Справа № 826/3541/13-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2014 року
м. Київ К/800/45420/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі

суддів: Мороз Л.Л.,

Горбатюка С.А.,

Шведа Е.А.,

розглянула у порядку попереднього
розгляду касаційну скаргу Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у місті Києві на постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 20.08.2013 року
у справі за позовом Підприємства з
іноземними інвестиціями
"Лукойл-Україна" до Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у місті Києві про визнання
протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИЛА:

Підприємство з іноземними
інвестиціями «Лукойл-Україна»
звернулось до суду з позовом до
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві про визнання протиправною та
скасування постанови про накладення
штрафу за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності № 52/13 від
28.02.2013року.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
09.04.2013 року у задоволені позову
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 20.08.2013 року
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 09.04.2013 року
скасовано та прийнято нову постанову,
якою позов задоволено. Визнано
протиправною та скасовано постанову
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві № 52/13 від 28.02.2013 року.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю у місті Києві подала до Вищого
адміністративного суду України
касаційну скаргу у якій, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Перевіривши і обговоривши доводи
касаційної скарги, проаналізувавши
правильність застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві проведено перевірку
дотримання Підприємства з іноземними
інвестиціями «Лукойл-Україна» вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, державних будівельних
норм, стандартів і правил експлуатації
АЗС №11-13, що знаходиться за адресою м.
Київ, проспект Перемоги, 38.

За результатами перевірки складено акт
від 19.02.2013 року, яким зафіксовано
експлуатацію обєкта V категорії
складності без прийняття його в
експлуатацію.

28.02.2013 року відповідачем винесено
постанову про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності № 52/13, якою до позивача
застосовано санкцію у вигляді штрафу у
сумі 1032300 грн. на підставі абз. 6 пункту 6
частини другої статті 2 Закону України
від 14.10.1994 року № 208/94-ВР «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності» (у
редакції Закону України від 22.12.2011 року
№ 4220-VI; далі Закон № 208/94-ВР).

Відповідач дійшов до висновку про
виконання Підприємством будівельних
робіт із реконструкції автозаправної
станції в частині зміни основних
техніко-економічних показників, а саме:
експлуатацію автозаправної станції
«Лукойл» №11-13, без прийняття в
експлуатацію після реконструкції в
частині зміни основних
техніко-економічних показників,
зокрема, встановлено дві
паливно-роздавальні колонки з
можливістю заправки чотирма видами
палива (на момент прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта 19.05.2000 року встановлено дві
паливно-роздавальні колонки з
можливістю заправки трьома видами
палива).

Як встановлено, 27.08.2007 року, автомобіль
марки «Мерседес Бенц S-500» здійснив
наїзд на паливно-роздавальну АЗС № 11-13
за адресою: м. Київ, просп. Перемоги, 38.

ПІІ «Лукойл - Україна» уклало договір №
07/2004 від 27.08.2007 року з ТОВ «Лоринс»,
відповідно до умов якого останнє
зобов'язується виконати ремонтні
роботи по ремонту АЗС № 11-13 за адресою:
м. Київ, просп. Перемоги, 38.

Виконання умов зазначеного договору
підтверджується актом
прийому-передачі та актом прийому
виконаних робіт за вересень 2007 року.

Колегія суддів звертає увагу, що при
розгляді спорів цієї категорії
належить з'ясовувати питання щодо
наявності в діях суб'єкта
містобудування складу правопорушення,
зокрема, факту закінчення будівництвом
відповідного об'єкта, наявності на цей
момент встановленого законодавством
обов'язку вводити об'єкт в
експлуатацію; невведення в
експлуатацію та використання об'єкта,
закону, який би встановлював
відповідальність за невиконання
обов'язку із введення в експлуатацію, а
також дотримання строків притягнення
до публічної відповідальності.

З дня набрання чинності у листопаді 1994
року Закон № 208/94-ВР, стаття 1 якого
встановлювала відповідальність за
правопорушення у сфері містобудування,
не передбачав відповідальності за
експлуатацію або використання об'єктів
містобудування, не прийнятих в
експлуатацію. Вперше таке положення
закріплено у цьому Законі 24.10.2000 року
шляхом доповнення частини першої
зазначеної статті абзацом, що
встановлював відповідальність за
експлуатацію або використання
будинків чи споруд після закінчення
будівництва без прийняття їх
державними приймальними (технічними)
комісіями (Закон України від 21.09.2000 року
№ 1988-III).

