Справа № 2-а-235/11 2а/307/2/2014
Суддя: Кузьмич С.М.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року
Справа № 876/3125/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Кузьмича
С. М.,

суддів Шавеля Р.
М., Гулида Р. М.,

за участю секретаря Гнатик А.
З.

представника третьої особи
ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційні
скарги управління Держземагенства у
Тячівському районі, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
постанову Тячівського районного суду
Закарпатської області від 24 лютого 2014
року у справі № 2-а-235/11, 2а/307/2/2014 за
позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
Солотвинської селищної ради, за участю
третіх осіб: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, Управління
Держземагенства у Тячівському районі
про визнання неправомірними рішення
селищної ради та їх скасування та
скасування державних актів на право
власності на земельні ділянки,

в с т а н о в и в :

Позивачі звернулися із позовом до
Солотвинської селищної ради про
визнання недійсними та скасування
рішень селищної ради, державних актів
на право власності на земельну ділянку.

Позовні вимоги зводяться до визнання
неправомірними та скасування: рішення
Солотвинської селищної ради
Тячівського району Закарпатської
області 16 сесії 5 скликання №358 від 29
травня 2008 року; рішення Солотвинської
селищної ради Тячівського району
Закарпатської області 10 сесії 5
скликання №230 від 24 липня 2007 року про
передачу земельної ділянки розміром 0,08
га у приватну власність для ведення
індивідуального садівництва ОСОБА_2;
державного акта серії ЯЕ №444923 на право
власності на земельну ділянку розміром
0,08 га по АДРЕСА_1 виданого 19 травня 2008
року ОСОБА_2; рішення Солотвинської
селищної ради Тячівського району
Закарпатської області 16 сесії 5
скликання №360 від 29 травня 2008 року про
передачу земельної ділянки розміром
0,0686 га у приватну власність для ведення
садівництва ОСОБА_3; державного акту
серія ЯИ №009661 на право власності на
земельну ділянку розміром 0,0686 га в
АДРЕСА_1 виданого 15 жовтня 2009 року на
ім'я ОСОБА_3; рішення Солотвинської
селищної ради Тячівського району
Закарпатської області 18 сесії 5
скликання №415 від 23 жовтня 2008 року про
передачу земельної ділянки розміром
0,118 га у приватну власність для ведення
садівництва ОСОБА_9; державного акту
Серія ЯИ №009657 на право власності на
земельну ділянку розміром 0,118 га в
АДРЕСА_1 виданого 21 жовтня 2009 року на
ім'я ОСОБА_9; рішення Солотвинської
селищної ради Тячівського району
Закарпатської області 3 сесії 6
скликання №85 від 20 травня 2011 року про
передачу земельної ділянки розміром
0,097 га у приватну власність для
індивідуального садівництва ОСОБА_8;
державного акту серія ЯЛ №796155 на право
власності на земельну ділянку розміром
0,097 га в АДРЕСА_2 виданого 29 лютого 2012
року ОСОБА_8; рішення Солотвинської
селищної ради Тячівського району
Закарпатської області, 28 сесії 5
скликання №704 від 3 вересня 2010 року про
передачу земельної ділянки розміром
0,075 га у приватну власність для ведення
індивідуального садівництва в АДРЕСА_1
ОСОБА_7.

Крім того просять зобов'язати
Солотвинську селищну раду Тячівського
району Закарпатської області погодити
виготовлену технічну документацію від
19 березня 2008 року із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельну ділянку
розміром 0.6 рішення № 26 виконкому
Солотвинської селищної ради 22
скликання 21 березня 1997 року ОСОБА_4, яка
розташована на території АДРЕСА_2.
Визнати незаконним та скасувати
рішення Солотвинської селищної ради 20
сесії 5 скликання №467 від 22 січня 2009
року про розгляд звернення ОСОБА_5.
Зобов'язати селищного голову
Солотвинської селищної ради погодити
технічну документацію із землеустрою
за договорами №№1086, 1087 від 23 вересня 2008
року по переоформленню права власності
на земельні ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель та споруд, а
також ведення особистого селянського
господарства ОСОБА_5 згідно договорів
дарування земельних ділянок в АДРЕСА_3.
Зобов'язати Солотвинську Селищну раду
Тячівського району Закарпатської
області винести рішення на продовження
розпочатого будівництва житлового
будинку ОСОБА_5 в АДРЕСА_3.

