Справа № 2а-4097/12/1470
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2014 р.м.ОдесаСправа №
2а-4097/12/1470

Категорія: 9.2.1 Головуючий в 1 інстанції:
Мельник О.М.

Одеський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого - судді Бойка А.В.,

суддів: Танасогло
Т.М.,

Яковлєва
О.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у Заводському районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області на постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 17 травня 2013
року по справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної
податкової інспекції у Заводському
районі м. Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області про скасування податкового
повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

31.07.2012р. фізична особа-підприємець
ОСОБА_2 звернулася до суду першої
інстанції з адміністративним позовом
до Державної податкової інспекції у
Заводському районі м. Миколаєва
Миколаївської області Державної
податкової служби (правонаступником
якої є Державна податкова інспекція у
Заводському районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області) про скасування
податкового повідомлення-рішення від 16
липня 2012 року №, яким до позивача
застосовано штрафні (фінансові)
санкції в сумі 5121 грн. за порушення п.1,
п.12 ст.3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг».

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 17.05.2013р.
адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 задоволено
частково.

Визнано протиправним та скасовано
прийняте Державною податковою
інспекцією у Заводському районі м.
Миколаєва Миколаївської області
Державної податкової служби податкове
повідомлення-рішення № від
16.07.2012р. на суму 5120 грн.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, 20.05.2013р. Державна
податкова інспекція у Заводському
районі м. Миколаєва Миколаївської
області Державної податкової служби
подала апеляційну скаргу на вказану
постанову суду.

В своїй скарзі апелянт посилається на
те, що порушення позивачем вимог п.1, п.12
ст.3 Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» підтверджено
матеріалами справи, а оскаржувана
постанова ухвалена з порушенням норм
матеріального права та без повного
з'ясування всіх обставин, що мають
значення для справи.

Податковий орган вважає, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення прийнято
обґрунтовано та скасуванню не
підлягає.

На підставі викладеного, ставиться
питання про скасування постанови
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 17.05.2013р. та
постановлення нової про відмову у
задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_2

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС
України суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть учать у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів суду апеляційної
інстанції зазначає наступне:

З матеріалів справи вбачається, що 19
травня 2012 року Державною податковою
інспекцією у Заводському районі м.
Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області
була проведена фактична перевірка
дотримання порядку здійснення
платниками податків розрахункових
операцій, ведення касових операцій,
наявності ліцензій, патентів, свідоцтв,
у тому числі свідоцтв про державну
реєстрацію, виробництва та обігу
підакцизних товарів суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_2.

За результатами вказаної перевірки
складено акт від 25.05.2012 року
№0107/14/00/22/НОМЕР_1, на підставі якого
16.07.2012 року Державною податковою
інспекцією у Заводському районі м.
Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області
винесено податкове
повідомлення-рішення №, яким до
позивача застосовано штрафні
(фінансові) санкції в сумі 5121 грн. за
порушення п.1, п.12 ст.3 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг».

В ході зазначеної перевірки органами
податкової служби, серед іншого,
встановлено порушення ФОП ОСОБА_2 п.1,
п.12 ст.3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», а саме - в порушення зазначених
норм Закону фізичною
особою-підприємцем не проведено
розрахункову операцію через
реєстратор розрахункових операцій на
суму 31 грн., а також не обліковано
товари за місцем їх реалізації на суму
2560 грн.

Задовольняючи частково позов ФОП
ОСОБА_2 про скасування податкового
повідомлення-рішення від 16 липня 2012
року №, суд першої інстанції
дійшов висновку про необґрунтованість
доводів податкового органу про
порушення позивачем п.12 ст.3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», оскільки жодним
нормативно-правовим актом не
зобов'язано фізичну особу-підприємця
платника податків вести облік товарних
запасів на складах та/або за місцем їх
реалізації, здійснювати продаж лише
тих товарів, які відображені в такому
обліку.

На підставі ч.1 ст.195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
постанову суду від 17 травня 2013 року в
межах вимог апеляційної скарги
податкової інспекції, тобто в частині
вимог, які задоволено оскаржуваним
судовим рішенням.

