Справа № 815/5137/14
Суддя: Запорожан Д.В.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/5137/14

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції:
Потоцька Н. В. Колегія суддів
Одеського апеляційного
адміністративного суду, у складі:

головуючого судді - Запорожана
Д.В.,

судді - Домусчі С.Д.

судді - Шеметенко
Л.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
апеляційною скаргою управління
Пенсійного фонду України у
Тарутинському районі Одеської області
на постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 10 жовтня 2014
року у справі за позовом управління
Пенсійного фонду України у
Тарутинському районі Одеської області
до відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в
Тарутинському районі Одеської області
про стягнення суми,

ВСТАНОВИЛА:

Управління Пенсійного фонду України у
Тарутинському районі Одеської області
звернулося до суду з позовом до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Тарутинському
районі Одеської області про стягнення
18287,08 гривень сплачених пенсій особам
(ОСОБА_1 та ОСОБА_2.), які стали
інвалідами від нещасного випадку на
виробництві на території колишніх
республік СРСР за період з 2011 року по
липень 2014 року включно.

Свої позовні вимоги УПФ України у
Тарутинському районі Одеської області
обґрунтувало незаліком спірних сум
відповідачем у добровільному порядку.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 10 жовтня 2014
року у задоволенні вищенаведеного
позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі УПФ України у
Тарутинському районі Одеської області
просить скасувати вищенаведене
рішення як таке, що прийнято з
помилковим застосуванням норм
матеріального та процесуального права
і прийняти нову постанову, якою
задовольнити позов у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
доводи апеляційної скарги, вивчивши
матеріали справи та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої
інстанції виходив необґрунтованості
даного позову та відсутності підстав
для його задоволення.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем на протязі 2011 року по липень
2014 року включно було виплачено 18287,08
гривень пенсії ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які
стали інвалідами від нещасного випадку
на виробництві на території колишніх
республік СРСР.

Відповідач відмовився прийняти до
заліку спірну суму.

Ухвалою Одеського окружного
адміністративного суду від 15 вересня
2014 року позивачу було поновлено строк
звернення з даним позовом до суду /а.с.
1/.

В рішеннях Конституційного Суду
України від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010,
від 28 квітня 2010 року № 12-рп/2010, від 8
липня 2010 року № 18-рп/2010 містяться
висновки про те, що згідно з пунктом 8
частини 3 статті 129 Конституції України
апеляційне оскарження судового
рішення можливе в усіх випадках, крім
тих, коли закон містить заборону на
таке оскарження.

КАС України не містить заборони на
оскарження ухвал щодо поновлення
процесуального строку звернення до
адміністративного суду.

Частиною 5 ст. 124 Конституції України
передбачено, що судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Вищенаведена ухвала суду першої
інстанції (щодо поновлення
процесуального строку) є чинною та
обов'язковою для суду апеляційної
інстанції.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 1998
року № 16/98-ВР (далі - Основи)
встановлено, що загальнообов'язкове
державне соціальне страхування - це
система прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Залежно від страхового випадку є такі
види загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття.
Відносини, що виникають за зазначеними
у частині першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до Основ (стаття 4 Основ у
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин).

Відповідно до пункту 4 частини першої
статті 25 Основ за страхуванням від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання надаються
такі види соціальних послуг і
матеріального забезпечення:
профілактичні заходи по запобіганню
нещасним випадкам на виробництві та
професійним захворюванням;
відновлення здоров'я та працездатності
потерпілого; допомога по тимчасовій
непрацездатності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання;
відшкодування збитків, заподіяних
працівникові каліцтвом чи іншим
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Ураховуючи те, що пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсія у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, є наслідком страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, належним
страховиком відповідно до статті 25
Основ є Фонд, що також передбачено
статтею 21 Закону України від 23
вересня 1999 року № 1105"Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (далі - Закон № 1105яка
визначає перелік соціальних послуг та
виплат, які здійснюються та
відшкодовуються Фондом.

Згідно з частиною четвертою статті 26
Основ якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між страховиками виник спір щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право
звернутися до належного страховика
щодо відшкодування понесених ним
витрат.

Аналогічне правило закріплене абзацом
другим пункту 5 частини першої статті 24
Закону № 1105відповідно до якого якщо
після призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом і
страховиками з інших видів соціального
страхування виникають спори щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернувся
застрахований. При цьому страховик, до
якого звернувся застрахований, має
право звернутися до відповідного
страховика з інших видів соціального
страхування щодо відшкодування
понесених ним витрат.

