Справа № 9101/44751/2011
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2011-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2011 р. справа № 2а-4/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
судді: Сафронової
С.В.

суддів:
Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

розглянувши в порядку
письмового провадження в м.
Дніпропетровську апеляційну скаргу
Управління праці та соціального
захисту населення Комунарської
районної адміністрації Запорізької
міської ради на постанову
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 18 січня 2011 року

у адміністративній справі № 2а-4/2011 за
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Комунарської районної адміністрації
Запорізької міської ради про визнання
дій неправомірними та стягнення
недорахованої суми,-

В с т а н о в и л а :

У вересня 2009 року позивач звернувся до
суду з зазначеним позовом, в якому
посилаючись на порушення відповідачем
його прав отримувати щорічну допомогу
на оздоровлення у розмірі визначеному
учаснику ліквідації наслідків
Чорнобильської катастрофи першої
категорії та інваліда II групи у ст.48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»протягом 2000-2009 рр., з
урахуванням уточнень вимог під час
розгляду справи в суді першої
інстанції, просив визнати дії
відповідача неправомірними в частині
відмови у виплаті йому щорічної
допомоги на оздоровлення за період
2000-2010 рр. та зобов'язати відповідача
зробити перерахунок зазначеної
допомоги і стягнути з нього
заборгованість по недорахованим сумам
щорічної грошової допомоги на
оздоровлення за вказаний період.

Постановою Комунарського районного
суду м. Запоріжжя від 18 січня 2011 року
позов ОСОБА_1 задоволено частково,
визнано неправомірними дії управління
праці та соціального захисту населення
Комунарської районної адміністрації
Запорізької міської ради щодо відмови
в проведенні перерахунку позивачу, як
постраждалому внаслідок аварії на ЧАЕС
І категорії (інваліду II групи), щорічної
допомоги на оздоровлення за період
2007-2010 роки, та зобов'язано відповідача
провести донарахування та виплату
ОСОБА_1 недоотриманих ним щорічних сум
на оздоровлення за період з 2007 року по
2010 рік відповідно до статті 48 Закону
України "Про статус та соціальний
захист громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи'',
виходячи з п'яти мінімальних
заробітних плат на час їх виплат за
відповідний період з урахуванням
проведених виплат, в іншій частині
вимог позивача судом відмовлено.

Зазначене судове рішення оскаржено в
апеляційному порядку відповідачем по
справі в частині задоволення позовних
вимог за 2007 -2010 роки з підстав порушення
норм матеріального права, у зв'язку з
чим просить її скасувати в зазначеній
частині та прийняти нове рішення по
справі, яким відмовити позивачу в
задоволені позовних вимог до
управління праці та соціального
захисту населення Комунарської
районної адміністрації Запорізької
міської ради в повному обсязі, а також
визнати управління праці та
соціального захисту населення
Комунарської районної адміністрації
Запорізької міської ради неналежним
відповідачем по справі та звільнити
управління праці та соціального
захисту населення Комунарської
районної адміністрації Запорізької
міської ради від сплати витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

Апеляційна скарга відповідача
мотивована правомірністю його дій по
виплаті позивачу щорічної грошової
допомоги на оздоровлення, та
відсутністю у територіального органу
УПСЗН повноважень на нарахування та
виплату позивачу допомоги на
оздоровлення саме у тій сумі, яку
вимагае позивач по цій справі.

Дослідивши матеріали справи судова
колегія встановила, що вирішуючи спір у
цій справі, суд першої інстанції
виходив з порушення прав позивача з
боку територіального органу УПСЗН у
період 2007-2010 роки і відповідно
наявності підстав для задоволення
позову у вказаній частині, оскільки
відповідачем всупереч вимог ч.4 ст.48
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
сума допомоги за вказаний період була
виплачена у розмірі меншому ніж 5
мінімальних заробітних плат, та тим
самим порушено права позивача на
належний соціальний захист.

Судова колегія може погодитися з
висновками суду першої інстанції лише
в частині порушення відповідачем прав
позивача щодо отримання допомоги на
оздоровлення у розмірах визначених ч.4
ст.48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»за період 2009-2010 років,
оскільки матеріалами справи
встановлено, що суд першої інстанції
безпідставно узяв до уваги лише доводи
позивача та не врахував інших обставин,
які мають суттєве значення для
вирішення даної справи по суті.

