Справа № 2-а-1543/11
Суддя: Міланіч А. М.
Дата ухвалення: 2011-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-1543/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2011 року
Бородянський
районний суд

Київської області в складі : головуючої
–судді Міланіч А.М.

розглянувши у письмовому провадженні в
залі суду в смт.Бородянка
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України у Бородянському районі
Київської області про зобов»язання
здійснити перерахунок та виплату
пенсії,

в с т а н о в и в :

У грудні 2010 року позивачка звернулася
до суду з вказаним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що вона є потерпілою
від аварії на Чорнобильській АЕС і за
захворюванням, пов»язаним з наслідками
аварії, її визнано інвалідом IІІ групи.
Відповідно до ст.14 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»її
віднесено до І категорії осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи. На підставі цього Закону їй
призначено державну пенсію та
щомісячну додаткову пенсію за шкоду,
заподіяну її здоров'ю, розмір яких
повинен визначатися виходячи з
мінімальної пенсії за віком, яка
встановлена законодавством.

Вважала, що відповідно до ст.ст.50 та 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»вона має право на щомісячну
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров»ю, у розмірі 50 процентів
мінімальної пенсії за віком, та розмір
її пенсії не може бути нижчим 6
мінімальних пенсій за віком.
Відповідач усупереч зазначеним нормам
не провів відповідне нарахування цих
пенсій та не проводить їх перерахунок
після встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, як це
передбачено ч.3 ст.67 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи». Тому вона
позивачка звернулася до відповідача
щодо проведення відповідного
визначення та перерахунку зазначених
пенсій, однак їй було в цьому
відмовлено.

Оскільки вона проживає у зоні
посиленого радіологічного контролю, то
має право на доплату в розмірі однієї
мінімальної заробітної плати на
підставі ст.39 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Також, оскільки вона відповідно до ст.1
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни»є дитиною війни, на
підставі ст.6 цього Закону з 1 січня 2006
року має право на отримання щомісячної
соціальної допомоги в розмірі тридцяти
відсотків мінімальної пенсії за віком.
Однак, в 2010 році отримувала вказану
допомогу у значно меншому розмірі.

Просила визнати дії управління
Пенсійного фонду України у
Бородянському районі Київської
області неправомірними, зобов»язати
відповідача провести перерахунок та
виплату її основної та додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю,
щомісячної грошової доплати як
пенсіонеру проживаючому на території
радіоактивного забруднення та
щомісячного підвищення до пенсії як
дитині війни з 1 вересня 2007 року і в
подальшому виплачувати вказану пенсію
відповідно до вищезазначених норм
закону.

Ухвалою Бородянського районного суду
від 2 квітня 2011 року вимоги позивачки за
період з 1 вересня 2007 року по 5 червня 2010
року залишені без розгляду на підставі
ст.99,100 КАС України.

В судове засідання позивачка не
з”явилася, просила справу розглядати
без її участі.

Відповідач - управління Пенсійного
фонду України у Бородянському районі
Київської області свого представника в
судове засідання не направив, просив
справу розглядати без його участі. В
своїх письмових поясненнях позов
вважав безпідставним, а дії управління
правомірними, зазначив, що до 18 березня
2011 року позивачка отримувала пенсію
відповідно до ЗУ «Про
загальнообов»язкове державне пенсійне
страхування».

Відповідно до вимог ч.3 ст.122 КАС України
суд ухвалює рішення в порядку
письмового провадження.

Дослідивши письмові докази по справі,
суд вважає, що позов підлягає до
часткового задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
постраждалою внаслідок Чорнобильської
катастрофи І категорії і з 11 жовтня 2006
року їй встановлена ІІІ група
інвалідності внаслідок захворювання,
пов»язаного з впливом аварії на ЧАЕС
а.с.11,14.

Як вбачається з копії пенсійного
посвідчення та заперечення
відповідача а.с.12, позивачці в зв»язку
зі встановленням вказаної
інвалідності на підставі Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
з 18 березня 2011 року призначена державна
пенсія, а також вона отримувала
додаткову пенсія за шкоду, заподіяну її
здоров»ю, розмір яких визначено згідно
з постановою КМ України від 3 січня 2002
року № 1 «Про підвищення розмірів
пенсій та інших соціальних виплат
окремим категоріям пенсіонерів,
фінансування яких здійснюється за
рахунок коштів державного бюджету»,
виходячи з базової величини для
обчислення конкретних державних
пенсій та додаткових пенсій за шкоду,
заподіяну особам, віднесеним до 1
категорії, відповідно 19,91 грн.,
постановою КМ України від 16 липня 2008
року № 654 «Про підвищення рівня
пенсійного забезпечення громадян».
Розрахунок доплати до пенсії
непрацюючим пенсіонерам, які
проживають в зоні посиленого
радіоекологічного контролю, який
передбачений статтею 39 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської
катастрофи»проводиться відповідно до
постанови КМ України № 836 від 26 липня 1996
року в розмірі 5,20 грн.

Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» особам,
віднесеним до категорії 1, які є
інвалідами ІІІ групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 50
процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно з ч.4 ст.54 вищевказаного Закону в
усіх випадках розмір пенсій для
інвалідів ІІ групи, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не може бути нижчим 6
мінімальних пенсій за віком.

За таких обставин суд вважає, що
позивачка має право на призначення
пенсії в розмірі, не нижчому 6
мінімальних пенсій за віком, та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 50
процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положеннями ч.4 ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акту Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру пенсій позивачці застосуванню
підлягають ч.1 ст.50 та ч.4 ст.54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
а не постанови Кабінету Міністрів
України від 3 січня 2002 року № 1 «Про
підвищення розмірів пенсій та інших
соціальних виплат окремим категоріям
пенсіонерів, фінансування яких
здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету», від 28 травня 2008
року № 530 «Про деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян»та від 16 липня 2008 року № 654
«Про підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян», які істотно
звужують обсяг встановлених законом
прав позивача.

Також суд не звертає увагу на посилання
відповідача на ч.5 ст.54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», якою
передбачено, що порядок обчислення
пенсії по інвалідності, що настала
внаслідок каліцтва чи захворювання, і
пенсії у зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів
України, оскільки надання законодавцем
такого права Кабінету Міністрів
України не означає, що останній,
встановлюючи такий порядок, може
допустити звуження змісту та обсягу
прав позивачки, встановлених цим же
Законом. Тобто, Кабінет Міністрів
України повинен був встановити
зазначений порядок, не порушуючи
положень цього Закону, в тому числі й
інших законів, якими встановлено
розміри мінімальної пенсії за віком.

Зі статей 50 та 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» випливає,
що під час визначення розміру пенсії та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, за основу їх
нарахування береться мінімальна
пенсія за віком, яка визначається лише
за правилами, передбаченими ч.1 ст.28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

При цьому суд не приймає до уваги
положення ч.3 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання пенсії і щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлено статтями 50 та 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Також безпідставним є посилання
відповідача на відсутність коштів щодо
забезпечення виплати зазначених
пенсій у таких розмірах, оскільки
органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів як на
причину невиконання своїх зобов»язань,
які встановлені ст.46 Конституції
України та статтями 50 та 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
щодо визначення розміру та виплати
пенсій.

Відповідно до ч.3 ст.67 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», яка
набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у
разі збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір пенсії, визначений
відповідно до статті 54 цього Закону, а
також розмір додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, особам,
віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та
розмір щомісячної компенсації сім'ям
за втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування»мінімальний
розмір пенсій за віком встановлюється
в розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Враховуючи наведене, розмір
нарахованої державної пенсії по
інвалідності за період з дня її
призначення 18 березня 2011 року по день
винесення судом рішення 19 квітня 2011
року, додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров»ю позивачки за період
з 6 червня 2010 року по 19 квітня 2011 року
слід вважати таким, що проведений з
порушенням норм спеціального закону.

Як вбачається з копії паспорту
позивачки а.с.10, позивачка проживає в
с.Шибене, яке відноситься до зони
посиленого радіоекологічного контролю
відповідно до Постанови КМ УРСР «Про
організацію виконання Постанов
Верховної Ради Української РСР про
порядок введення в дію Законів
Української РСР «Про правовий режим
території, що зазнала радіоактивного
забруднення внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»№106 від 23 липня 1991 року.

Відповідно до абзацу 4 частини 1 статті
39 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», непрацюючим пенсіонерам,
які проживають в зоні посиленого
радіоекологічного контролю,
провадиться доплата до пенсії в
розмірі однієї мінімальної заробітної
плати.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами при вирішенні
даного спору підлягають застосуванню
положення ст.39 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», з
урахуванням розміру мінімальної
заробітної плати на момент виплати.

В 2010 році статтю 39 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»не було
зупинено та змін не було внесено.

Таким чином, Управління Пенсійного
Фонду України у Бородянському районі
повинно було нараховувати та
виплачувати позивачці доплату за
проживання на території
радіоактивного забруднення відповідно
до положень ст.39 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»- в розмірі
однієї мінімальної заробітної плати, в
межах позовних вимог - з 6 червня 2010 року
по 19 квітня 2011 року.

Також, ОСОБА_1 народилася 21 листопада 1941
року та є дитиною війни, що
підтверджується копіями її паспорту,
посвідчення з відповідною відміткою
а.с.10,12.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»із
змінами і доповненнями, внесеними
Законом України від 20 грудня 2005 року N
3235-IV, дітям війни пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

В 2010 році статтю 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»не було
зупинено та змін не було внесено.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» мінімальна
пенсія за віком встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру підвищення пенсії позивачу
застосуванню підлягають норми ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни».

