Справа № 2а/1570/1826/11
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" листопада 2014 р. м.
Київ К/800/34128/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.,

Суддів: Вербицької О.В., Муравйова О.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

на постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 04 квітня 2011
року

на ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 17 жовтня 2012
року

у справі №2а/1570/1826/2011

за позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (надалі - СПД ФОП ОСОБА_1)

до Державної податкової інспекції у
Київському районі м.Одеси (надалі - ДПІ
у Київському районі м.Одеси)

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

встановив:

У лютому 2011 року позивач звернувся до
суду з позовом, в якому поставлено
питання про скасування податкових
повідомлень-рішень ДПІ у Київському
районі м.Одеси від 01.02.2011 року №/0
та №/0.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 04 квітня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від
17 жовтня 2012 року, у задоволенні
позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції, з
висновками якими погодилась колегія
апеляційного суду, виходив з того, що
контролюючим органом правомірно
визначено позивачу зобов'язання, що
виникли із порушень, допущених
останнім в ході здійснення
господарської діяльності.

Не погоджуючись з рішеннями попередніх
судових інстанцій, позивач звернувся
із касаційною скаргою до Вищого
адміністративного суду України, в якій,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанції та прийняти у
справі нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити.

Сторони в судове засідання не
з'явились, про дату, час і місце
судового засідання були повідомлені
належним чином. Відповідно до п.2 ч.1
ст.222 КАС України справа розглядається
в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
наведені у скарзі, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанції контролюючим органом була
проведена документальна планова
виїзна перевірка дотримання вимог
податкового та іншого законодавства
СПД ФОП ОСОБА_1 за період з 01.07.2009р. по
30.09.2010р., про що складено акт від 19.01.2011
№59/17-01-/6.

В ході проведення перевірки, на думку
податкового органу, було встановлено
порушення позивачем, зокрема, п.2.6 ст.2
Положення про ведення касових операцій
у національній валюті в Україні,
затвердженого Постановою Правління
Національного банку України від 15.12.2004
року №637 та п.1, п.3 ст.3 Закону України
«Про патентування деяких видів
підприємницької діяльності».

За результатами проведеної перевірки
ДПІ у Київському районі м.Одеси
прийняті оскаржувані податкові
повідомлення-рішення від 01.02.2011 року:
№/0, яким позивачу визначено суму
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
1920,00грн.; №/0, яким позивачу
визначено суму штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 338668,55грн.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
інстанцій позивачем, у декларації про
доходи за 2 квартал 2010 року сума
одержаного валового доходу складає
304828,00грн. (сума виручки отримана з
урахуванням ПДВ 365794,00грн. - сума
податкового зобов'язання ПДВ
відповідно до наданих декларацій
365794,00грн.) , в той час, як сума грошових
коштів, що надійшли на розрахунковий
рахунок позивача за даний період та
відображена у книзі обліку доходів та
витрат (форма №10), складає 298060,29грн.

На підставі наведеного податковий
орган дійшов висновку, що позивач не
оприбуткував готівкові кошти в книзі
обліку доходів та витрат (форма №10) та
не провів розрахункові операції в
порядку, передбаченому чинним
законодавством, у сумі 67733,71грн.

Також, у продовж ІІ кварталу 2010 року
позивач здійснював торгівельну
діяльність без придбання
торгівельного патенту, що на думку
податкового органу є порушенням
чинного законодавства.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», в редакції чинній на час
правовідносин, реєстратори
розрахункових операцій застосовуються
фізичними особами - суб'єктами
підприємницької діяльності або
юридичними особами (їх філіями,
відділеннями, іншими відокремленими
підрозділами), які здійснюють операції
з розрахунків у готівковій та/або в
безготівковій формі (із застосуванням
платіжних карток, платіжних чеків,
жетонів тощо) при продажу товарів
(наданні послуг) у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг, а
також уповноваженими банками та
суб'єктами підприємницької діяльності,
які виконують операції купівлі-продажу
іноземної валюти.