Переглядаючи оскаржувану у цій справі
постанову суду першої інстанції
відповідно до вимог статті 195 КАСУ, в
межах апеляційної скарги, судова
колегія обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правову оцінку обставин у справі та
повноту їх встановлення, правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, дійшла висновку про наявність
підстав для часткового задоволення
апеляційної скарги відповідача та
необхідності скасування постанови
суду першої інстанції, з прийняттям
іншого у справі рішення, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено та відповідачем по справі
не спростовано, що ОСОБА_1 має статус
постраджалого внаслідок аварії на ЧАЕС
1 категорії, інвалідом ІІ групи, яку
встановлено йому безстроково, у звязку
з чим він перебуває на обліку в
Управлінні праці та соціального
захисту населення Комунарської
районної адміністрації Запорізької
міської ради та користується правом на
отримання щорічної допомоги на
оздоровлення відповідно до ч.4 ст.48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за змістом якої: щорічна
допомога на оздоровлення
виплачується інвалідам I і II групи - в
розмірах п'яти мінімальних заробітних
плат.

Вважаючи свої права порушеними за
період з 2000-2010 років, ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом у цій справі лише 2
вересня 2009 року, клопотання про
поновлення строку не заявлял, а
уточнючи раніше заявлені вимоги (а.с.36)
посилався на вимоги ст.268 ЦК України та
необхідність обчислення у його
випадку строку звернення до суду з
25.08.2009 року, тобто з дня отримання
відмови відповідача перерахувати за
його заявою щорічну допомогу .

Суд першої інстанції визначально
встановивши що предметом спору у цій
справі є не тільки розмір щорічної
разової допомоги на оздоровлення
позивача, що була нарахована
відповідачем та виплачена позивачу в
межах строку звернення до суду, а й
період захисту прав позивача, суд
помилково застосувавши до даних
спірних правовідносин норми
матеріального та процесуального права,
дійшов помилкового висновку про
наявність підстав для проводження
терміну звернення позивача до суду за
захистом своїх прав за період 2007-2010
років у зв’язку з тим, що за приписами
ч.3 ст.99 КАСУ на думку суду першої
інстанції для даних правовідносин
встановлені інші строки звернення, а
саме п.3 ч.1 ст.268 ЦК Укрїани, про що також
зазначено в п.3 ст.13 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»

Отже, суд першої інстанції при розгляді
даної справи дійшов правильного
висновку, що, виходячи із загальних
засад пріоритетності законів над
урядовими актами, при визначенні
розміру щорічної разової грошової
допомоги на оздоровлення відповідач
повинен керуватися положеннями ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»№ 796-XII від 28.02.1991 року.

Однак при цьому, суд першої інстанції
не звернув увагу на те, що дію положень
статті 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» було зупинено на 2007 рік в
частині виплати компенсацій і допомог
у розмірах відповідно до мінімальної
заробітної плати згідно із п.30 ст.71
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік», та зупинялося на 2008
рік Законом України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік», які були
визнанні неконституційними Рішенням
Конституційного Суду України від
09.07.2007р. № 6-рп/2007 та Рішенням
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року № 10-рп/2008.

Матеріалами справи встановлено, що
позивач отримав допомогу на
оздоровлення у розмірі 120 грн. Щорічно:
у березні 2007 р. з урахуванням обмежень,
встановлених Законом України 71 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік», та у травні 2008 році з
урахуванням обмежень, встановлених
Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік» (а.с.10)

Задовольняючи позов в частині визнання
неправомірними дій відповідача та
стягнення вказаної допомоги за 2007 р. та
2008 р. суд першої інстанції не врахував
дати виплати допомоги, з урахуванням
яких підстави вважати дії відповідача
відсутні, оскільки на той час були
чинними відповідні норми законів про
державаний бюджет, які встановлювали
інший розмір допомоги на оздоровлення
і мали пріоритет у їх застосуванні як
нормативно-правові акти однакової
юридичної сили з Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», але
прийняті пізніше ніж вказаний
спеціальний закон.

Наведене повністю узгоджуеться з
рішенням Конституційного Суду України
від 03 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про
набуття чинності Конституцією України,
у пункті 3 мотивувальної частини якого
зазначено, що: «Конкретна сфера
суспільних відносин не може бути
водночас врегульована однопредметними
нормативними правовими актами
однакової сили, які за змістом
суперечать один одному. Звичайною є
практика, коли наступний у часі акт
містить пряме застереження щодо
повного або часткового скасування
попереднього. Загальновизнаним є й те,
що з прийняттям нового акта, якщо інше
не передбачено самим цим актом,
автоматично скасовується
однопредметний акт, який діяв у часі
раніше».