За змістом статті 21 Закону № 1105-XIV у
разі настання страхового випадку Фонд
зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні: допомогу у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю до
відновлення працездатності або
встановлення інвалідності; одноразову
допомогу в разі стійкої втрати
професійної працездатності або смерті
потерпілого; щомісяця грошову суму в
разі часткової чи повної втрати
працездатності, що компенсує
відповідну частину втраченого
заробітку потерпілого; пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання; пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, тощо. Усі види соціальних
послуг та виплат, передбачені цією
статтею, надаються застрахованому та
особам, які перебувають на його
утриманні, незалежно від того,
перебуває на обліку підприємство, на
якому стався страховий випадок, як
платник страхових внесків чи ні.

Відповідно до статті 1 Угоди про
гарантії пенсійне забезпечення
громадян держав-учасниць цієї Угоди та
членів їх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають.

Статтею 3 Угоди про гарантії
встановлено, що всі витрати, пов'язані
зі здійсненням пенсійного
забезпечення за цією Угодою, несе
держава, яка надає забезпечення.

За змістом наведеної норми взаємні
розрахунки між державами можуть
проводитися лише на підставі
двосторонніх договорів.

Таким чином, витрати, понесені органами
ПФУ у зв'язку із виплатою пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання (у тому числі й пенсії
особам, які стали інвалідами від
нещасного випадку на виробництві на
території колишніх республік СРСР, або
пенсії у зв'язку із втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві на
території колишніх республік СРСР),
підлягають відшкодуванню за рахунок
Фонду як належного страховика від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання.

За таких обставин, відмова Фонду
відобразити в акті щомісячної звірки
витрати за особовими справами
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, протиправна.

Вищенаведена правова позиція
висловлена Верховним Судом України в
постанові від 25 березня 2014 року (справа
№ 21-33а14).

Крім того, Верховний Суд України
неодноразово висловлював правову
позицію щодо способу захисту порушених
прав при вирішенні подібних спорів
(постанови від 20 березня 2007 року №
21-1087во06, 6 червня 2011 року № 21-1161а11, 20
червня 2011 року № 21-76а11, 28 листопада 2011
року № 21-366а11, 19 березня 2012 року).

Зокрема, він вказав, що Порядок
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженого
постановою правління ПФУ, правління
Фонду від 4 березня 2003 року № 5-4/4
(зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 16 травня 2003 року за № 376/7697), на
який посилається управління ПФУ,
обґрунтовуючи позовні вимоги щодо
підписання актів звірки розрахунків,
не регулює спірні відносини, які
виникли у цьому випадку, оскільки
встановлене зазначеним Порядком
правило щодо підписання актів звірки
розрахунків підлягає застосуванню
лише за відсутності спору.

У разі наявності спору та незгоди на
підписання актів звірки розрахунків з
боку Фонду вимоги про стягнення таких
сум мають вирішуватися в судах
адміністративної юрисдикції шляхом
пред'явлення органами ПФУ позову про
стягнення цих сум, а не шляхом
пред'явлення вимог про підписання
актів звірки.

Отже, колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції про
необґрунтованість даного позову та
відсутність підстав для його
задоволення.

Пунктом 4 ст. 202 КАС України передбачено,
що підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
допустив вищенаведені порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
даної справи по суті, внаслідок чого
його постанова підлягає скасуванню з
прийняттям нової постанови про
задоволення позову у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207 КАС
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у
Тарутинському районі Одеської області
- задовольнити.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 10 жовтня 2014
року - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позов управління Пенсійного фонду
України у Тарутинському районі
Одеської області - задовольнити у
повному обсязі.

Стягнути з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Тарутинському
районі Одеської області на користь
управління Пенсійного фонду України у
Тарутинському районі Одеської області
18287,08 гривень сплачених пенсій особам
(ОСОБА_1 та ОСОБА_2.), які стали
інвалідами від нещасного випадку на
виробництві на території колишніх
республік СРСР за період з 2011 року по
липень 2014 року включно.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, однак може бути
оскаржена в порядку передбаченому
діючим законодавством.

Головуючий
/Д.В. Запорожан/

Судді
/С.Д. Домусчі/

/Л.П. Шеметенко/