Позивачі мотивують позовні вимоги тим,
що 21 березня 1997 року рішенням № 26
виконкому Солотвинської селищної ради
22 скликання надано у приватну
власність ОСОБА_4 земельну ділянку
площею 0,6 га для ведення підсобного
господарства в АДРЕСА_2. Земельна
ділянка загороджена в 1997 році
розкорчована, проведена планіровка
ґрунту, зроблена під'їзна дорога з
установкою мостів, засаджена
фруктовими деревами.

В період з 1997 року до 2010 року земельна
ділянка знаходиться в законному
володінні сім'ї ОСОБА_4 на яку затрачені
відповідні кошти для приведення її в
порядок.

20 лютого 2004 року за № 468 прокурор
Тячівського району на підставі
неправдивої інформації Солотвинської
селищної ради виносить на розгляд
незаконний протест щодо надання ОСОБА_4
земельної ділянки в АДРЕСА_2 для
будівництва житлового будинку, що не
відповідало дійсності.

19 березня 2008 року на вказану земельну
ділянку оплатно виготовлена технічна
документація із землеустрою, що
посвідчує право власності на земельну
ділянку в АДРЕСА_2, ОСОБА_4, яка
незаконно відмовлена в погодженні
селищним головою ОСОБА_11

29 травня 2008 року селищний голова
ОСОБА_11 навмисно незаконно виносить
рішення № 358 про відмову ОСОБА_4 в
приватизації земельної ділянки в
АДРЕСА_2.

На протязі 2005-2009 років земельна ділянка
використовувалась дня сінокосу та
ведення особистого селянського
господарства.

Відомості про примусове припинення
права володіння земельної ділянки він
не отримував.

13 лютого 2010 року за № С-17/10 від 5 січня 2010
року із прокуратури Тячівського району
ним отримана письмова інформація, про
те, що рішенням 18 сесії 5 скликання
Солотвинської селищної ради від 23
жовтня 2008 року № 45 земельна ділянка,
яка знаходиться у володінні сім'ї
ОСОБА_4 виділена громадянам смт.
Солотвино ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_2,
ОСОБА_12 для садівництва та ведення
селянського господарства. Законність
відчуження земельної ділянки від
ОСОБА_4 прокуратурою району не
перевірено.

5 квітня 2008 року, 31 серпня 2009 року
направлені заяви начальнику
Тячівського районного відділу
земельних ресурсів про заборону
реєстрації державних актів і видачі
кадастрових номерів громадянам на
земельну ділянку, яка знаходиться в
володінні ОСОБА_4

Незаконні дії селищного голови ОСОБА_11
щодо порушення конституційних прав
ОСОБА_4 та ігнорування в законному
розгляді письмових звернень, після
використання всіх засобів
внутрішнього захисту, оскаржені в
Європейський Суд з Прав Людини по факту
5 справи № 20338/08 від 28 квітня 2008 року.

Ним неодноразово зазначалось у його
позові, а також при дачі пояснень, що
земельна ділянка площею 0,6 га,
розташована в АДРЕСА_2, йому, була
передана у приватну власність для
ведення підсобного господарства
Рішенням №26 Виконкому Солотвинської
селищної ради 22 скликання від 21 березня
1997 року.

З того часу до сьогоднішнього дня, він
володіє цією земельною ділянкою
користується нею за цільовим
призначенням.

У березні 2008 року ним було оплачене
замовлення на виготовлення технічної
документації для оформлення
Державного Акту на право приватної
власності на землю згідного
вищезазначеного рішення. Документи
були передані для затвердження до
голови Солотвинської селищної ради
ОСОБА_11 Але йому було відмовлено без
будь яких пояснень.

Також він не отримував ніяких
відомостей про примусове припинення
права володіння земельною ділянкою
площею 0,6 га в АДРЕСА_2.

Він звертався до правоохоронних
органів для того, щоби прокуратура
провела належним чином перевірку
неправомірних дій Солотвинської
селищної ради, щодо його звернення та
прийняття відповідних мір реагування
для вирішення його питання з приводу
затвердження технічної документації
для приватизації земельної ділянки та
виготовлення Державного Акту на право
власності на земельну ділянку.

В ході судової справи виявилося, що всі
ці громадяни (треті особи), окрім
ОСОБА_7, отримали Державні акти на право
власності на земельну ділянку, а 29
травня 2008 року Солотвинська селищна
рада постановила рішення 16 сесії 5
скликання №358, якою відмовила йому в
приватизації земельної ділянки площею
0,6 га в АДРЕСА_2. Про дане рішення він
взнав лише в суді.