Крім того, при вирішенні питання
періоду захисту прав позивача, судом
першої інстанції не було надано
належної оцінки тому, що спір у цій
справі стосується публічно-правових
відносин з територіальним органом
праці та соціального захисту
населення, який на виконання
делегованих державою повноважень
забезпечує соціальний та матеріальний
захист осіб що є постраждалими від
наслідків Чорнобильської катастрофи,
тому застосування до цього спору
положень статті 268 ЦК України є не
можливим, оскільки вказаною нормою
регулюються лише цивільні відносини з
приводу відшкодування шкоди, що не є
предметом розгляду по цій справі.

За наведених обставин, судова колегія
приходить до висновку, що позивачем
пропущено річний строк звернення до
адміністративного суду за захистом
своїх прав за період 2000-2008 р.р., і
поважних причин пропуску такого строку
не вбачається, тому його вимоги в цій
частині задоволеню не підлягають.

В частині задоволення вимог позивача
щодо захисту його прав від порушень
відповідача за період 2009-20010 р.р., судова
колегія визнає постанову суду першої
інстанції законною та належним чином
обґрунтованою, оскільки у період 2009 р.
та 2010 р. до ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»не
вносилося змін в частині розміру
щорічної разової допомоги на
оздоровлення.

Враховуючи, що Закон України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»має вищу
юридичну силу відносно постанови КМУ,
судова колегія вважає правильним
застосування у спірних
правовідносинах саме положень ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Стосовно доводів апеляційної скарги
відповідача в цій частині апеляційний
суд зазначає, що Кабінет Міністрів
України не уповноважений зменшувати
встановлені Законом конкретні розміри
доплат, пенсій і компенсацій, зокрема,
допомоги на оздоровлення, а
відсутність бюджетного фінансування
виплат, передбачених Законом України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»розмірів
щорічної грошової допомоги на
оздоровлення, не може бути підставою
для звільнення відповідача від
покладених на нього обов’язків по
належному соціальному захисту
відповідних осіб.

Водночас, з огляду на те, що на
відповідача законом покладено
обов’язок нарахування та виплати
щорічної разової допомоги на
оздоровлення інваліду 2 групи зі
статусом особи 1 категорії,
постраждалої внаслідок аварії на ЧАЕС
саме у розмірі 5 мінімальних заробітних
плат, як це визначено ч.4 ст.48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
для донарахування суми допомоги до
вказаного у законі розміру заява особи,
що її отримує не потрібна, судова
колегія вважає правильним у даній
справі буде визнання протиправними дій
відповідача по нарахуванню і виплаті
позивачу щорічної разової допомоги на
оздоровлення за 2009-2010 р.р. у розмірі
меншому ніж це визначено законом.

На підставі викладеного, приймаючи до
уваги те, що судом першої інстанції
правильно встановлені обставини
справи, але помилково зазстовані норми
матеріального та процесуального права,
судове рішення першої інстанції
підлягає скасуванню у повному обсязі
незалежно від правильності вирішення
спору в частині захисту прав позивача
за період 2009-2010 роки, оскільки у такій
спосіб буде забезпечене зрозумілість
судового рішення та забезпечення його
виконання.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206
КАС України, суд,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Комунарської районної адміністрації
Запорізької міської ради
–задовольнити частково

Постанову Комунарського районного
суду м. Запоріжжя від 18 січня 2011 року
–скасувати, та прийнятти нову
постанову якою позов ОСОБА_1 -
задовольнити частково

Визнати протиправними дії управління
праці та соціального захисту населення
Комунарської районної адміністрації
Запорізької міської ради щодо
нарахування та виплати ОСОБА_1, як
постраждалому внаслідок аварії на ЧАЕС
І категорії, інваліду II групи, щорічної
допомоги на оздоровлення за період
2009-2010 рокиу розмірі меншому ніж це
визначено ч.4 ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»

Зобов'язати управління праці та
соціального захисту населення
Комунарської районної адміністрації
Запорізької міської ради забезпечити
донарахування та виплату ОСОБА_1
недоотриманих ним сум щорічної разової
грошової допомоги на оздоровлення за
2009 рік та 2010 рік, розмір якої повинен
відповідати визначеному ч.4 ст.48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
тобто п'яти мінімальних заробітних
плат на час її виплати у відповідний
бюджетний рік, з урахуванням
проведених раніше виплат.

В іншій частині вимог ОСОБА_1 -
відмовити.

Постанова апеляційного
адміністративного суду набирає
законної сили протягом п’яти днів з
дня її постановлення та може бути
оскаржена в порядку та строки,
передбачені ст.212 КАС України

Головуючий:
С
.В. Сафронова

Суддя:

В.Ю. Поплавський

Суддя:

Д.В. Чепурнов