Справа № 9101/38225/2011
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2011-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2011 р. справа № 2а-2240/11

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого судді:
Сафронової С.В.

суддів: Поплавського
В.Ю. Чепурнова Д.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу
Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська від 15 лютого 2011 року

у адміністративній справі № 2а-2240/11 за
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Виконавчого комітету Заводської
районної ради м.Дніпродзержинська
Дніпропетровської області про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії,-

В с т а н о в и л а :

15 лютого 2011 року ОСОБА_1 подав до суду
адміністративний позов в якому просить
поновити пропущений строк звернення до
суду за захистом порушених прав,
визнати протиправною бездіяльність
Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Заводської районної ради м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області та зобов'язати відповідача
здійснити перерахунок щорічної
компенсації на оздоровлення
передбаченої ст.48 Закону України «Про
статус та соціальний Захист осіб, які
постраждали в наслідок Чорнобильської
катастрофи»з 2008 - 2010 роки у розмірі 9970,00
грн. .

Ухвалою Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська від 15 лютого 2011 року
адміністративний позов ОСОБА_1 про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії
залишено без розгляду.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою
позивач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати ухвалу суду в
цій частині та прийняти нове рішення
яким задовольнити його вимоги по суті,
тобто: визнати протиправною
бездіяльність Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Заводської
районної ради м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області та
зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок щорічної компенсації на
оздоровлення передбаченої ст.48 Закону
України «Про статус та соціальний
Захист осіб, які постраждали в наслідок
Чорнобильської катастрофи»за період з
2008 - 2010 роки.

Розглянувши доводи апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, судова колегія
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.99 КАС України,
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом порушених прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналась або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ст.100 КАС України,
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Позивач звернувся із позовною заявою
до суду 15.02.2011 року, хоча про порушене
право позивачу було відомо ще відразу
після отримання нарахованих та
виплачених відповідачем у 2008-2010 роках
щорічної разової грошової допомоги на
оздоровлення. Наведене свідчить про
подання позову у цій справі після
закінчення визначеного ст.99 КАС
України шестимісячного строку.

На обґрунтування поважності причини
пропуску строку звернення до суду за
захистом своїх прав, позивач зазначає,
що про порушене право він дізнався лише
24 січня 2010 року з письмової відповіді
відповідача на його звернення про
перерахунок та сплати недоотриманих
ним коштів допомоги за 2008-2010 роки.

Разом з тим, судова колегія звертає
увагу на те, що позивач не був
позбавлений права звернутися до суду
за захистом своїх інтересів у
визначений законом строк у період 2008-2010
років, однак, таким правом він не
скористався, а тому судова колегія
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції правомірно залишено позовні
вимоги ОСОБА_1 за період 2008 -2010 років без
розгляду.

Посилання позивача в апеляційній
скарзі на вимоги ст. 256 та ст.257
Цивільного кодексу України, якими
встановлено позовну давність
тривалістю у три роки, та на положення
ч.2 ст. 1 ЦК України -є помилковим
розумінням норм матеріального та
процесуального права, якими
регулюються спірні правовідносини,
оскільки предметом спору у цій справі
є правовідносини, що виникли у сфері
публічно правових відносин від
порушень прав з боку суб'єкта владних
повноважень, а не захист цивільних прав
позивача.

В апеляційній скарзі позивач правильно
навів зміст статті 99 та 100 КАСУ, якими
встановлено шестимісячний строк
звернення до суду з адміністративним
позовом та визначено наслідки
пропущення цього строку, але у той же
час, позивач безпідставно вважає
початком перебігу строку звернення до
суду з позовом у цій справі -саме дату
відповіді відповідача на його
звернення - 24.01.2010 року, оскільки
відповідач своїми відповідями вводив
його в оману стосовно розміру виплати
одноразової допомоги на оздоровлення.

Проте, Закони та інші
нормативно-правові акти і судові
рішення є доступними для ознайомлення
всіма громадянами, і можливість
обізнаності людини про те чи інше
положення законодавства залежить
виключно від бажання такої людини.

Таким чином, судова колегія
погоджується з доводами суду першої
інстанції про те, що позивач про
порушення своїх прав, якщо він вважав
їх порушеними, повинен був дізнатися ще
під час отримання щорічної разової
грошової допомоги на оздоровлення у
розмірі меншому ніж це визначено
Законом ще у 2008 році, 2009 році та 2010 році.

За вищенаведених обставин судова
колегія вважає, що посилання позивача
на свою правову необізнаність -не може
бути визнана поважною причиною
пропуску позивачем строку звернення до
суду і підставою для захисту його прав
за період поза межами визначеного КАСУ
шестимісячного строку звернення до
суду.

Доводи апеляційної скарги позивача про
те, що існування строку звернення до
суду з адміністративним позовом не
може впливати на захист його прав,
оскільки це право закріплено та
гарантовано ст.6 КАС України і ст.8
Конституції України - не спростовує
законих та обґрунтованих висновків
суду першої інстанції, оскільки КАСУ,
тобто спеціальним нормативним актом що
регулює спірні правовідносини, чітко
визначені не лише права позивача, а й
його обов'язки, одним з яких і є
дотримання визначеного законом строку
звернення до суду з захистом своїх
прав, а недотримання вказаного
обов'язку тягне за собою негативні
наслідки для позивача, що визначені у
статті 100 КАСУ.

Безпідставними є доводи апеляційної
скарги позивача щодо умови для відмови
у задоволені позови лише при
наполяганні на цьому однієї із сторін
під час розгляду справи, оскільки КАСУ
в новій редакції, чинній з 30.07.2010 року
вказаної умови не містить, а навпаки
покладає на суд обов'язок перевіряти це
питання під час вирішення про
можливість відкриття провадження у
справі за відсутності підстав, які
цьому перешкоджають (ст.ст.107,108 КАСУ).

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції вважає рішення суду першої
інстанції таким, що ухвалене при
правильному встановленні обставин
справи та з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
тому відповідно до ст.200 КАС України не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги, та для скасування
ухвали суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.199, ст.200, ст.205, ст.206
КАС України, суд,

У х в а л и в :

У задоволені апеляційної скарги ОСОБА_1
-відмовити.

Ухвалу Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська від 15 лютого 2011 року
-залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо вона не була подана у встановлені
строки.

Ухвала апеляційного адміністративного
суду набирає законної сили протягом
п'яти днів з дня її постановлення та
може бути оскаржена в порядку та
строки, передбачені ст.212 КАС України

Головуючий:
С.В. Сафронова

Суддя:
В.Ю. Поплавський

Суддя:
Д.В. Чепурнов