19.01.2012 року згідно із Законом України
від 22.12.2011 року № 4220-VI Закон № 208/94-ВР
викладено у новій редакції, пункт 6
частини другої статті 2 якої
передбачає, що суб'єкти містобудування,
які є замовниками будівництва об'єктів
(у разі провадження містобудівної
діяльності), або ті, що виконують
функції замовника і підрядника
одночасно, несуть відповідальність у
вигляді штрафу за експлуатацію або
використання обєктів будівництва, не
прийнятих в експлуатацію, а також
наведення недостовірних даних у
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації чи акті готовності
об'єкта до експлуатації.

Саме на підставі цієї норми у вказаній
редакції до позивача у цій справі
застосовано санкції.

Відповідно до статті 58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

У своєму Рішенні від 09.02.1999 року № 1-рп/99
Конституційний Суд України зазначив,
що за закріпленим у наведеній статті
Конституції України принципом дію
нормативно-правового акта в часі треба
розуміти так, що вона починається з
моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

Тобто Закон № 208/94-ВР, зокрема положення
пункту 6 частини другої статті 2 щодо
накладення штрафу за експлуатацію або
використання об'єктів будівництва, не
прийнятих в експлуатацію, регулює
питання відповідальності тих суб'єктів
містобудування, які вчинили
правопорушення у сфері містобудування,
зокрема не ввели в експлуатацію
відповідні об'єкти до початку їх
використання після набрання чинності
відповідними положеннями цього закону.

Конституційний принцип незворотності
дії законів, які погіршують становище
особи, дає суду підстави для висновку
про неможливість застосування санкцій
за дії (бездіяльність), які на момент,
коли вони мали місце, за попереднього
правового регулювання не були
правопорушенням.

В контексті хронології правового
регулювання спірних відносин поняття
«експлуатація не прийнятого в
експлуатацію об'єкта» не може
тлумачитись як триваюче
правопорушення. Змістом цього
правопорушення є невиконання обов'язку
із введення в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкта містобудування до
початку його експлуатації. Суспільна
небезпека такого правопорушення
насамперед полягає не в недотриманні
встановленого правопорядку, а в
небезпеці, яка може мати місце в
результаті відсутності контролю за
безпечністю побудованого об'єкта
містобудування з початку його
використання.

Частина восьма статті 39 Закону України
від 17.02.2011 року № 3038-VI «Про регулювання
містобудівної діяльності» (далі Закон
№ 3038-VI) зі змінами, внесеними згідно із
Законом України від 20.11.2012 року № 5496-VI,
встановлює, що експлуатація закінчених
будівництвом об'єктів, не прийнятих
(якщо таке прийняття передбачено
законодавством) в експлуатацію,
забороняється.

Таким чином, обов'язок введення
об'єктів будівництва в експлуатацію,
відповідальність за експлуатацію
об'єктів, не введених в експлуатацію,
можуть стосуватися лише тих суб'єктів,
які після закінчення будівництва та
початку використання, маючи
відповідний обов'язок, не ввели об'єкти
містобудування в експлуатацію, за що
встановлена відповідна
відповідальність.

У цій справі будівельні роботи були
закінчені позивачем у вересні 2007 року,
після чого об'єкт використовувався.

Отже, на час закінчення будівництва та
початку використання об'єкту закон, на
підставі якого на позивача накладено
штраф, не діяв.

Отже, постанова про накладення штрафу
за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності №52/13 від
28.02.2013 року є неправомірною, а позовні
вимоги - обґрунтованими, у зв'язку з чим
суд апеляційної інстанції дійшов
правильного висновку про задоволення
позову.

Колегія суддів вважає, що касаційну
скаргу слід відхилити, оскільки
рішення суду апеляційної інстанції
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
правова оцінка обставинам у справі
дана вірно, а доводи касаційної скарги
висновків суду не спростовують,
підстави для призначення справи до
розгляду в судовому засіданні
відсутні.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку, що при розгляді
справи судом допущено неправильне
застосування норм матеріального чи
порушення норм процесуального права,
які передбачені статей 225 - 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
як підстави для зміни, скасування
судового рішення, залишення позовної
заяви без розгляду або закриття
провадження у справі.

Керуючись статтями 220, 220-1, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві відхилити, постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 20.08.2013 року
у цій справі залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Судді: