставі підпункту 54.3.2 пункту 54.3
статті 54, статті 123 Податкового кодексу
України збільшила фізичній особі -
підприємцю ОСОБА_2 суму грошового
зобов'язання за платежем: податок з
доходів фізичних осіб на 9817,85 грн. - за
основним платежем.

30 березня 2011 року ДПІ у м. Полтаві на
підставі вказаного акта перевірки
прийняла податкове
повідомлення-рішення №/0, яким на
підставі підпункту 54.3.2 пункту 54.3
статті 54, статті 123 Податкового кодексу
України збільшила фізичній особі -
підприємцю ОСОБА_2 суму грошового
зобов'язання за платежем: податок на
додану вартість на 39263,75 грн., у тому
числі: 31411,00 грн. - за основним платежем,
7852,75 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, виходив з того, що
відповідачем не доведена правильність
збільшення позивачеві грошових
зобов'язань з податку з доходів
фізичних осіб у розмірі 9817,85 грн., а
скасування анулювання платника
податку на додану вартість потребує
дотримання певної процедури та не
відбувається автоматично, з огляду на
що збільшення позивачу грошових
зобов'язань з податку на додану
вартість є протиправним.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
частково задовольняючи позов, виходив
з того, що враховуючи допущене
перевищення граничного обсягу виручки
від здійснення підприємницької
діяльності, що дозволяє перебувати на
спрощеній системі оподаткування,
позивач, починаючи з 01 жовтня 2008 року,
повинен був перейти на загальну
систему оподаткування та, відповідно,
сплачувати податкові зобов'язання з
встановлених законодавством податків
та зборів (обов'язкових платежів), а
допущена податковим органом
арифметична помилка при визначенні
суми чистого доходу в 2009 році є лише
підставою для часткового скасування
податкового повідомлення-рішення в
частині донарахування податку з
доходів фізичних осіб в сумі 2107,20 грн.
Також, суд виходив з того, що
підприємцем був перевищений
встановлений підпунктом 2.3.1 пункту 2.3
статті 2 Закону України «Про податок на
додану вартість» граничний обсяг
оподатковуваних операцій, з огляду на
що з 15 січня 2009 року він повинен був
знову зареєструватися як платник
податку на додану вартість.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду апеляційної інстанції,
з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
було встановлено судами попередніх
інстанцій, фізична особа - підприємець
ОСОБА_2 в охопленому перевіркою періоді
здійснював підприємницьку діяльність
за спрощеною системою оподаткування
шляхом отримання свідоцтва про сплату
єдиного податку.

Відповідно до статті 5 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) у разі
порушення вимог, установлених статтею 1
цього Указу, платник єдиного податку
повинен перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності,
починаючи з наступного звітного
періоду (кварталу). Суб'єкти малого
підприємництва несуть
відповідальність за правильність
обчислення, своєчасність подання
розрахунків та сплати сум єдиного
податку згідно із законодавством
України.

У той же час, Указ Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) не містить
положень, які б регулювали питання
оподаткування сум, що перевищують
граничний розмір, встановлений
законодавцем.

Згідно положень пункту 22.10 статті 22
Прикінцевих положень Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
(в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин), до
набрання чинності спеціальним законом
з питань оподаткування фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької дальності,
діє розділ IV Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян», який
застосовується з урахуванням положень
пункту 9.12 статті 9 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб».

Відповідно до підпункту 9.12.1 пункту 9.12
статті 9 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) оподаткування доходів,
отриманих фізичною особою від продажу
нею товарів (надання послуг, виконання
робіт) у межах її підприємницької
діяльності без створення юридичної
особи, а також фізичною особою, яка
сплачує ринковий збір, здійснюється за
правилами, встановленими спеціальним
законодавством з цих питань, з
урахуванням норм цього пункту.

