Справа № 822/1021/14
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2014 року м.
Київ К/800/35704/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді
Шведа Е.Ю.,

суддів
Горбатюка С.А.,

Мороз
Л.Л.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за

касаційною скаргою Житомирської
митниці Міндоходів

на постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 16 квітня 2014
року

та ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 03 червня 2014
року

у справі № 822/1021/14

за позовом Дочірнього підприємства
«Старокостянтинівський молочний
завод»

до Житомирської митниці Міндоходів

про визнання протиправними, скасування
рішень та карток відмови,

встановив:

Дочірнє підприємство
«Старокостянтинівський молочний
завод» (далі - ДП
«Старокостянтинівський молочний
завод») звернулось до суду з
адміністративним позовом до
Житомирської митниці Міндоходів, в
якому просило:

- визнати протиправними та скасувати
рішення Житомирської митниці
Міндоходів про коригування митної
вартості товарів від 05 грудня 2013 року №
101060000/2013/300819/2, 101060000/2013/300820/2,
101060000/2013/300821/2, 101060000/2013/300822/2, від 06 грудня
2013 року №101060000/2013/300823/2, від 09 грудня 2013
року № 101060000/2013/300831/2, 101060000/2013/300832/2, від 11
грудня 2013 року № 101060000/2013/300836/2,
101060000/2013/300837/2, 101060000/2013/300838/2,
101060000/2013/300839/2, 101060000/2013/300840/2;

- визнати протиправними та скасувати
картки відмови в митному оформленні
від 05 грудня 2013 року № 101060000/2013/00970,
101060000/2013/00967, 101060000/2013/00968, 101060000/2013/00969, від
06 грудня 2013 року №101060000/2013/00971, від 09
грудня 2013 року № 101060000/2013/00978,
101060000/2013/00980, від 11 грудня 2013 року №
101060000/2013/00987, 101060000/2013/00986, 101060000/2013/00988,
101060000/2013/00984, 101060000/2013/00985.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 16 квітня 2014
року, залишеною без змін ухвалою
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 03 червня 2014
року, позов задоволено.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення судів першої та
апеляційної інстанції скасувати,
ухвалити нову постанову про відмову в
задоволенні позову. Доводи касаційної
скарги мотивовані тим, що у митного
органу виникли обґрунтовані сумніви у
достовірності поданих декларантом
відомостей щодо ціни товару, оскільки у
всіх випадках декларування товару
виявлено розбіжності щодо умов
поставки товару, зазначених в
контракті, додатковій угоді до нього та
інвойсах. Крім того, в одному з інвойсів
є посилання на контракт № 17/07 від 17
липня 2013 року, в той час як до митного
оформлення наданий контракт № 11/09 від 11
вересня 2013 року. Наведені обставини
стали підставою для витребування
додаткових документів відповідно до ч.
3 ст. 53 МК України.

В запереченнях, що надійшли на адресу
суду позивач вважає рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
законними та обґрунтованими, тому
просить залишити касаційну скаргу без
задоволення, рішення судів - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального і процесуального
права, правової оцінки обставин справи,
суд дійшов наступного висновку.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступні обставини. 11
вересня 2013 між ДП
«Старокостянтинівський молочний
завод» (покупець) та компанією Ronald A.
Chisholm Limited (продавець) укладено контракт
№ 11/09 та додаткову угоду до нього,
згідно з якими продавець
зобов'язується продати, а покупець
купити на умовах CIF Одеса (Інкотермс -
2010) молочні продукти (обезводнений
молочний жир).

З метою митного оформлення товару ДП
«Старокостянтинівський молочний
завод» в період з 05 грудня 2013 року по 11
грудня 2013 подано відповідачу ВМД на
митне оформлення партії вказаного
товару.

Для здійснення митного оформлення
товару позивачем подавались наступні
документи:

- міжнародні автомобільні накладні (CMR)
№ 5019/1, № 5017/1, № 5022/1, № 5018/1, від 25
листопада 2013 року; А № 244058, А № 244058 від 26
листопада 2013 року; № 5021 від 01 грудня 2013
року; А № 243695, № 5055/1, № 5054/1, № 5057/1, 5056/1
від 05 грудня 2013 року;

- коносаменти (Bill of Lading) RAC320356, RAC320354,
RAC320358, RAC320357 від 23 жовтня 2013 року; RAC317622
від 19 листопада 2013 року; RAC320355 від 17
жовтня 2013 року; RAC320353 від 14 жовтня 2013
року; RAC320359, RAC320360 від 31 жовтня 2013 року;
RAC320362, RAC320363, RAC320361 від 06 листопада 2013
року;