Згідно з п. 1 ст. 3 зазначеної норми права
суб'єкти підприємницької діяльності,
які здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язанні
проводити розрахункові операції на
повну суму покупки (надання послуг)
через зареєстровані, опломбовані у
встановленому порядку та переведені у
фіскальний режим роботи реєстратори
розрахункових операцій з
роздрукуванням відповідних
розрахункових документів, що
підтверджують виконання розрахункових
операцій, або у випадках, передбачених
цим Законом, із застосуванням
зареєстрованих у встановленому
порядку розрахункових книжок.

Як вбачається з п.1 Порядку ведення
книги обліку доходів і витрат,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 26.09.2001 року №1269
книга обліку доходів і витрат (далі -
книга) ведеться фізичними особами -
підприємцями, які сплачують єдиний
податок, а також особами, які мають
пільговий торговий патент для продажу
товарів (крім підакцизних) (надання
послуг) відповідно до законодавства з
питань патентування деяких видів
підприємницької діяльності, якщо такі
особи не є платниками податку на додану
вартість згідно із законодавством
(далі - суб'єкти підприємницької
діяльності).

Підпунктом 2.6 статті 2 Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні,
затвердженого Постановою Правління
Національного банку України від 15.12.2004
року №637 передбачено, що уся готівка, що
надходить до кас, має своєчасно (у день
одержання готівкових коштів) та в
повній сумі оприбутковуватися.

Згідно з ч.2 та ч.3 ст.2 Закону України
«Про патентування деяких видів
підприємницької діяльності», торговий
патент придбавається суб'єктами
підприємницької діяльності, предметом
діяльності яких є види, зазначені в
частині першій статті 1 цього Закону.
Підставою для придбання торгового
патенту є заявка, оформлена відповідно
до частини четвертої цієї статті.
Торговий патент видається за плату
суб'єктам підприємницької діяльності
державними податковими органами за
місцезнаходженням цих суб'єктів або
місцезнаходженням їх структурних
(відокремлених) підрозділів, суб'єктам
підприємницької діяльності, що
провадять торговельну діяльність або
надають побутові послуги (крім
пересувної торговельної мережі), - за
місцезнаходженням пункту продажу
товарів або пункту з надання побутових
послуг, а суб'єктам підприємницької
діяльності, що здійснюють торгівлю
через пересувну торговельну мережу, -
за місцем реєстрації цих суб'єктів.

Статтею 1 Закону України «Про
патентування деяких видів
підприємницької діяльності»
визначено, що об'єктом правового
регулювання згідно з цим Законом є
торговельна діяльність за готівкові
кошти, а також з використанням інших
форм розрахунків та кредитних карток
на території України, діяльність з
обміну готівкових валютних цінностей
(включаючи операції з готівковими
платіжними засобами, вираженими в
іноземній валюті, та з кредитними
картками), а також діяльність з надання
послуг у сфері грального бізнесу та
побутових послуг. Суб'єктами
правовідносин, які підлягають
регулюванню за цим Законом, є юридичні
особи та суб'єкти підприємницької
діяльності, що не мають статусу
юридичної особи, - резиденти і
нерезиденти, а також їх відокремлені
підрозділи (філії, відділення,
представництва тощо), які займаються
підприємницькою діяльністю,
передбаченою частиною першою цієї
статті. Згідно зі ст. 3 цього Закону,
патентуванню підлягає торговельна
діяльність, що здійснюється суб'єктами
підприємницької діяльності або їх
структурними (відокремленими)
підрозділами у пунктах продажу
товарів. Під торговельною діяльністю у
цьому Законі слід розуміти роздрібну
та оптову торгівлю, діяльність у
торговельно-виробничій (громадське
харчування) сфері за готівкові кошти,
інші готівкові платіжні засоби та з
використанням кредитних карток.

Відповідно до ст.19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частина 2 статті 71 КАС України
передбачає, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Однак, частина 4 та 5 статті 11 даного
Кодексу встановлює, що суд вживає
передбачені законом заходи, необхідні
для з'ясування всіх обставин у справі, у
тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи. Суд повинен запропонувати
особам, які беруть участь у справі,
подати докази або з власної ініціативи
витребувати докази, яких, на думку суду,
не вистачає.