Колегією суддів встановлено, що в 2012
році ФОП ОСОБА_2 перебувала на
загальній системі оподаткування

Як зазначалось вище, актом перевірки
від 25.05.2012 року №0107/14/00/22/НОМЕР_1,
зафіксовано здійснення ФОП ОСОБА_2
реалізації товарів, які не обліковані у
встановленому порядку на суму 2560 грн.
за ціною реалізації. Первинні
документи щодо обліку товарних запасів
в ході перевірки не надавались.

Відповідно до вимог п.12 ст.3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» суб'єкти
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані вести
у порядку, встановленому
законодавством, облік товарних запасів
на складах та/або за місцем їх
реалізації, здійснювати продаж лише
тих товарів, які відображені в такому
обліку, за винятком продажу товарів
особами, які відповідно до
законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку обсягів реалізованих товарів
(наданих послуг).

Згідно зі статтею 6 зазначеного Закону
облік товарних запасів фізичною
особою-суб'єктом підприємницької
діяльності ведеться у порядку,
визначеному чинним законодавством, а
юридичною особою (її філією,
відділенням, іншим відокремленим
підрозділом) - у порядку, визначеному
відповідним національним положенням
(стандартом) бухгалтерського обліку.
Облік ведеться з урахуванням
особливостей, встановлених для
суб'єктів малого підприємництва.
Обов'язок із ведення обліку товарних
запасів не застосовується до осіб, які
відповідно до законодавства
оподатковуються за правилами, що не
передбачають ведення обліку придбаних
або проданих товарів.

Аналіз наведених вище норм дає
підстави вважати, що обов'язок ведення
обліку товарних запасів не міг бути
покладений на фізичних
осіб-підприємців, які здійснювали
підприємницьку діяльність за
спрощеною системою оподаткування
відповідно до Указу Президента України
від 03 липня 1998 року №727/98 «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» (чинного на час
виникнення спірних відносин).

Натомість фізичні особи-підприємці,
які перебували на загальній системі
оподаткування, відповідно до вимог
пункту 12 статті 3 та статті 6 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» були зобов'язані
вести облік товарних запасів у порядку,
визначеному чинним законодавством.

Такий зміст правового регулювання
відповідає правовій позиції
Верховного Суду України, висловленій
ним у постанові від 11.06.2013р. у справі
№21-147а13.

Згідно зі ст. 244-2 КАС України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Статтею ст.20 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» передбачено, що до суб'єктів
господарювання, що здійснюють
реалізацію товарів, які не обліковані у
встановленому порядку, застосовується
фінансова санкція у розмірі подвійної
вартості необлікованих товарів, які не
обліковані за місцем реалізації та
зберігання, за цінами реалізації, але
не менше десяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів
приходить до висновку, що оскільки ФОП
ОСОБА_2 в 2012 році перебувала на
загальній системі оподаткування, тому
вона повинна була вести облік товарних
запасів за місцем реалізації товарів у
відповідності до вимог п.12 ст.3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг». Як наслідок,
застосування до позивача, на підставі
ст.20 вказаного Закону, податковим
повідомленням-рішенням № від
16.07.2012р., штрафних санкцій на суму 5120
грн. за порушення п.12 ст.3 цього Закону є
правильним.

Оскільки судом апеляційної інстанції
встановлено правомірність
застосування до позивача штрафних
санкцій за порушення п.12 ст.3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», а висновки
Миколаївського окружного
адміністративного суду про наявність
підстав для застосування штрафних
санкцій за порушення п.1 ст.3 вказаного
Закону позивачем не оскаржено, тому
позов ФОП ОСОБА_2 задоволенню не
підлягає.

Під час розгляду справи судом першої
інстанції не повно з'ясовано обставини
справи, а також порушено норми
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, у
зв'язку з чим, постановлене судове
рішення на підставі ст.202 КАС України
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позову ФОП ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 184, 185, 196, 198, 202, 205, 207, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Заводському
районі м.Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області задовольнити.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 17 травня 2013
року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у
задоволенні адміністративного позову
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили відповідно до ст. 254 КАС
України та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий: Бойко А.В.

Судді: Танасогло Т.М.

Яковлєв О.В.