- рахунки-фактури (інвойси) № 90076432, №
90076429, № 90076413 від 22 жовтня 2013 року; №
90076226, № 90076229 від 18 жовтня 2013 року; №
90076368 від 21 жовтня 2013 року; № 90076579, №
90076589 від 24 жовтня 2013 року; № 90077636, №
90077634, № 90077642 від 11 листопада 2013 року;

- пакувальні листи б/н від 10 жовтня 2013
року, від 11 жовтня 2013 року, від 18 жовтня
2013 року, від 24 жовтня 2013 року, від 30
жовтня 2013 року , від 11 листопада 2013 року;

- зовнішньоекономічний договір
(контракт) купівлі-продажу товарів №11/09
від 11 вересня 2013 року;

- доповнення до зовнішньоекономічного
договору (контракту) дод. № 1 від 11
вересня 2013 року;

- доповнення до зовнішньоекономічного
договору (контракту) дод. уг. № 1 від 11
вересня 2013 року;

- договір про надання послуг митного
брокера № 92 від 01 квітня 2013 року;

- ветеринарні свідоцтва форм Ф-1, Ф-2
(ввезення товарів) Щ-30 № 210323, № 210324, №
210322 від 05 грудня 2013 року; Щ-30 № 210325 від 06
грудня 2013 року; Щ-30 № 210330, № 210331 від 09
грудня 2013 року; Щ-30 № 210335, № 210336, № 210333,
№ 210337, № 210334 від 11 грудня 2013 року;

- інформації про позитивні результати
здійснення
санітарно-епідеміологічного контролю
товару № 2730 від 25 листопада 2013 року, від
26 листопада 2013 року, від 01 грудня 2013
року, від 05 грудня 2013 року;

- інформації про позитивні результати
здійснення фітосанітарного контролю
товару № 2730 від 25 листопада 2013 року, від
26 листопада 2013 року, від 01 грудня 2013
року, від 05 грудня 2013 року;

- інформації про позитивні результати
здійснення радіологічного контролю
товару № 2761 від 17 жовтня 2013 року, від 19
листопада 2013 року, від 23 жовтня 2013 року,
від 14 жовтня 2013 року; від 31 жовтня 2013
року, від 06 листопада 2013 року;

- резервну позицію № 915 від 26 липня 2011
року;

- сертифікати про походження товару
загальної форми № 211 від 10 жовтня
2013 року; № 214 від 18 жовтня 2013 року;
№ 209 від 04 жовтня 2013 року; №
213 від 18 жовтня 2013 року; № 217
від 29 жовтня 2013 року; № 220 від 04
листопада 2013 року; № 221 від 04
листопада 2013 року; № 218 від 29
жовтня 2013 року; № 219 від 04
листопада 2013 року;

- декларацію про походження товару
90076432, 90076429, 90076413 від 22 жовтня 2013 року;
90076226, 90076229, 90076233 від 18 жовтня 2013 року;
90076368 від 21 жовтня 2013 року; 90076579, 90076589 від
24 жовтня 2013 року; 90077636, 90077634, 90077642 від 11
листопада 2013 року;

- сертифікати якості від 29 вересня 2013
року; від 11 жовтня 2013 року, від 12 жовтня
2013 року, від 28 жовтня 2013 року;

- митні декларації, за якими відмовлено
у випуску товарів № 101060000.2013.020786, №
101060000.2013.020726, № 101060000.2013.020783, №
101060000.2013.020735 від 05 грудня 2013 року, №
101060000.2013.020831 від 06 грудня 2013 року, №
101060000.2013.020938, № 101060000.2013.020966 від 09 грудня
2013 року, № 101060000.2013.021106, № 101060000.2013.021080, №
101060000.2013.021076, № 101060000.2013.021073, №
101060000.2013.021078 від 11 грудня 2013 року.

Не погоджуючись із визначеною
декларантом митною вартістю товару у
ВМД, митний орган запропонував
позивачу додатково надати документи
для підтвердження заявленої митної
вартості товару, а саме: договір (угоду,
контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом)про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця; виписку з
бухгалтерської документації; каталоги,
специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; копію
митної декларації країни відправлення;
висновки про якісні та вартісні
характеристика товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями.

На вимогу митного органу декларантом
надано наступні документи: лист б/н від
28 листопада 2013 року, прас-лист № 5532 від
03 грудня 2013 року ДП
«Укрпомзовнішекспертиза», що на думку
митного органу є відмовою декларанта
надати повний перелік документів, які
підтверджують числові значення митної
вартості товару.

Розглянувши подані документи,
відповідачем скориговано митну
вартість товару, про що прийнято
рішення про коригування митної
вартості товарів від 05 грудня 2013 року №
101060000/2013/300819/2, 101060000/2013/300820/2,
101060000/2013/300821/2, 101060000/2013/300822/2, від 06 грудня
2013 року № 101060000/2013/300823/2, від 09 грудня 2013
року № 101060000/2013/300831/2, 101060000/2013/300832/2, від 11
грудня 2013 року № 101060000/2013/300836/2,
101060000/2013/300837/2, 101060000/2013/300838/2,
101060000/2013/300839/2, 101060000/2013/300840/2, в яких
митний орган самостійно визначив митну
вартість товару за резервним методом
її визначення.

