Справа № 2а-4687/12/2670
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/78300/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Карася О.В.

Ланченко Л.В.

при секретарі судового засідання:
Мосійчук І.М.,

розглянувши касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3

на ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 21.11.2012 року

та постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
22.05.2012 року

по справі № 2а-4687/12/2670

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі міста Києва
Державної податкової служби

про визнання протиправними та
скасування податкового
повідомлення-рішення, податкової
вимоги та рішення про опис майна у
податкову заставу, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2011 року Фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 звернулась до
суду з адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі м. Києва про
визнання протиправними та скасувати
податкового повідомлення-рішення від 18
березня 2011 року № /0, податкової
вимоги від 09 серпня 2011 року № 4385 та
рішення про опис майна у податкову
заставу від 09 серпня 2011 року № 4385.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
22.05.2012 року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 21.11.2012 року
у даній справі відмовлено у
задоволенні позовних вимог з огляду на
їх безпідставність.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, позивач подав
касаційну скаргу, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позов задовольнити, оскільки
вважає, що постанову та ухвалу було
прийнято з порушенням норм
матеріального права та без належного
врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ДПІ у Дніпровському
районі м. Києва провела виїзну
позапланову перевірку позивача з
питань дотримання вимог чинного
валютного законодавства України по
договору від 13 лютого 2007 року № 02/02 UA, за
результатами якої було зроблено
висновок про порушення позивачем ст. 2
Закону України від 23.09.1994 року №185/94-ВР
«Про порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті» (далі - Закон №185/94-ВР)
у зв'язку з чим на підставі ст. 4
вказаного Закону нарахована пеня.

18 березня 2011 року ДПІ у Дніпровському
районі м. Києва прийнято податкове
повідомлення-рішення №/0,
застосовано до позивача суму штрафних
(фінансових) санкцій в розмірі 8907,13 грн.

Вказане податкове
повідомлення-рішення було вручено
позивачу 21 березня 2011 року, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення та
було оскаржено в адміністративному
порядку, за наслідками якого скарги
позивача були залишені без
задоволення, а податкове
повідомлення-рішення - без змін.

09 серпня 2011 року ДПІ у Дніпровському
районі м. Києва виставлено позивачу
податкову вимогу № 4385, якою
повідомлено позивача про те, що станом
на 09 серпня 2011 року сума податкового
боргу за узгодженими податковими
зобов'язаннями становить 8887,13 грн. з
пені за порушення термінів розрахунків
у сфері зовнішньоекономічної
діяльності та було прийнято Рішення
про опис майна позивача у податкову
заставу № 4385.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди
виходили з наступних мотивів, з чим
погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно підпункту 59.1 статті 59 ПК України
у разі, коли платник податків не
сплачує узгоджену суму грошового
зобов'язання в установлені
законодавством строки, орган державної
податкової служби надсилає (вручає)
йому податкову вимогу в порядку,
визначеному для надсилання (вручення)
податкового повідомлення-рішення.

У відповідності до пункту 59.3 статті 59
ПК України податкова вимога
надсилається не раніше першого
робочого дня після закінчення
граничного строку сплати суми
грошового зобов'язання, при цьому у
відповідності до пункту 59.4 статті 59
Кодексу податкова вимога надсилається
також платникам податків, які
самостійно подали податкові
декларації, але не погасили суми
податкових зобов'язань у встановлені
цим Кодексом строки, без попереднього
надсилання (вручення) податкового
повідомлення-рішення.

Обов'язок проведення сплати податкових
зобов'язань платниками податків у
встановлені строки визначений
підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК
України, відповідно до якого платник
податків зобов'язаний сплачувати
податки та збори в строки та у розмірах,
встановлених цим Кодексом та законами
з питань митної справи.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК
України передбачено, що податковий
борг - це сума узгодженого грошового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), але не
сплаченого платником податків у
встановлений цим Кодексом строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
грошового зобов'язання.