Доказами в адміністративному
судочинстві згідно ч.1 ст.69 КАС України
є будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

З матеріалів справи вбачається, що
грошові кошти, які надійшли на
розрахунковий рахунок позивача у
період з квітня 2010 року по червень 2010
року включно, відповідно до копій
виписок, відображені ним у книзі обліку
доходів і витрат (форма №10) №3447 від
17.07.08р. та співпадають з сумами грошових
коштів у, виписаних ним, відповідних
рахунках та накладних (а.с.54-112).

Разом з тим, в акті перевірки,
податковий орган зазначає, що СПД ФОП
ОСОБА_1 не були відображені у книзі
обліку доходів і витрат (форма №10) суми
отримані ним від реалізації за
готівкові кошти (в загальній сумі
67733,71грн.).

Як вбачається з таблиці сум отриманих
від реалізації товарів у продовж 2010
року (І-ІІІ кв.) у розрізі наданих до ДПІ
декларацій та грошових коштів
отриманих від реалізації, при
проведенні перевірки відповідач
дійшов висновку, що у ІІкв. 2010 року
позивачем були отримані готівкові
кошти у сумі 67733,71грн., в т.ч. у квітні
2010р. - 22098,48грн., у травні 2010р. - 15632,84грн., у
червні 2010р. - 30002,39грн.

Однак, слід зазначити, що доказів щодо
походження вищезазначених готівкових
коштів, а саме: дати їх отримання (в яких
саме сумах та коли); від яких саме
контрагентів отримані певні суми;
призначення платежів (за які саме
товари, роботи, послуги вони були
отримані); первинні бухгалтерські
документи, на підставі яких та
відповідно до яких вони були сплачені
позивачу (рахунки, накладні, квитанції
тощо) у матеріалах справи не міститься,
судами попередніх інстанцій не
витребовувались та, відповідно, не
досліджувались.

Крім того, при розгляді справи судом
першої та апеляційної інстанцій
позивач звертав увагу, що при
заповненні декларації про доходи, суми
валового доходу були помилково
зазначені ним з ПДВ.

Однак, судами попередніх інстанцій ця
обставина перевірена не була.
Натомість, з посиланням на ст.50 ПК
України, суди вказали, що позивач
повинен був подати до органу
податкової служби декларації про
доходи з виправленими показниками за
спірний період.

Враховуючи, що вказані вище обставини
справи досліджені в неповному обсязі,
тому для повного, об'єктивного та
всебічного з'ясування обставин справи
судам попередніх інстанції необхідно
надати належну правову оцінку кожному
окремому доказу, який міститься в
матеріалах справи або витребовується,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, з посиланням на це в
мотивувальній частині свого рішення
враховуючи при цьому відповідні норми
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

За таких обставин, судові рішення не
можна визнати законними та
обґрунтованими у відповідності до ст.159
КАС України, оскільки вони
постановлені на підставі неповно
з'ясованих обставин у справі.

Зважаючи на наведене, касаційна
інстанція на підставі ст.227 КАС України
дійшла висновку про неповне
встановлення обставин справи та
обумовлену цим неможливість надання
належної юридичної оцінки всім
обставинам у справі, у зв'язку з чим
справа підлягає направленню на новий
розгляд для достовірного з'ясування та
правильного вирішення цього спору.

Під час нового судового розгляду
справи судам необхідно врахувати
викладене, повно та об'єктивно
дослідити обставини справи, дати їм
належну юридичну оцінку, в залежності
від встановленого, правильно
застосувати до спірних правовідносин
норми матеріального права та ухвалити
законне і обґрунтоване рішення

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 04 квітня 2011
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 17 жовтня 2012
року - скасувати та направити справу на
новий розгляд в суд першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
___________________ Н.Є. Маринчак

Судді:
___________________ О.В. Вербицька

___________________ О.В. Муравйов