Вказані рішення прийняті у зв'язку з
тим, що надані документи містять
розбіжності, а саме умови поставки
товару, зазначених в контракті,
додатковій угоді до нього та інвойсах є
різними. Крім того, в одному з інвойсів
є посилання на контракт № 17/07 від 17
липня 2013 року, в той час як до митного
оформлення наданий контракт № 11/09 від 11
вересня 2013 року, в інвойсі відсутні
відомості про особу, що його підписала.
Також декларантом не надано платіжні
банківські документи про оплату
вантажу, у зв'язку з чим неможливо
застосувати перший метод визначення
митної вартості.

Коригування митної вартості товару
стало підставою для видання карток
відмови у прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення 05 грудня 2013
року № 101060000/2013/00970, 101060000/2013/00967,
101060000/2013/00968, 101060000/2013/00969, від 06 грудня 2013
року №101060000/2013/00971, від 09 грудня 2013 року
№ 101060000/2013/00978, 101060000/2013/00980, від 11 грудня
2013 року № 101060000/2013/00987, 101060000/2013/00986,
101060000/2013/00988, 101060000/2013/00984, 101060000/2013/00985.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями
митного органу, позивач звернувся до
суду з даним позовом про їх скасування.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що будь-яких фактичних доказів щодо
наявності у митного органу сумнівів
щодо застосування основного методу (за
ціною договору) визначення митної
вартості товару позивача,
представником відповідача до суду не
надано, у зв'язку з чим у митниці не було
правових підстав для коригування
митної вартості товару.

Суд касаційної інстанції погоджується
з таким висновком судів та зазначає
наступне.

Відповідно до ст. 49 МК України
встановлено, що митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Чч. 1, 2 ст. 52 МК України передбачено, що
заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом або
уповноваженою ним особою під час
декларування товарів у порядку,
встановленому розділом VIII цього
Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа,
які заявляють митну вартість товару,
зобов'язані: 1) заявляти митну вартість,
визначену ними самостійно, у тому числі
за результатами консультацій з митним
органом; 2) подавати митному органу
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню; 3) нести всі
додаткові витрати, пов'язані з
коригуванням митної вартості або
наданням митному органу додаткової
інформації.

Згідно із чч. 1, 2 ст. 53 МК України у
випадках, передбачених цим Кодексом,
одночасно з митною декларацією
декларант подає митному органу
документи, що підтверджують заявлену
митну вартість товарів і обраний метод
її визначення.

Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є: декларація митної
вартості, що подається у випадках,
визначених у частинах п'ятій і шостій
статті 52 цього Кодексу, та документи, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості, на підставі
яких проводився розрахунок митної
вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України у разі
якщо документи, зазначені у частині
другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи: договір
(угоду, контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); рахунки
про сплату комісійних, посередницьких
послуг, пов'язаних із виконанням умов
договору (угоди, контракту); виписку з
бухгалтерської документації;
ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; копію митної декларації країни
відправлення; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини.

При цьому, ч. 4 ст. 53 МК України
визначено, що у разі якщо митний орган
має обґрунтовані підстави вважати, що
існуючий взаємозв'язок між продавцем і
покупцем вплинув на заявлену
декларантом митну вартість, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу, крім документів,
зазначених у частинах другій та третій
цієї статті, подає (за наявності) такі
документи: виписку з бухгалтерських та
банківських документів покупця, що
стосуються відчуження оцінюваних
товарів, ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів на території
України; довідкову інформацію щодо
вартості у країні-експортері товарів,
що є ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваним товарам;
розрахунок ціни (калькуляцію).

Згідно з ч. 1 ст. 54 МК України контроль
правильності визначення митної
вартості товарів здійснюється митним
органом під час проведення митного
контролю і митного оформлення шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 МК України
рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається органом доходів і зборів у
письмовій формі під час здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості цих товарів як до, так і
після їх випуску, якщо органом доходів
і зборів у випадках, передбачених
частиною шостою статті 54 цього Кодексу,
виявлено, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів.

Статтею 57 МК України встановлено, що
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за такими методами: 1) основний - за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції); 2) другорядні: а) за ціною
договору щодо ідентичних товарів; б) за
ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів; в) на основі
віднімання вартості; г) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
органом доходів і зборів та
декларантом з метою визначення основи
вартості згідно з положеннями статей 59
і 60 цього Кодексу. Під час таких
консультацій орган доходів і зборів та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для
її визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів, обчислена
відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на прохання
декларанта або уповноваженої ним
особи.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 МК України метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Аналіз наведених норм дає підстави
вважати, що митні органи мають виключну
компетенцію в питаннях перевірки та
контролю правильності обчислення
декларантом митної вартості.