Згідно пункту 59.1 статті 59 ПК України у
разі, коли платник податків не сплачує
узгоджену суму грошового зобов'язання
в установлені законодавством строки,
орган державної податкової служби
надсилає (вручає) йому податкову
вимогу.

Як встановлено судами, рішення про
залишення скарги без розгляду від
21.06.2011 року №5639/г/25-0415 одержано
позивачем та протягом 10 днів після
одержання зазначеного податкового
повідомлення-рішення позивачем не
сплачено нарахованої йому суми
грошових зобов'язань, при цьому,
процедура судового оскарження не була
розпочата позивачем, у зв'язку з чим
нараховані суми вважалися узгодженими
і набули статусу податкового боргу.

Як вбачається із матеріалів справи,
27.09.2011 року на адресу позивача
податковим органом рекомендованим
листом направлена податкова вимога.

Відповідно до пункту 88.1 статті 88 ПК
України з метою забезпечення виконання
платником податків своїх обов'язків,
визначених цим Кодексом, майно
платника податків, який має податковий
борг, передається у податкову заставу.
При цьому пунктом 88.2 статті 88 ПК
України встановлено, що право
податкової застави виникає згідно з
цим Кодексом та не потребує письмового
оформлення.

Пунктом 89.1 статті 89 ПК України
встановлено, що право податкової
застави виникає у разі: несплати у
строки, встановлені цим Кодексом, суми
грошового зобов'язання, самостійно
визначеної платником податків у
податковій декларації, - з дня, що
настає за останнім днем зазначеного
строку; несплати у строки, встановлені
цим Кодексом, суми грошового
зобов'язання, самостійно визначеної
контролюючим органом, - з дня
виникнення податкового боргу.

Згідно пункту 89.2 статті 89 ПК України
право податкової застави поширюється
на будь-яке майно платника податків,
яке перебуває в його власності
(господарському віданні або
оперативному управлінні) у день
виникнення такого права і балансова
вартість якого відповідає сумі
податкового боргу платника податків,
крім випадків, передбачених пунктом 89.5
цієї статті, а також на інше майно, на
яке платник податків набуде прав
власності у майбутньому. У разі якщо
балансова вартість такого майна не
визначена, його опис здійснюється за
результатами оцінки, яка проводиться
відповідно до Закону України «Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні».

Відповідно до пункту 89.3 статті 89 ПК
України майно, на яке поширюється право
податкової застави, оформлюється актом
опису.

До акта опису включається ліквідне
майно, яке можливо використати як
джерело погашення податкового боргу.

Опис майна у податкову заставу
здійснюється на підставі рішення
керівника органу державної податкової
служби, яке пред'являється платнику
податків, що має податковий борг.

Акт опису майна, на яке поширюється
право податкової застави, складається
податковим керуючим у порядку та за
формою, що затверджені центральним
органом державної податкової служби.

Судами встановлено, що 09.08.2011 року
заступником начальником ДПІ у
Дніпровському районі м. Києва прийнято
рішення про опис майна у податкову
заставу, яке направлено відповідачу
30.09.2011 року.

Отже, колегія суддів погоджується з
висновком судів про те, що грошове
зобов'язання у сумі 8887,13 грн. було
узгоджено і позивачем не сплачено та
набуло статусу податкового боргу, тому
відповідачем правомірно у
відповідності з п. 59.1 ст. 59 та п. 89.3 ст. 89
ПК направлено позивачу податкову
вимогу про погашення вказаної суми
боргу та рішення про опис майна у
податкову заставу.

За таких обставин, суди дійшли вірного
висновку щодо відсутності підстав для
задоволення позову.

Відповідно до ст. 224 КАС України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень
судами попередніх інстанції норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
залишити без задоволення, а
оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без
задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 21.11.2012 року
та постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
22.05.2012 року по справі №2а-4687/12/2670
залишити без змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-239 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКарась О.В. підписЛанченко Л.В.

Ухвала складена у повному обсязі 28.11.2014
р.