Вважають, що відповідно до статей 100, 102
КАС України строк звернення до суду
пропущений ними з поважних причин.

Також, позивач, ОСОБА_5 звертався з
заявою до Солотвинської селищної ради
13 січня 2009 року про надання дозволу
продовжувати розпочате будівництво
житлового будинку в АДРЕСА_3, та
погодити технічну документацію із
землеустрою за договорами №1086, №1087 від
23 вересня 2008 року по переоформленню
права власності на земельні ділянки
для будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд та будівель, а також ведення
особистого селянського господарства
ОСОБА_5 згідно договору дарування
незавершеного будівництва житлового
будинку та земельних ділянок в АДРЕСА_3.

Але Солотвинська селищна рада
відмовила в задоволенні даних звернень
та постановила рішення №467 від 22 січня
2009 року на засіданні 20 сесії 5
скликання.

Про дане рішення йому стало відомо в
ході розгляду адміністративної справи
ОСОБА_4.

Ними були пропущені строки для
оскарження рішень Солотвинської
селищної ради тому, що Селищна рада в
особі її голови ОСОБА_11 не надавала їм
належним чином та в строки передбачені
законодавством, та не повідомляла їх
про постановлення рішень які
стосувалися їхніх прав володіння,
користування земельними ділянками.

Зазначив, що рішення №26 виконкому
Солотвинської селищної ради 22
скликання від 21 березня 1997 року про
надання йому у приватну власність
земельну ділянку площею 0,6 га для
ведення підсобного господарства в
АДРЕСА_2 ніким не скасовано і він і його
сім'я з того часу до сьогоднішнього дня
користуються цією земельною ділянкою,
володіють нею і використовують її за
призначенням.

Постановою Тячівського районного суду
Закарпатської області від 24 лютого 2014
року позов задоволено повністю.

З таким рішенням суду не погодилися
треті особи ОСОБА_13, ОСОБА_2 та
Управління Держземагенства у
Тячівському районі.

Так представник ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_1
просить в апеляційній скарзі скасувати
постанову суду першої інстанції та
закрити провадження у справі або
відмовити в задоволенні позовної
заяви.

Апелянт мотивує апеляційну скаргу тим,
що суд першої інстанції допустив
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, має місце
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Позивачу рішенням виконавчого
комітету Солотвинської селищної ради
від 21 березня 1997 року за № 26 було
передано у власність земельну ділянку
в АДРЕСА_2. В даному рішенні виконавчого
комітету застосовано поняття
«АДРЕСА_2», яке на даний час є
некоректним та незрозумілим у
відповідності до нинішнього
земельного законодавства. Дане поняття
безпосередньо пов'язано з місцем
розташування земельної ділянки, яка на
думку позивача знаходиться на
земельних ділянках, які передані у
власність третім особам по даній
справі.

Позивачі не надали суду жодного
підтверджуючого графічного документу
про накладання земельних ділянок, які
передані у власність третім особам.

На даний час земельне законодавство не
передбачає виготовлення технічної
документації щодо передачі земельної
ділянки у власність. З 1 січня 2013 року у
Земельному кодексі України, Закону
України «Про землеустрій», було
внесено зміни, та на даний час
необхідно виготовляти проектну
документацію із землеустрою, статтею 25
Закону України «Про землеустрій» не
передбачено виготовлення технічної
документації із землеустрою. Дані
законодавчі зміни унеможливлюють
погодження технічної документації
Солотвинською селищною радою та
Управлінням Держземагентства у
Тячівському районі.

Крім того позивачі пропустили строк
позовної давності для звернення до
суду з відповідним позовом. Так,
частиною 2 статті 99 передбачено, що для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Позивачами був пропущений строк
звернення до суду без поважних причин,
оскільки у позові зазначено, що позивач
дізнався про порушення в суді. Крім
того, право на земельну ділянку ОСОБА_4
не порушено, оскільки ним не набуто
таке право. Так, статтею 125 Земельного
кодексу України передбачено, що право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

ОСОБА_4 було виготовлено та
зареєстровано державний акт на право
приватної власності за земельну
ділянку серії І-ЗК № 025811 від 20 березня
1998 року. Земельна ділянка площею 0,39 га
для будівництва та обслуговування
жилого будинку та ведення особистого
підсобного господарства.