Разом з тим, дискреційні функції митних
органів мають законодавчі обмеження у
випадках незгоди із задекларованою
митною вартістю. До них, зокрема,
належить процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості та
обов'язок послідовного вибору методів
(від першого до резервного) визначення
митної вартості.

При цьому, законом чітко встановлено
умову, за наявності якої у митного
органу виникає право на застосування
таких повноважень, як витребування
додаткових документів та відмови у
митному оформленні. Такою імперативною
умовою є наявність обґрунтованих
сумнівів у правильності зазначеної
декларантом митної вартості товарів.

Відтак, приписи вказаних статей
зобов'язують митний орган зазначити
конкретні обставини, які викликали
відповідні сумніви, причини
неможливості їх перевірки на підставі
наданих декларантом документів, а
також обґрунтувати необхідність
перевірки спірних відомостей та
зазначити документи, надання яких
зможе усунути сумніви у їх
достовірності.

Відповідач не надав доказів того, що
документи, подані позивачем для
митного оформлення товару, є
недостатніми чи такими, що у своїй
сукупності викликають сумнів у
достовірності наданої інформації.

Як встановлено судами представник
відповідача не зміг пояснити які саме
складові митної вартості є
непідтвердженими та які документи
необхідно надати для їх підтвердження.
При цьому, судами встановлено, що
подані позивачем документи для митного
оформлення товару є достатніми для
підтвердження його вартості.

Доводи митного органу про виявлені
розбіжності щодо умов поставки товару,
зазначених в контракті, додатковій
угоді до нього та інвойсах спростовано
офіційним листом продавця від 28
листопада 2013 року, в якому зазначено
про помилковість визначення умов
поставок CFR у інвойсах та вказано, що
поставка здійснюється на умовах CIF, як і
передбачено контрактом.

Крім того, безпідставними є посилання
митного органу на відмінність підписів
у договорі та інвойсах, оскільки така
обставина не підтверджена належними та
допустимим доказами та ґрунтується на
припущенням відповідача, про що вірно
вказано судами.

Суд касаційної інстанції погоджується
з висновками судів, що надані для
митного оформлення документи не
містять розбіжностей, а їх дані
піддаються обчисленню та
підтверджують ціну товару.

Крім того, з рішення про визначення
митної вартості вбачається, що
підставою для відмови у прийнятті
визначеної декларантом митної
вартості послугував саме аналіз бази
даних (ЄАІС ДМСУ) з посиланням на митне
оформлення товарів, що здійснено за
більшою вартістю, ніж рівень митної
вартості, який було заявлено
декларантом.

Тобто, єдиним аргументом митного
органу у застосуванні резервного
методу замість основного першого, є
аналіз бази даних ЄАІС ДМСУ.

З цього приводу суд касаційної
інстанції зазначає, що МК України не
передбачено права митних органів
коригувати ціну товару лише на
підставі цінової бази даних ДМСУ. Дані
цінової бази щодо рівня вартості
ідентичних або подібних товарів з
огляду на положення МК України,
відповідно до яких перший метод
визначення митної вартості є основним,
за умови дотримання декларантом вимог
щодо порядку декларування митної
вартості товарів та документального
підтвердження розміру митної вартості,
визначеної за першим методом, не є
достатнім та визначальним для висновку
про недостовірність митної вартості
товару.

Також, суд касаційної інстанції не
приймає до уваги доводи відповідача
про те, що суди, приймаючи рішення про
стягнення з відповідача судового
збору, вийшли за межі позовних вимог,
оскільки позивач не просив суд сягнути
з відповідача понесені ним судові
витрати у вигляді сплати судового
збору, з огляду на те, що відповідно до
ч. 1 ст. 98, п. 4 ч. 1 ст. 163 КАС України суд
вирішує питання щодо судових витрат,
зокрема, у постанові, незалежно від
наявності чи відсутності такого
клопотання від сторін.

За таких обставин, суди дійшли
обґрунтованого висновку про
задоволення позову. Судом першої
інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, ухвалено
обґрунтоване рішення, яке постановлене
з дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

З урахуванням викладеного, доводи
касаційної скарги спростовуються
викладеними вище нормами права та
встановленими обставинами справи, у
зв'язку з чим відсутні підстави для її
задоволення та скасування
оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до ч. 3 ст. 2201 КАС України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 2211, 223, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Житомирської митниці
Міндоходів відхилити.

Постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 16 квітня 2014
року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 03 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку
та строки, передбачені статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України та не підлягає оскарженню,
проте може бути переглянута з підстав,
у строк та у порядку, визначених
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді