Справа № 2-а-8896/11
Суддя: Орєхов О. І.
Дата ухвалення: 2012-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2012 року Ворошиловський
районний суд м. Донецька у складі:

головуючого - судді Орєхова О.І.

при секретарі –Шендері Л.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Донецьку
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_4
комунальних ресурсів Донецької
міської ради про визнання дій
неправомірними та спонукання вчинити
певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_3
звернулися до суду з адмінінстративним
позовом до ОСОБА_4 комунальних ресурсів
Донецької міської ради про визнання
дій неправомірними та спонукання
вчинити певні дії, посилаючись на
наступні обставини.

Вона, ОСОБА_1, є основним наймачем
квартири 11 в домі 99 по вул. Федька в м.
Донецьку. Крім неї у вказаній квартирі
зареєстровані: моя донька -ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та онучка - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2. У квартипі ми мешкаємо на
підставі ордеру, виданого виконкомом
Пролетарської районної ради народних
депутатів міста Донецька 13.01.2006р.

ОСОБА_2 у 2010 році приватизувала
квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 42,4
кв.м., тобто використала своє право на
приватизацію житла у повному обсязі.

З метою приватизації квартири 11 в домі
99 по вул. Федька в м. Донецьку вона 19
травня 2011 року звернулася до органу
приватизації - ОСОБА_4 комунальних
ресурсів Донецької міської ради із
заявою на приватизацію житла.

Листом № 04-664 від 15.06.2011р. у задоволенні
заяви їй було відмовлено на підставі
того, що зареєстрована у квартирі
ОСОБА_2 своє право на приватизацію вже
використала, а передача квартири у
власність двом членам сім"ї (що
займають лише 2/3 частини квартири)
неможлива. Також відповідач у своєму
листі вказує, що розгляне заяву на
приватизацію лише 2/3 квартири у разі
розділу особових рахунків, 1/3 частина
квартири при цьому має належати до
комунальної власності територіальної
громади.

Вважають дії відповідача незаконними
та такими, що порушують її права з
огляду на наступне.

Згідно ст. 5 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду»право на приватизацію квартир
(будинків) державного житлового фонду з
використанням житлових чеків
одержують громадяни України, які
постійно проживають в цих квартирах
(будинках) або перебували на обліку
потребуючих поліпшення житлових умов
до введення в дію цього Закону. Кожний
громадянин України має право
приватизувати займане ним житло
безоплатно в межах номінальної
вартості житлового чеку або з
частковою доплатою один раз.

Тобто оскільки вона, ОСОБА_1,
та її онучка, ОСОБА_3, своє право на
приватизацію житла не використали,
зареєстровані та постійно проживають у
квартирі, вони відповідно до
вищенаведених норм Закону мають право
на приватизацію цієї квартири.

Що стосується її доньки, ОСОБА_2, вона
хоча і проживає у квартирі разом із
ними, однак своє право на приватизацію
використала, тобто не може повторно
приватизувати будь-яку іншу квартиру, в
тому числі і ту, в якій зареєстрована і
проживає.

При цьому частина 10 статті 8 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду»зазначає, що органи
приватизації не мають права відмовити
мешканцям квартир (будинків) у
приватизації займаного ними житла, за
винятком випадків, передбачених
пунктом 2 статті 2 цього Закону, а саме
не підлягають приватизації: квартири -
музеї; квартири (будинки), розташовані
на території закритих військових
поселень, підприємств, установ і
організацій, природних та біосферних
заповідників, національних парків,
ботанічних садів, дендрологічних,
зоологічних, регіональних ландшафтних
парків, парків - пам'ятників
садово-паркового мистецтва,
історико-культурних заповідників,
музеїв-заповідників; кімнати в
гуртожитках; квартири (будинки), які
перебувають у аварійному стані;
квартири, віднесені у встановленому
порядку до числа службових, а також
квартири, розташовані в зоні
безумовного (обов'язкового) відселення,
забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС.

Тобто, перелік підстав для відмови в
приватизації квартири є вичерпним і
розширеному тлумаченню не підлягає.

Приватизація лише частини квартири,
при цьому щоб інша частина належала до
комунальної власності територіальної
громади, як це пропонує відповідач,
також законодавством України не
передбачено.

Просили суд визнати протиправними дії
ОСОБА_4 комунальних ресурсів Донецької
міської ради щодо відмови у
приватизації квартири, зобов'язати
ОСОБА_4 комунальних ресурсів Донецької
міської Ради прийняти рішення про
передачу квартири 11 в домі 99 по вул.
Федька в м. Донецьку у власність ОСОБА_1
та ОСОБА_3.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не
з»явилася, представник позивача
ОСОБА_5, яка діє на підставі договору
про надання правової допомоги від
30.11.2011 року надала до суду заяву, в якій
просила суд розглянути справу у її
відсутність у зв»язку із зайнятістю у
іншому процесі та на задоволені
позовних вимог наполягала.

Позивач ОСОБА_2, яка діє в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_3 в судове
засідання не з»явилася, надала до суду
заяву про розгляд справи у її
відсутність, на задоволенні позовних
вимог наполягала.

Відповідач ОСОБА_4 комунальних
ресурсів Донецької міської ради в
судове засідання не з»явився, про час
та місце слухання справи повідомлений
належним чином, про що в матеріалах
справи свідчить поштове повідомлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України
адмінінстративна має бути розглянута і
вирішена протягом розумного строку,
але не більше місяця з дня відкриття
провадження у справі, якщо інше не
встановлено цим Кодексом. Справи щодо
прийняття громадян на публічну службу,
її проходження, звільнення з публічної
служби розглядаються та вирішуються
протягом розумного строку, але не
більше двадцяти днів з дня відкриття
провадження у справі.

Ухвалою суду від 12 грудня 2011 року
відкрито провадження в
адміністративній справі за позовною
заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 комунальних
ресурсів Донецької міської ради про
визнання дій неправомірними та
спонукання вчинити певні дії.

Отже, з дня відкриття провадження
пройшло більш трьох місяців.

Відповідачем не надано до суду жодного
доказу, щодо неможливості надати
повноважного представника в судове
засідання, у зв»язку з чим утворюється
тягонина по справі, тому, суд вважає, за
можливим розглянути справу на підставі
наявних в матеріалах справи
документів.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1,
ОСОБА_2, яка діє в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_3 підлягють
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС
України, кожна особа має право в
порядку, встановленому цим кодексом
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Таким чином, основною умовою судового
захисту є порушення суб'єктивного
права або охоронюваного законом
інтересу особи.

Пунктом 1 статті 18 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що місцевим загальним
судам як адміністративним судам
підсудні адміністративні справи, у
яких однією зі сторін є орган чи
посадова особа місцевого
самоврядування, посадова чи службова
особа органу місцевого самоврядування,
крім тих, які підсудні окружним
адміністративним судам.

Відповідно до статті 104 Кодексу
адміністративного судочинства України
до адміністративного суду має право
звернутися з адміністративним позовом
особа, яка вважає, що порушено її права,
свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин.

Судом встановлені наступні
обставини.

Позивач ОСОБА_1, є основним наймачем
квартири 11 в домі 99 по вул. Федька в м.
Донецьку ( а. с. 5 ).

Встановлено, що крім позивача у
вищевказані квартирі зареєстровані:
донька -ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та онучка -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

У квартирі позивач та члени її родини
мешкають на підставі ордеру, виданого
виконкомом Пролетарської районної
ради народних депутатів міста Донецька
13.01.2006 року ( а. с. 5 ).

Згідно технічного паспорту виданого
ОСОБА_4 комунальних ресурсів Донецької
міської ради на квартиру АДРЕСА_2,
квартира з 2-х кімнат належить ОСОБА_1 на
праві приватної власності ( а. с. 9-10 ).

Встановлено, що з метою приватизації
квартири 11 в домі 99 по вул. Федька в м.
Донецьку позивач 19 травня 2011 року
звернулася до органу приватизації -
ОСОБА_4 комунальних ресурсів Донецької
міської ради із заявою на приватизацію
житла ( а. с. 6 ).

