Справа № 826/4607/14
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/4607/14
у 1-й інстанції: Келеберда В.І.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Вівдиченко Т.Р.

Суддів:
Бєлової Л.В.

Міщука М.С.

За участю секретаря:
Стеценко А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у м. Києві на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13 червня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Компанія
"Гідробуд-Україна" до Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у м. Києві про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Компанія
"Гідробуд-Україна" звернувся до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у м. Києві про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від 30
вересня 2013 року № та .

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13 червня 2014 року адміністративний
позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду,
відповідач - Державна податкова
інспекція у Солом'янському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у м. Києві
звернувся з апеляційною скаргою,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
Державною податковою інспекцією у
Солом'янському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку ТОВ «Компанія
«Гідробуд Україна» з питань дотримання
вимог податкового законодавства з
податку на прибуток за період з 01 січня
2011 року по 31 грудня 2012 року та з податку
на додану вартість за період з 01 січня
2011 року по 30 червня 2013 року при
взаємовідносинах з ТОВ «Діамант
Делюкс» та ТОВ «Айдар ЛТД».

За результатом перевірки відповідачем
складено Акт від 09 вересня 2013 року
№1217/26-58-22-08-11/36197536.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем п.198.3, пп. 198.6 ст. 198, пп. 201.4, пп.
201.6, пп. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України, п. 9.1 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» в результаті чого
занижено податок на додану вартість на
суму 415 622 грн.; пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
прибуток за 2012 рік на загальну суму 436
403 грн.

На підставі встановлених порушень
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення від 30 вересня 2013
року №, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість на загальну суму 519
528 грн. (за основним платежем 415 622 грн.,
за штрафними (фінансовими) санкціями 103
906 грн.) та №, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на прибуток
приватних підприємств на загальну суму
545 504 грн. (за основним платежем 436 403
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями 109 101 грн.).

Не погоджуючись з вищевказаними
податковими повідомленнями-рішеннями
та вважаючи їх протиправними, позивач
звернувся до суду з даним позовом.

Так, приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
посилався на наявність підстав для
скасування оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, оскільки позивачем
правомірно сформовано податковий
кредит з ПДВ та валові витрати, а також
доведено факт реальності
господарських операцій за договорами,
укладеними з контрагентами.

Проте, колегія суддів не погоджується з
таким висновком суду першої інстанції,
з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті
131 Податкового кодексу України,
об'єктом оподаткування податку на
прибуток підприємств є прибуток із
джерелом походження з України та за її
межами, який визначається шляхом
зменшення суми доходів звітного
періоду, визначених згідно зі статтями
135-137 цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138-143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу (пункт 138.2 статті 138
Податкового кодексу України).

В силу п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового
кодексу України, не включаються до
складу витрат: витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Згідно п.п. 201.4. та 201.8 ст. 201 Податкового
кодексу України, податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Право на нарахування податку
та складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
встановленому порядку.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України, податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

У відповідності до підпункту 14.1.181
пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу
України, податковий кредит - сума, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій, зокрема, з
придбання або виготовлення товарів та
послуг (пункт 198.1 статті 198 Податкового
кодексу України). Датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною (пункт 198.2 статті
198 Податкового кодексу України).

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України встановлено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем та ТОВ «Діамант Делюкс»
укладено договір від 04 червня 2012 року
№0406.

Згідно специфікації до вказаного
Договору, предметом поставки є труби
сталеві 1420Х20 та труби сталеві 530Х10.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що
ціна та асортимент товару зазначаються
в рахунках-фактурах та/або видаткових
накладних до Договору, та узгоджуються
сторонами на кожну партію окремо.

На підтвердження виконання умов
Договору позивачем надано:
рахунки-фактури та податкові накладні,
копії яких містяться в матеріалах
справи.

Разом з тим, колегія суддів звертає
увагу на те, що позивачем не надано
доказів, які б підтверджували факт
прийому-передачі товару, що ставить під
сумнів реальність здійснення операцій
з поставки.

Крім того, у відповідності до п. 5.1
Договору, товар, що поставляється
повинен відповідати вимогам ГОСТ, ДСТУ
і ТУ та підтверджуватись сертифікатом
якості заводу виробника.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
стандартизацію» від 17 травня 2001 року №
2408-III, стандарт - документ, розроблений
на основі консенсусу та затверджений
уповноваженим органом, що встановлює
призначені для загального і
багаторазового використання правила,
інструкції або характеристики, які
стосуються діяльності чи її
результатів, включаючи продукцію,
процеси або послуги, дотримання яких є
необов'язковим. Стандарт може містити
вимоги до термінології, позначок,
пакування, маркування чи етикетування,
які застосовуються до певної
продукції, процесу чи послуги;

Технічні умови - документ, що
встановлює технічні вимоги, яким
повинні відповідати продукція, процеси
чи послуги. Технічні умови можуть бути
стандартом, частиною стандарту або
окремим документом.

Разом з тим, в матеріалах відсутні
сертифікати якості, стандарти або інші
документи, які б підтверджували
відповідність товару (сталевих труб),
що поставлялась за договором,
стандартам, технічним умовам та
вимогам відповідних нормативних
документів.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів вважає, що ненадання позивачем
документів, передбачених умовами
договору, свідчить про відсутність
наміру між контрагентами на настання
реальних наслідків при укладенні
правочинів.

Судом встановлено, що між позивачем
(Покупець) та ТОВ «Айдар ЛТД»
(Постачальник) укладено Договір від 23
березня 2012 року №2303, згідно умов якого,
Постачальник зобов'язується поставити
та передати у власність, а Покупець
прийняти та оплатити Товар (труби) в
асортименті та кількості, відповідно
до Специфікації до даного Договору, що
невід'ємною його частиною.

Пунктом 1.3.2 Договору передбачено, що
кожна партія Товару визначається
специфікацією, в якій зазначається:
найменування Товару, кількість Товару,
що повинна постачатися в конкретній
партії, часткове співвідношення
(асортимент, номенклатура) за сортами,
марками, типами, розмірами та додаткові
до комплекту вироби.

Згідно п. 2.1 Договору, якість товару, що
поставляється, повинна відповідати
стандарту (ГОСТ, технічні умови, зразки,
іншій технічній документації).
Підтвердженням якості Товару є
сертифікат якості)

Відповідно до п. 3.3 Договору, продукція
приймається по якості, відповідно до
сертифіката якості. По кількості -
відповідно до товаросупроводжувальних
документів.

Так, на підтвердження виконання даного
Договору, позивачем надано податкові
та видаткові накладі, виписки по
особовому рахунку.

Разом з тим, в матеріалах справи
відсутні первинні документи,
обумовлені сторонами в Договорі, а
саме: специфікація, сертифікати якості,
товаросупроводжувальні документи.

Крім того, позивачем не надано жодних
доказів прийому-передачі товару за
Договором від 23 березня 2012 року №2303.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що позивачем не доведено
реальність господарських операцій за
договорами з ТОВ «Діамант Делюкс» та
ТОВ «Айдар ЛТД».

З приводу наданих позивачем первинних
документів на підтвердження подальшої
реалізації отриманого за
вищевказаними Договорами товару
третім особам (ДП ВАТ «Мостобуд»,
Містобудівельний загін №73 та ТОВ «ВПБ
«Укргазкомплект») колегія суддів
зазначає, що податковим органом
здійснювалась перевірка господарської
діяльності позивача саме з ТОВ
«Діамант Делюкс» та ТОВ «Айдар ЛТД», а
не з третіми особами.

Колегія суддів вказує, що з метою
встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість належить з'ясовувати,
зокрема, обставини щодо руху активів у
процесі здійснення господарської
операції, установлення спеціальної
податкової правосуб'єктності
учасників господарської операції,
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку.

Дослідженню підлягають усі первинні
документи, які належить складати
залежно від певного виду господарської
операції: договори, акти виконаних
робіт, документи про перевезення,
зберігання товарів, тощо.

В свою чергу, статус контрагентів
позивача як платників ПДВ не
спростовує наявність порушень
податкового законодавства та не може
свідчити про правомірність формування
податкового кредиту з ПДВ, адже, за
змістом п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України не дозволяється віднесення до
податкового кредиту сум ПДВ на
підставі податкових накладних, що
оформлені з порушенням вимог ст. 201
Податкового кодексу України.

Аналізуючи обставини справи та норми
законодавства, колегія суддів вважає
помилковим висновок суду першої
інстанції про задоволення позовних
вимог, оскільки податкові
повідомлення-рішення є правомірними та
винесені відповідачем згідно вимог
законодавства, а тому постанова суду
підлягає скасуванню з винесенням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС
України).

При цьому, Державною податковою
інспекцією у Святошинському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві, як суб'єктом владних
повноважень, доведено правомірність
своїх дій та рішень.

При цьому, доводи, викладені в
апеляційній скарзі, спростовують
висновки суду першої інстанції та
знайшли своє належне підтвердження в
суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України,
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
висновки суду першої інстанції не
відповідають встановленим обставинам
по справі, допущені судом першої
інстанції порушення норм
матеріального права призвели до
неправильного вирішення справи, а тому
оскаржувана постанова підлягає
скасуванню з прийняттям нового
рішення про задоволення позову
частково..

Згідно ст. 202 КАС України, підставами
для скасування постанови або ухвали
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 202, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у м. Києві задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 13 червня 2014 року -
скасувати та прийняти та нове рішення.

У задоволенні адміністративного
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія
"Гідробуд-Україна" відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складення в повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.

Міщук М.С.

Повний текст постанови виготовлено
12.11.2014 року.

Головуючий суддя

Вівдиченко Т.Р.

Судді:

Бєлова Л.В.

Міщук М.С.