Таким чином, Управління Пенсійного
Фонду України у Бородянському районі
повинно було нараховувати та
виплачувати позивачці щомісячне
підвищення до пенсії як дитині війни
відповідно до положень ч.1 ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» - в розмірі 30 % мінімальної
пенсії за віком, в межах позовних вимог
- з 6 червня 2010 року по 19 квітня 2011 року.

Враховуючи викладене, суд вважає за
необхідне, задовольняючи в цій частині
позовні вимоги, визнати дії управління
Пенсійного фонду України у
Бородянському районі Київської
області щодо нарахування і виплати
позивачці з 18 березня 2011 року по 19
квітня 2011 року державної пенсії по
інвалідності, з 6 червня 2010 року по 19
квітня 2011 року - додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров»ю, доплати до
пенсії за проживання на території
радіоактивного забруднення та
щомісячного підвищення до пенсії як
дитині війни в меншому розмірі, ніж
передбачено ст.ст.39,50,54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», ч.1 ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», неправомірними та
зобов»язати відповідача провести
перерахунок та виплату з урахуванням
виплачених коштів пенсії ОСОБА_1
відповідно до ст.ст.39,50,54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», ч.1 ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», встановивши 18 березня 2011
року по 19 квітня 2011 року державну
пенсію по інвалідності в розмірі шести
мінімальних пенсій за віком, з 6 червня
2010 року по 19 квітня 2011 року щомісячну
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров»ю, - у розмірі 50 процентів
мінімальної пенсії за віком, щомісячне
підвищення до пенсії як дитині війни
–в розмірі 30 % мінімальної пенсії за
віком, виходячи зі встановленого
розміру мінімальної пенсії за віком,
який відповідає розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, щомісячну грошову
доплату до пенсії за проживання у зоні
посиленого радіоекологічного контролю
–в розмірі однієї мінімальної
заробітної плати.

Зважаючи на викладене, та приймаючи до
уваги, що до 18 березня 2011 року позивачка
отримувала пенсію відповідно до ЗУ
«Про загальнообов»язкове державне
пенсійне страхування», обов»язок
проводити нарахування пенсії
позивачці відповідно до вимог діючого
законодавства вже покладений на
відповідача, в іншій частині в позові
необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.8,10,11,86,122,159,160,161,162,163,167
КАС України, ст.ст.39,50,54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», ч.1 ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», ст.28 Закону України «Про
загальнообов’язкове державне
пенсійне страхування», Закону України
«Про встановлення прожиткового
мінімуму та мінімальної заробітної
плати»від 20 жовтня 2009 року, суд

п о с т а н о в и в :

Позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного
фонду України у Бородянському районі
Київської області про зобов»язання
здійснити перерахунок та виплату
пенсії задовольнити частково.

Визнати дії управління Пенсійного
фонду України у Бородянському районі
Київської області щодо нарахування і
виплати ОСОБА_1 з 18 березня 2011 року по 19
квітня 2011 року державної пенсії по
інвалідності, з 6 червня 2010 року по 19
квітня 2011 року - додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров»ю, доплати до
пенсії за проживання на території
радіоактивного забруднення та
щомісячного підвищення до пенсії як
дитині війни в меншому розмірі, ніж
передбачено ст.ст.39,50,54 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», ч.1 ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», неправомірними.

Зобов»язати управління Пенсійного
фонду України у Бородянському районі
Київської області провести
перерахунок та виплату з урахуванням
виплачених коштів пенсії ОСОБА_1
відповідно до ст.ст.39,50,54 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», ч.1 ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», нарахувавши з 18 березня
2011 року по 19 квітня 2011 року державну
пенсію по інвалідності в розмірі шести
мінімальних пенсій за віком, з 6 червня
2010 року по 19 квітня 2011 року щомісячну
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров»ю, - у розмірі 50 процентів
мінімальної пенсії за віком, щомісячне
підвищення до пенсії як дитині війни –
в розмірі 30 % мінімальної пенсії за
віком, виходячи зі встановленого
розміру мінімальної пенсії за віком,
який відповідає розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, доплати до пенсії за
проживання у зоні посиленого
радіоекологічного контролю –в розмірі
однієї мінімальної заробітної плати.

В іншій частині в позові відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення до Київського
апеляційного адміністративного суду
через Бородянський районний суд
Київської області. Якщо постанову було
проголошено у відсутності особи, яка
бере участь у справі, то строк подання
заяви про апеляційне оскарження
обчислюється з дня отримання нею копії
постанови.

Головуючий-суддя
Міланіч А. М.