Справа № 825/4050/13-а
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/4050/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Лобан
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

03 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді:
Саприкіної І.В.,

суддів:
Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

при секретарі:
Погорілій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Державної фінансової інспекції в
Чернігівській області на постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 14.10.2014 року
по справі за їх позовом до
Чернігівського геріатричного
пансіонату про зобов'язання вчинити
певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ДФІ в Чернігівській області звернулися
до Чернігівського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Чернігівського геріатричного
пансіонату про зобов'язання виконати
пп. 2.1 п. 2 вимоги про усунення порушень
від 10.06.2013 року № 25-04-18-14/3977 в частині
відшкодування збитків внаслідок
завищення посадового окладу у розмірі
210 775, 19 грн.; перерахування страхових
внесків до державних цільових фондів у
розмірі 70 949,91 грн.; п. 3 вищевказаної
вимоги про стягнення з винних осіб
нестачі у сумі 59 429 грн.; п. 4 вимоги про
стягнення збитків з осіб, винних у їх
допущені у розмірі 17 399 грн.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 14.10.2014 року
в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, ДФІ в Чернігівській області
подали апеляційну скаргу, в якій
просять скасувати незаконну, на їх
думку, постанову суду першої інстанції
та постановити нову про задоволення
позову в повному обсязі. При цьому
апелянт посилається на незаконність,
необґрунтованість та необ'єктивність
оскаржуваного рішення, неповне
з'ясування всіх обставин, що мають
значення для вирішення справи,
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
що є підставою для скасування
оскаржуваної постанови.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши доводи апеляційної скарги
та перевіривши матеріали справи,
колегія суддів знаходить, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позову.
Апеляційна інстанція повністю
підтримує таку правову позицію з
огляду на слідуюче.

З матеріалів справи вбачається, що
Державною фінансовою інспекцією
проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
відповідача за період з 01.05.2010 року по
01.03.2013 року.

В ході ревізії було встановлено
ряд порушень фінансово-господарської
діяльності з боку відповідача, які були
викладені в акті ревізії від 30.04.2013 року
№ 04-21/06.

На підставі акту та викладених у
ньому порушень,позивачем надіслано
вимогу від 10.06.2014 року № 25-04-18-14/3977 про
усунення порушень, зокрема:

пп. 2.1 п. 2, відшкодування збитків,
внаслідок безпідставного нарахування
заробітної плати у сумі 210 775, 19 грн.;
проведення перерахунку та відповідних
взаєморозрахунків щодо сум внесків до
державних цільових фондів та
повернення зайво сплачених коштів в
сумі 70 949 грн. 91 коп.;

п. 3- стягнення з осіб, винних у
виникненні нестачі, 59 429 грн.;

п. 4 - відшкодування збитків,
завданих внаслідок безпідставного
списання 7 973, 00 кг. картоплі на загальну
суму 17 399 грн.

Даючи правову оцінку вищевикладеним
обставинам справи, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону
України «Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
України», головним завданням органу
державного фінансового контролю є
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності в міністерствах та інших
органах виконавчої влади, в державних
фондах, у бюджетних установах і у
суб'єктів господарювання державного
сектору економіки, а також на
підприємствах і в організаціях, які
отримують (отримували в періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів та державних фондів або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), виконанням
місцевих бюджетів, розроблення
пропозицій щодо усунення виявлених
недоліків і порушень та запобігання їм
у подальшому.

Згідно ч. 2 ст. 2 вказаного Закону
державний фінансовий контроль
забезпечується органом державного
фінансового контролю через проведення
державного фінансового аудиту,
перевірки державних закупівель та
інспектування.

З приписів п. 7 ст.10 Закону органу
державного фінансового контролю
надається право пред'являти керівникам
та іншим особам підприємств, установ та
організацій, що контролюються,
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства, вилучати в судовому
порядку до бюджету виявлені ревізіями
приховані і занижені валютні та інші
платежі, ставити перед відповідними
органами питання про припинення
бюджетного фінансування і
кредитування, якщо отримані
підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства.

Таким чином, органи державного
фінансового контролю мають право
здійснювати державний фінансовий
контроль у підконтрольних установах,
до яких відносяться суб'єкти
господарювання державного сектору
економіки, а також підприємства і
організації, які отримували кошти з
бюджетів усіх рівнів та державних
фондів або використовували державне чи
комунальне майно.

Разом з тим, апеляційна інстанція
не може пристати на позицію апелянта
щодо порушення відповідачем пп. 2.1 п. 2
вимоги про відшкодування збитків у
сумі 210 775, 19 грн. та повернення коштів у
розмірі 70 949 грн. 91 коп., оскільки
постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 18.09.2014 року
по справі № 825/2626/13-а визнано незаконним
та скасовано зазначений п.п. 2.1 п. 2
спірної вимоги.

Згідно ч. 1 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно п. 2 ст. 255 КАС України - обставини,
які були встановлені постановою, що
набрала законної сили, в одній
адміністративній справі не можуть
оспорюватися в іншій судовій справі за
участю тих самих сторін.

Враховуючи те, що рішенням суду було
визнано незаконним та скасовано п.п. 2.1
п. 2 вимоги від 10.06.2013 року № 25-04-18-14/3977,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції , що
позовні вимоги в цій частині
задоволенню не підлягають.

Колегія суддів також знаходить
протиправними доводи апелянта про
порушення відповідачем п. 3 вимоги,
відповідно до якої встановлено нестачу
рушникової тканини, у зв'язку з чим,
вимагають стягнути з осіб, винних у
виникненні вказаної нестачі, 59 429 грн.