Відповідно до частини 4 статті 116
Земельного кодексу України, передача
земельних ділянок безоплатно у
власність громадян у межах норм,
визначених Кодексом, провадиться один
раз по кожному виду використання.

З цього випливає те, що ОСОБА_4
використав своє право на безоплатну
передачу земельної ділянки у
власність.

Крім того, вважає, що судом при
вирішенні питання юрисдикції та
визначення підсудності справи було
допущено помилку.

Апелянт ОСОБА_2 вважає, що рішення суду
необхідно скасувати, а провадження у
справі закрити, оскільки постанова
суду першої інстанції є
необґрунтованою, так як при розгляді
справи судом було неправильно
досліджений предмет спору по справі, а
також неправильно встановлені
обставин, які мають значення для
правильного рішення спору, що призвело
до неправомірного застосування норм
права.

При розгляді судом справи не
встановлена обставина, про пропуск
строку для звернення позивачів до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи, який
встановлений законом шестимісячний
строк і який, без поважних причин,
закінчився у позивачів з 24 січня 2008
року.

Крім того суд першої інстанції в одному
провадженні неправомірно розглянув
адміністративний позов з різними
предметами спору, які підлягають до
розгляду у суді, як окремі
адміністративні позови щодо прийняття
рішень (вчинення дій) по заяві
позивачів.

Постанова суду першої інстанції
незаконно позбавила апелянта права
власності на земельну ділянку.

Суд першої інстанції при розгляді
справи, при зміні позовних вимог,
неправомірно і упереджено не змінював
(не залучав) інших осіб, процесуальний
стан яких змінювався і до яких була
звернена вимого позивача, що є також
порушення вимог норм процесуального
закону. В зв'язку з тим, що постанова
суду першої інстанції прийнята з
порушеннями вимог матеріального та
процесуального права.

Апелянт Управління Держземагенства у
Тячівському районі не погодилося з
рішенням суду, оскільки останній
допустив порушення норм матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.
Вважає, що таке рішення суду першої
інстанції необхідно скасувати, а
провадження у справі закрити.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що
позивачу рішенням виконавчого
комітету Солотвинської селищної ради
від 21 березня 1997 року № 26 було передано
у власність земельну ділянку в АДРЕСА_2.
В даному рішенні виконавчого комітету
застосовано поняття «АДРЕСА_2», яке на
даний час є некоректним та
незрозумілим у відповідності до
нинішнього земельного законодавства.
Дане поняття безпосередньо пов'язано з
місцем розташування земельної ділянки,
яка на думку ОСОБА_4 знаходиться на
земельних ділянках, які передані у
власність третім особам по даній
справі.

Статтею 22 Земельного кодексу України,
який вступив в дію з 1 січня 1992 року було
передбачено, що право власності на
землю або право користування наданою
земельною ділянкою виникає після
встановлення землевпорядними
організаціями меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) і одержання
документа, що посвідчує це право.

Приступати до використання земельної
ділянки, в тому числі на умовах оренди,
до встановлення меж цієї ділянки в
натурі (на місцевості одержання
документа, що посвідчує право
власності або право користування
землею, забороняється.

Вищевказаних документів (акту
встановлення меж земельної ділянки в
натурі) позивачі не надали. Також суд
першої інстанції не досліджував
жодного графічного документу про
накладання земельних ділянок, які
передані у власність третім особам.

На даний час земельне законодавство не
передбачає виготовлення технічної
документації щодо передачі земельної
ділянки у власність. З 1 січня 2013 року у
Земельному кодексі України, Закону
України «Про землеустрій», було
внесено зміни, та на даний час
необхідно виготовляти проектну
документацію із землеустрою, ст. 25
Закону України «Про землеустрій» не
передбачено виготовлення технічної
документації із землеустрою. Дані
законодавчі зміни унеможливлюють
погодження технічної документації
Солотвинською селищною радою та
Управлінням Держземагентства у
Тячівському районі.

Позивачі пропустили строк позовної
давності для звернення до суду з
відповідним позовом. Крім того, право
на земельну ділянку ОСОБА_4 не порушено,
оскільки ним не набуто таке право.

Так, ст. 125 Земельного кодексу України,
право власності на земельну ділянку, а
також право постійного користування та
право оренди земельної ділянки
виникають з моменту державної
реєстрації цих прав

Крім того, позивачу ОСОБА_4 було
виготовлено та зареєстровано
державний акт на право приватної
власності за земельну ділянку серії
І-ЗК № 025811 від 20 березня 1998 року.
Земельна ділянка площею 0,39 га, для
будівництва та обслуговування жилого
будинку та ведення особистого
підсобного господарства.

В судовому засіданні представник
третьої особи ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_1,
підтримав подані апеляційні скарги та
просив їх задоволити.

Сторони та інші треті особи в судове
засідання повторно не з'явилися, хоча
були повідомлені про дату, час та місце
розгляду права власності, тому суд
розглянув справу у їх відсутності.

Колегія суддів приймає до уваги
письмові заперечення позивачів на
апеляційну скаргу.

Колегія суддів, вислухавши суддю
доповідача, заслухавши пояснення
представника апелянта, вивчивши доводи
апеляційних скарг, приходить до
висновку, що апеляційні скарги
належать до задоволення частково,
рішення суду першої інстанції
необхідно скасувати, а провадження в
справі, в частині скасування державних
актів,- закрити. В інших позовних
вимогах слід відмовити.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що суд визнає
незаконним та скасовує правовий акт
індивідуальної дії, виданий органом
державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Суд визнає незаконним та скасовує
нормативно-правовий акт органу
державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Відповідно до частини 5 статті 141
Земельного кодексу України земельні
ділянки, які перебувають у власності чи
користуванні громадян або юридичних
осіб, передаються у власність чи
користування за рішенням органів
виконавчої влади чи органів місцевого
самоврядування лише після припинення
права власності чи користування ними в
порядку, визначеному законом.

Згідно з статтею 154 Земельного кодексу
України відповідальність органів
виконавчої влади та органів місцевого
самоврядування за порушення права
власності на землю:

Органи виконавчої влади та органи
місцевого самоврядування без рішення
суду не мають права втручатись у
здійснення власником повноважень щодо
володіння, користування і
розпорядження належною йому земельною
ділянкою або встановлювати
непередбачені законодавчими актами
додаткові обов'язки чи обмеження.

Колегія суддів не погоджується із
таким висновком суду першої інстанції
з таких підстав.

Матеріалами справи підтверджується, те
що рішенням №26 виконкому
Солотвинської селищної ради 22
скликання від 21 березня 1997 року ОСОБА_4
надано у приватну власність земельну
ділянку площею 0,6 га для ведення
підсобного господарства в АДРЕСА_2.

Відповідно до договору №248 від 19
березня 2008 року виготовлено технічну
документацію із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельну ділянку
ОСОБА_4.

Рішенням Солотвинської селищної ради
Тячівського району 16 сесії V скликання
№358 від 29 травня 2008 року, ОСОБА_4 в
передачі у приватну власність
земельної ділянки, що знаходиться в
АДРЕСА_2 площею 0,6 га відмовлено в
зв'язку з тим, що він уже використав
своє конституційне право на
безкоштовну приватизацію земельної
ділянки для ведення особистого
селянського господарства (державний
акт 1-ЗК №025811).

Відповідно до договору дарування
земельної ділянки серії ВКР 686174 від 28
серпня 2008 року ОСОБА_4 передав ОСОБА_5 на
праві приватної власності земельну
ділянку розміром 0,39 гектарів, що
розташована на території
Солотвинської селищної ради по
АДРЕСА_3, для будівництва жилого
будинку та ведення особистого
підсобного господарства.

Відповідно до договору дарування
незакінченого будівництва житлового
будинку серії ВКР №686173 від 28 серпня 2008
року, ОСОБА_4 передав ОСОБА_5 на праві
приватної власності незакінчений
будівництвом житловий будинок 5%
готовності, розташований в АДРЕСА_3.

Рішенням Солотвинської селищної ради
Тячівського району 20 сесії V скликання
№467 від 22 січня 2009 року, відповідно до
статей 125, 126 Земельного кодексу України
зобов'язано ОСОБА_5 привести межі
(перенести огорожу) у відповідність до
Державного акту на право приватної
власності на землю (1-ЗК №025811) та
технічної документації на
переоформлення права власності на дві
земельні ділянки загальною площею 0,39
га. Заборонено селищному голові ОСОБА_11
та землевпоряднику ОСОБА_14 підписувати
документи по переоформленню права
власності на земельні ділянки по
АДРЕСА_3 до приведення меж земельних
ділянок в натурі у відповідність до
Державного акту 1-ЗК №025811 та матеріалів
інвентаризації. При приведенні меж
земельних ділянок у відповідність до
чинного законодавства буде вирішено
питання про погодження меж земельних
ділянок ОСОБА_5 Контроль за виконанням
даного рішення покладено на постійну
комісію з питань земельних ресурсів
(голова Бокоч Ю.В.).

Рішенням Солотвинської селищної ради
Тячівського району 10 сесії V скликання
№230 від 24 липня 2007 року передано у
власність ОСОБА_2 земельну ділянку
площею 0,08 га для індивідуального
садівництва та побудови садового
будинку в смт. Солотвино в ур. Магура.

Рішенням Солотвинської селищної ради
Тячівського району 16 сесії V скликання
№360 від 29 травня 2008 року передано у
власність ОСОБА_3 земельну ділянку
площею 0,07 га для ведення садівництва в
АДРЕСА_1.

Рішенням Солотвинської селищної ради
Тячівського району 18 сесії V скликання
№415 від 23 жовтня 2008 року передано у
власність ОСОБА_9 земельну ділянку
площею 0,12 га для ведення
індивідуального садівництва в АДРЕСА_1.

Рішенням Солотвинської селищної ради
Тячівського району 3 сесії VI скликання
№ 85 від 20 травня 2011 року надано ОСОБА_8 у
власність земельну ділянку площею 0,097
га в АДРЕСА_2 для ведення
індивідуального садівництва.

Рішенням Солотвинської селищної ради
Тячівського району 28 сесії V скликання
№ 704 від 3 вересня 2010 року надано дозвіл
на виготовлення технічної
документації із землеустрою щодо
передачі у власність ОСОБА_7 земельної
ділянки площею 0,075 га для ведення
садівництва в АДРЕСА_1.

Відповідно до державного акту на право
приватної власності на землю 1-ЗК № 025811
ОСОБА_4 на підставі рішення виконкому
Солотвинської селищної ради народних
депутатів від 23 грудня 1997 року передано
у приватну власність земельну ділянку
площею 0,39 га розташовану в АДРЕСА_3 для
будівництва жилого будинку та ведення
особистого підсобного господарства.

Відповідно до державного акту на право
приватної власності на земельну
ділянку серія ЯЕ № 444923 ОСОБА_2 на
підставі рішення 10 сесії 5 скликання №
230 Солотвинської селищної ради від 24
липня 2007 року є власником земельної
ділянки площею 0,08 га розташованої в
АДРЕСА_1 для ведення індивідуального
садівництва.

Згідно з державним актом на право
приватної власності на земельну
ділянку серія ЯИ № 009661 ОСОБА_3 на
підставі рішення Солотвинської
селищної ради від 29 травня 2008 року 16
сесія 5 скликання № 360 є власником
земельної ділянки площею 0,0686 га
розташованої в АДРЕСА_1 для ведення
садівництва.

Відповідно до державного акту на право
приватної власності на земельну
ділянку серія ЯИ № 009657 ОСОБА_9 на
підставі рішення Солотвинської
селищної ради від 23 жовтня 2008 року 18
сесія 5 скликання № 415 є власником
земельної ділянки площею 0,118 га
розташованої в АДРЕСА_1 для ведення
садівництва.

Згідно з державним актом на право
власності на земельну ділянку серія ЯЛ
№ 796155 ОСОБА_8 на підставі рішення 3
сесії 6 скликання № 85 від 20 травня 2011
року Солотвинської селищної ради є
власником земельної ділянки площею 0,097
га розташованої в АДРЕСА_2 для ведення
індивідуального садівництва.

На переконання колегії суддів суд
першої інстанції не звернув увагу на
вимоги статті 22 Земельного кодексу
України, від 1 січня 1992 року, якою було
передбачено, що право власності на
землю або право користування наданою
земельною ділянкою виникає після
встановлення землевпорядними
організаціями меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) і одержання
документа, що посвідчує це право.

Приступати до використання земельної
ділянки, в тому числі на умовах оренди,
до встановлення меж цієї ділянки в
натурі (на місцевості) і одержання
документа, що посвідчує право
власності або право користування
землею, забороняється.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
вказані документи (акт встановлення
меж земельної ділянки в натурі) в
матеріалах справи відсутні, як і
будь-які графічні документи про
накладання земельних ділянок, які
передані у власність третім особам.

Суд першої інстанції проігнорував
вимоги статті 125 Земельного кодексу
України, згідно з якою право власності
на земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав

З аналізу матеріалів справи зрозуміло,
що позивачу ОСОБА_4 було виготовлено та
зареєстровано державний акт на право
приватної власності за земельну
ділянку серії І-ЗК № 025811 від 20 березня
1998 року. Земельна ділянка площею 0,39 га
для будівництва та обслуговування
жилого будинку та ведення особистого
підсобного господарства.

Відповідно до частини 4 статті 116
Земельного кодексу України, передача
земельних ділянок безоплатно у
власність громадян у межах норм,
визначених Кодексом, провадиться один
раз по кожному виду використання.

З огляду на вище зазначене, колегія
суддів погоджується із доводами
апелянта -Управлінням
Держземагентства у Тячівському районі
про те, що гр. ОСОБА_4 використав своє
право на безоплатну передачу земельної
ділянки у власність.

Поряд з цим колегія суддів зважає на
вимоги статей 13 і 14 Конституції України
та глави 30 ЦК України, відповідно до
яких земля та земельні ділянки є
об'єктами цивільних прав, а держава і
територіальні громади через свої
органи беруть участь у земельних
відносинах із метою реалізації
цивільних та інших прав у
приватноправових відносинах, тобто
прав власників земельних ділянок.

Земельні відносини, суб'єктами яких є
фізичні чи юридичні особи, органи
місцевого самоврядування, органи
державної влади, а об'єктами - землі у
межах території України, земельні
ділянки та права на них, у тому числі на
земельні частки (паї), регулюються
земельним і цивільним законодавством
на принципах забезпечення юридичної
рівності прав їх учасників,
забезпечення гарантій прав на землю
(стаття і ЦК, статті 2, 5 Земельного
Кодексу України; далі - ЗК). Захист судом
прав на землю у цих відносинах
здійснюється способами, визначеними
статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому
числі шляхом визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади,
органів місцевого самоврядування.
Відповідно до цього спори, що виникають
із земельних відносин, у яких хоча б
однією зі сторін є фізична особа,
незважаючи на участь у них суб'єкта
владних повноважень, згідно зі статтею
15 ЦПК розглядаються в порядку
цивільного судочинства.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
державні акти на право власності на
земельні ділянки є документами, що
посвідчують право власності й
видаються на підставі відповідних
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень.

Відповідно до пункту «б» частини 1
статті 12 ЗК України до повноважень
сільських, селищних, міських рад у
галузі земельних відносин на території
сіл, селищ, міст належить передача
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та
юридичних осіб відповідно до цього
Кодексу.

Згідно із частинами 1, 2 статті 116 ЗК
України громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом або за
результатами аукціону. Набуття права
на землю громадянами та юридичними
особами здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

Як передбачено частиною першою статті
122 ЗК України сільські, селищні, міські
ради передають земельні ділянки у
власність або користування із земель
комунальної власності відповідних
територіальних громад для всіх потреб.

Перелік підстав припинення права
власності на земельну ділянку
визначений статтею 140 ЗК України. Так,
підставами припинення права власності
на земельну ділянку є: добровільна
відмова власника від права на земельну
ділянку; смерть власника земельної
ділянки за відсутності спадкоємця;
відчуження земельної ділянки за
рішенням власника; звернення стягнення
на земельну ділянку на вимогу
кредитора; відчуження земельної
ділянки з мотивів суспільної
необхідності та для суспільних потреб;
конфіскація за рішенням суду;
невідчуження земельної ділянки
іноземними особами та особами без
громадянства у встановлений строк у
випадках, визначених цим Кодексом.
Указаний перелік є вичерпним.

Отже, такої підстави припинення права
власності на земельну ділянку, як
скасування рішення органу виконавчої
влади, на підставі якого було видано
державний акт на право власності на
земельну ділянку, ЗК України не
передбачено.

Відповідно до статті 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
Державі. При цьому судочинство в
Україні здійснюється Конституційним
Судом України та судами загальної
юрисдикції. Водночас система судів
загальної юрисдикції будується за
принципами територіальності,
спеціалізації та інстанційності.

Так, відповідно до частини 1 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Частиною 2 статті 2 КАС України
передбачено, що до адміністративних
судів можуть бути оскаржені будь-які
рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів
владних повноважень, крім випадків,
коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією або
законами України встановлено інший
порядок судового провадження. Цю норму
слід розуміти в системному зв'язку із
частиною 1 тієї самої статті, з якої
випливає, що захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб шляхом
оскарження до адміністративного суду
будь-яких рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень можливий
лише у сфері публічно-правових
відносин.

Пунктами 1, 7 частини 1 статті 3 КАС
України також визначено, що справа
адміністративної юрисдикції (далі -
адміністративна справа) - це переданий
на вирішення адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень
(далі - суб'єкт владних повноважень).

Таким чином, головною ознакою
публічно-правових спорів є участь у них
хоча б однією зі сторін суб'єкта
владних повноважень. Окрім того,
оскільки відповідно до пункту 1 частини
1 статті 3 та частини 1 статті 17 КАС
України юрисдикція адміністративних
судів поширюється на правовідносини,
що виникають у зв'язку зі здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, необхідною
ознакою належності справи до
адміністративної юрисдикції є
здійснення цим суб'єктом владних
управлінських функцій та повноважень,
і ці функції та повноваження повинні
здійснюватись ним саме у тих
правовідносинах, у яких виник спір.

Компетенція адміністративних судів
визначена статтею 17 КАС України та
поширюється на: спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності; спори з приводу
прийняття громадян на публічну службу,
її проходження, звільнення з публічної
служби; спори між суб'єктами владних
повноважень з приводу реалізації їх
компетенції у сфері управління, у тому
числі делегованих повноважень; а також
спори, які виникають з приводу
укладання та виконання
адміністративних договорів; спори за
зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
законом; спори щодо правовідносин,
пов'язаних з виборчим процесом чи
процесом референдуму. Вказаний перелік
є вичерпним і не підлягає розширеному
тлумаченню або поясненню, навіть
опосередковано через інші законодавчі
акти.

Загальний аналіз процесуальних норм
законодавства України, за якими
визначаються юрисдикційна належність
та підсудність справ різній судовій
спеціалізації, вказує на певні
критерії розмежування спорів між ними.
До яких, зокрема, входять такі, як: 1)
суб'єктний склад сторін спору; 2)
предмет спірних правовідносин; 3)
характер спірних правовідносин.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 1
статті 157 КАС України суд закриває
провадження в справі, якщо таку не
належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

З огляду на спірні правовідносини
колегія суддів прийшла до висновку, що
в даній справі має місце спір про право,
який стосується реалізації права
власності на земельну ділянку, а відтак
такий спір, в частині скасування
державних актів на право власності на
землю, належить розглядати в порядку
цивільного судочинства. Такий висновок
апеляційного суду знаходить своє
підтвердження і в постановах
Верховного Суду України від 18 вересня
2013 року (справа № 6-12цс13), від 23 жовтня 2013
року (справа № 6-93цс13) та від 25 червня 2014
року.

Одночасно колегія суддів дійшла до
переконання, що позивачами не наведено
доказів неправомірності рішень
відповідача, що оскаржуються, єдиною
підставою для визнання їх
неправомірними та скасування позивачі
зазначають своє право на спірну
земельну ділянку. Будь-яких інших
підстав щодо порушення процедури
прийняття таких рішень, суперечності
їх законодавство позивачами не
зазначається.

Суд апеляційної інстанції, частково
погоджується із апелянтами в тому, що
позивачами пропущено строк звернення
до суду, однак зважаючи на обставини
справи та характер спірних
правовідносин, вважає, що такий строк
пропущений із поважних причин та
належить поновленню.

З огляду на зазначене, доводи
апеляційних скарг є суттєвими і
складають підстави для висновку про
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, порушення
судом норм матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи, через що постанова суду
належить до скасування, з прийняттям
нової постанови про закриття
провадження в справі в частині
скасування державних актів на право
власності на земельні ділянки, а в
інших позовних вимогах слід відмовити.

Керуючись статтями 99, 100, 157, 160, 195, 196, 198,
202, 205, 207, 254 КАС України, -

постановив:

Апеляційні скарги управління
Держземагенства у Тячівському районі,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволити частково.

Постанову Тячівського районного суду
Закарпатської області від 24 лютого 2014
року у справі № 2-а-235/11, 2а/307/2/2014
скасувати.

Провадження в адміністративній справі,
в частині скасування державних актів
на право власності на земельні ділянки,
закрити.

В інших позовних вимогах відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили негайно після
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20-ти днів з дати складення в
повному обсязі.

Головуючий суддя:
Кузьмич С.М.

Судді:
Шавель Р. М.

Гулид Р.М.

Повний текст постанови складено 16
листопада 2014 року