Підпунктом 9.12.2 пункту 9.12 статті 9
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що якщо
фізична особа - суб'єкт підприємницької
діяльності або фізична особа, яка
сплачує ринковий збір, отримує інші
доходи, ніж визначені у підпункті 9.12.1
цього пункту, то такі доходи
оподатковуються за загальними
правилами, встановленими цим Законом
для платників податку, що не є такими
суб'єктами підприємницької діяльності.

Положеннями частини 1 статті 13 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) встановлено, що
оподаткуванню підлягають доходи
громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Відповідно до частини 2 статті 13
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин)
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

Частиною 3 статті 13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин) визначено, що до складу
витрат, безпосередньо пов'язаних з
одержанням доходів, належать витрати,
які включаються до складу валових
витрат виробництва (обігу) або
підлягають амортизації згідно з
Законом України «Про оподаткування
прибутку підприємств».

У відповідності до пункту 5.1. статті 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті
5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) до складу валових
витрат включаються суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Виходячи з наведених вище правових
норм, оподатковуваним доходом
вважається сукупний чистий доход,
тобто різниця між валовим доходом
(виручки у грошовій та натуральній
формі) i документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з
одержанням доходу.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції дійшов правомірного
висновку, що оподаткування доходів,
отриманих платником єдиного податку з
порушенням умов перебування на
спрощеній системі оподаткування (з 04
серпня 2008 року), повинно здійснюватись
із застосуванням правил загальної
системи оподаткування, встановлених,
зокрема, Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин), з урахуванням
загальних принципів оподаткування,
закріплених Конституцією України та
Законом України «Про систему
оподаткування» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин).

При цьому колегія суддів вважає
обґрунтованим висновок суду
апеляційної інстанції про допущення
податковим органом арифметичної
помилки при обчисленні суми чистого
доходу, отриманого позивачем в 2009 році,
який дорівнює 24278,34 грн., з огляду на що
сума сплаченого з нього податку з
доходів фізичних осіб складає 3641,75 грн.,
внаслідок чого податкове
повідомлення-рішення №/0 від 30
березня 2011 року має бути визнане
протиправним та скасоване виключно в
частині безпідставно донарахованої
суми податкового зобов'язання в
розмірі 2107,20 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та
було встановлено судами попередніх
інстанцій, з 14 жовтня 2008 року позивач
був зареєстрованим платником податку
на додану вартість, проте за його
заявою, поданою у грудні 2008 року,
реєстрацію в якості платника податку
на додану вартість було анульовано 15
січня 2009 року на підставі підпункту «в»
пункту 9.8 статті 9 Закону України «Про
податок на додану вартість», якою
обумовлено, що реєстрація діє до дати
її анулювання, яка відбувається у
випадках, якщо особа, зареєстрована як
платник податку, реєструється як
платник єдиного податку або стає
суб'єктом інших спрощених систем
оподаткування, які визначають
особливий порядок нарахування чи
сплати податку на додану вартість,
відмінний від тих, що встановлені цим
Законом, чи звільняють таку особу від
сплати цього податку за рішенням суду
або з будь-яких інших причин.

Вказана норма кореспондується з
положеннями статті 6 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), яким
передбачено, що суб'єкт малого
підприємництва, який сплачує єдиний
податок, не є платником, зокрема,
податку на додану вартість.

Згідно з абзацом 11 пункту 9.8 статті 9
Закону України «Про податок на додану
вартість» (у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
податковий орган не може відмовити в
анулюванні реєстрації у разі існування
підстав, визначених у підпунктах
«а»-«б» цього пункту, та зобов'язаний
прийняти самостійне рішення про
анулювання реєстрації на підставах,
визначених у підпунктах «в»-«г» цього
пункту.

З аналізу наведених норм вбачається, що
передумовою застосування підпункту
«в» пункту 9.8 статті 9 Закону України
«Про податок на додану вартість» в
якості підстави для анулювання
реєстрації платника податку на додану
вартість є перехід суб'єкта
господарювання на здійснення
діяльності за спрощеною системою
оподаткування та дотримання ним певних
умов відповідного режиму, у тому числі
щодо граничного обсягу виручки.