По даному факту було відкрито
кримінальне провадження, яке внесено
до Єдиного реєстру судових
розслідувань від 18.06.2013 року №
0000188. Старшому майстру ОСОБА_2 було
пред'явлено обвинувачення у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України
(службове підроблення). В ході
досудового розслідування та судового
розгляду було встановлено, що діями
старшого майстра (купівлі ситцевої
тканини замість рушникової)
матеріальної шкоди не завдано.

Ухвалою Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 23.09.2013 року по
справі № 751/8770/13-К ОСОБА_2 була звільнена
від кримінальної відповідальності, а
кримінальне провадження закрито.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів знаходить необґрунтованими
доводи апелянта про порушення
відповідачем п. 3 спірної вимоги, а,
отже, як наслідок, відсутність підстав
для її виконання.

На спростування посилань апелянта щодо
порушення відповідачем п. 4 вимоги про
відшкодування збитків, завданих
внаслідок безпідставного списання 7 973,
00 кг. картоплі на загальну суму 17 399 грн.,
судова колегія зазначає наступне.

В ході проведення ревізії встановлено,
що при приготуванні окремих страв
зазначалась кількість картоплі в
обсягах, що перевищують розміри,
визначені технологічними картками,
затвердженими директором
Чернігівського геріатричного
пансіонату, при цьому без збільшення
ваги готової страви, що призвело до
безпідставного списання 7 973 кг.
картоплі, чим завдано збитків на
загальну суму 17 399 грн.

Проте, виною особою дієтсестрою ОСОБА_3
було відшкодовано завдані збитки
шляхом поставлення до відповідача
картоплі у кількості 4 180 кг., (що
підтверджується актом № 1 від 22.09.2014
року, накладною від 22..09.2014 року № 01) та 3
793 кг., (що підтверджується актом від
24.09.2014 року № 02 та накладною від 24.09.2014
року № 02).

Згідно ч. 5 ст. 130 КЗпП України
встановлено, що працівник, який
заподіяв шкоду, може добровільно
покрити її повністю або частково. За
згодою власника або уповноваженого ним
органу працівник може передати для
покриття заподіяної шкоди рівноцінне
майно або поправити пошкоджене.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів пристає на правову позицію суду
першої інстанції, що оскільки завдані
збитки були відшкодовані в натурі
рівноцінним майном, позовні вимоги про
порушення позивачем п. 4 вимоги від
10.06.2013 року № 25-04-18-14/3977 також
задоволенню не підлягають.

Посилання апелянта на те, що судом
першої інстанції неправомірно
відмовлено у задоволенні позову в
частині виконання п. 4 спірної вимоги
про відшкодування збитків, завданих
внаслідок безпідставного списання 7 973
кг. картоплі на загальну суму 17 399 грн.,
оскільки власником (директором)
Чернігівського геріатричного
пансіонату не було надано згоди на
покриття заподіяної шкоди рівноцінним
майном, апеляційною інстанцією не
приймається до уваги, оскільки
спростовується наявними в матеріалах
справи доказами, а саме: актами
відповідача від 22.09.2014 року № 01 та від
24.09.2014 року № 02 про оприбуткування
картоплі, які затверджені директором
Чернігівського геріатричного
пансіонату Симоненком А.О.

Крім того, апеляційна інстанція не може
не зауважити, що, як вже зазначалося
вище, органу державного фінансового
контролю надано можливість
здійснювати контроль за використанням
коштів державного і місцевого бюджету
та у разі виявлення порушень
законодавства пред'являти обов'язкові
до виконання вимоги щодо усунення
таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих
державі чи об'єкту контролю, орган
державного фінансового контролю має
право визначати їх розмір згідно з
методикою, затвердженою Кабінетом
Міністрів України, та звернутися до
суду в інтересах держави, якщо
підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового
контролю спрямована на корегування
роботи підконтрольної організації та
приведення її у відповідність із
вимогами законодавства і у цій частині
є обов'язковою до виконання. Що
стосується відшкодування виявлених
збитків, завданих державі чи об'єкту
контролю то про їх наявність може бути
зазначено у вимозі, але вони не можуть
бути примусово стягнуті шляхом вимоги.
Такі збитки відшкодовуються у
добровільному порядку або шляхом
звернення до суду з відповідним
позовом.

Наведене вище свідчить про наявність у
органу державного фінансового
контролю права заявляти вимогу про
усунення порушень, виявлених у ході
перевірки підконтрольних установ, яка
обов'язкова до виконання лише в частині
усунення допущених порушень
законодавства і за допомогою якої
неможливо примусово стягнути виявлені
в ході перевірки збитки.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
15.04.2014 року у справі № 21-40а14.

За ст. 71 КАС України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Всупереч наведеним вимогам апелянт, як
суб'єкт владних повноважень, не надав
суду апеляційної інстанції достатніх
беззаперечних доказів в обґрунтування
обставин, на яких ґрунтуються його
заперечення, і не довів правомірності
винесеної ним спірної вимоги в частині
пп. 2.1 п.2, п. 3, п. 4, а тому відсутні
правові підстави для їх виконання
відповідачем.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що постанова
суду першої інстанції ухвалена з
дотриманням норм процесуального та
матеріального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновки суду першої інстанції, у
зв'язку з чим підстав для скасування
постанови суду першої інстанції не
вбачається.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 196, 198, 200, 205 та 206 КАС України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Чернігівській
області - залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 14.10.2014 року -
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 04.12.2014
року.

Головуючий суддя:

Судді:

.

Головуючий суддя
Саприкіна І.В.

Судді:
Карпушова О.В.

Кобаль М.І.