Листом № 04-664 від 15.06.2011р. у задоволенні
заяви позивачу було відмовлено на
підставі того, що зареєстрована у
квартирі ОСОБА_2 своє право на
приватизацію вже використала, а
передача квартири у власність двом
членам сім"ї (що займають лише 2/3
частини квартири) неможлива ( а. с. 8 ).

Також відповідач у своєму листі вказує,
що розгляне заяву на приватизацію лише
2/3 квартири у разі розділу особових
рахунків, 1/3 частина квартири при цьому
має належати до комунальної власності
територіальної громади.

Позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яка діє в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_3
вважають дії відповідача незаконними
та такими, що порушують права.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких грунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Встановлено, що донька позивача
ОСОБА_2 - у 2010 році приватизувала
квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 42,4
кв.м., тобто використала своє право на
приватизацію житла у повному обсязі.

Отже, ОСОБА_2, хоча і проживає у квартирі
разом із позивачкою, однак своє право
на приватизацію використала, тобто не
може повторно приватизувати будь-яку
іншу квартиру, в тому числі і ту, в якій
зареєстрована і проживає.

Тобто, оскільки ОСОБА_1, та її онучка,
ОСОБА_3, своє право на приватизацію
житла не використали, зареєстровані та
постійно проживають у квартирі, вони
відповідно до вищенаведених норм
Закону мають право на приватизацію
цієї квартири.

Згідно ст. 5 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду»право на приватизацію квартир
(будинків) державного житлового фонду з
використанням житлових чеків
одержують громадяни України, які
постійно проживають в цих квартирах
(будинках) або перебували на обліку
потребуючих поліпшення житлових умов
до введення в дію цього Закону.

Кожний громадянин України має право
приватизувати займане ним житло
безоплатно в межах номінальної
вартості житлового чеку або з
частковою доплатою один раз.

При цьому частина 10 статті 8 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду»зазначає, що органи
приватизації не мають права відмовити
мешканцям квартир (будинків) у
приватизації займаного ними житла, за
винятком випадків, передбачених
пунктом 2 статті 2 цього Закону, а саме
не підлягають приватизації: квартири -
музеї; квартири (будинки), розташовані
на території закритих військових
поселень, підприємств, установ і
організацій, природних та біосферних
заповідників, національних парків,
ботанічних садів, дендрологічних,
зоологічних, регіональних ландшафтних
парків, парків - пам'ятників
садово-паркового мистецтва,
історико-культурних заповідників,
музеїв-заповідників; кімнати в
гуртожитках; квартири (будинки), які
перебувають у аварійному стані;
квартири, віднесені у встановленому
порядку до числа службових, а також
квартири, розташовані в зоні
безумовного (обов'язкового) відселення,
забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС.

Тобто, перелік підстав для відмови в
приватизації квартири є вичерпним і
розширеному тлумаченню не підлягає.

Приватизація лише частини квартири,
при цьому щоб інша частина належала до
комунальної власності територіальної
громади, як це пропонує відповідач,
також законодавством України не
передбачено.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, відповідачем ОСОБА_4 комунальних
ресурсів Донецької міської ради не
доведено правомірності відмові у
приватизації, а тому позовні вимоги
позивача є цілком обгрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. 19 Конституції України,
ст. ст. 2, 6, 18, 71, 104, 122, 158, 159, 161, 162, 163 КАС
України, ст.ст. 5, 8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 комунальних ресурсів Донецької
міської ради про визнання дій
неправомірними та спонукання вчинити
певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправними дії ОСОБА_4
комунальних ресурсів Донецької
міської ради щодо відмови у
приватизації квартири.

Зобов»язати ОСОБА_4 комунальних
ресурсів Донецької міської ради
прийняти рішення про передачу квартири
№ 11 в домі № 99 по вул. Федька в м.
Донецьку у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції може бути подана до
Донецького апеляційного
адміністративного суду протягом
десяти днів з дня її проголошення.

Постанова надрукована в
нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя Ворошиловського районного

суду м.
Донецька

О.І. Орєхов