Проте, колегія суддів погоджується з
твердженням суду апеляційної
інстанції про те, що у даному випадку
фізична особа - підприємець ОСОБА_2 не
мав права перебувати на спрощеній
системі оподаткування в 2009 році, у
зв'язку з чим правові підстави для
анулювання його реєстрації в якості
платника податку на додану вартість
були відсутні.

Крім того, відповідно до підпункту 2.3.1
пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про
податок на додану вартість» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) особа підлягає
обов'язковій реєстрації як платник
податку у разі коли загальна сума від
здійснення операцій з поставки товарів
(послуг), у тому числі з використанням
локальної або глобальної комп'ютерної
мережі, що підлягають оподаткуванню
згідно з цим Законом, нарахована
(сплачена, надана) такій особі або в
рахунок зобов'язань третім особам,
протягом останніх дванадцяти
календарних місяців сукупно перевищує
300 000 гривень (без урахування податку на
додану вартість).

Згідно з пунктом 9.3 статті 9 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
особи, які підпадають під визначення
пункту 2.3 статті 2 цього Закону,
зобов'язані зареєструватися як платник
податку у податковому органі за їх
місцезнаходженням (місцем проживання).

Абзацами 2-4 пункту 9.4 статті 9 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
передбачено, що якщо обсяг
оподатковуваних операцій особи
протягом звітного податкового періоду
перевищує суму, визначену підпунктом
2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не
більше ніж у два рази, така

особа зобов'язана надіслати
податковому органу заяву про
реєстрацію протягом двадцяти
календарних днів, наступних за таким
звітним податковим періодом. Якщо
особа укладає одну чи більше
цивільно-правових угод (договорів),
унаслідок виконання яких планується
здійснення оподатковуваних операцій,
обсяг яких перевищуватиме протягом
звітного податкового періоду у два чи
більше разів суму, визначену
підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього
Закону, то така особа зобов'язана
зареєструватися як платник цього
податку до кінця такого звітного
податкового періоду. Особа, що не
надсилає таку заяву у таких випадках та
у такі строки, несе відповідальність за
ненарахування або несплату цього

податку на рівні зареєстрованого
платника без права нарахування
податкового кредиту та отримання
бюджетного відшкодування.

Системний аналіз наведених норм
законодавства дозволяє дійти висновку,
що до моменту перевищення платником
єдиного податку граничного обсягу
виручки, визначеного у статті 1
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) положення Закону
України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин) щодо
оподаткування поставок товару (послуг)
не можуть поширюватися на такого
платника. З моменту перевищення обсягу
виручки, визначеного у статті 1 Указу,
починають розповсюджуватись положення
Закону України «Про податок на додану
вартість», зокрема підпункт 2.3.1 пункту
2.3 статті 2 Закону щодо підстав для
обов'язкової реєстрації платником
податку.

Таким чином, за підтвердження факту
перевищення позивачем встановленого
підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
граничного обсягу оподатковуваних
операцій після переходу на загальну
систему оподаткування, з досягненням
якого пов'язується обов'язок
зареєструватись платником податку на
додану вартість та з його сплати,
визначення податкових зобов'язань з
податку на додану вартість є
обгрунтованим.

За таких обставин, визначення
позивачеві суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість за 2009 рік в
розмірі 31411,00 грн. є правомірним, у
зв'язку з чим колегія суддів вважає
обґрунтованим висновок суду
апеляційної інстанції про відсутність
правових підстав для визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 30
березня 2011 року №/0.

Доводи касаційних скарг викладеного не
спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга ДПІ у м. Полтаві та касаційна
скарга фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 підлягають залишенню без
задоволення, а постанова Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 24 листопада 2011 року підлягає
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у місті Полтаві та касаційну
скаргу фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 залишити без задоволення, а
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 24 листопада
2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна