Справа № 341/2206/14-а 2-а/341/90/14
Суддя: Курилець А.Р.
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року

Справа № 876/9946/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді
Курильця А.Р.,

суддів
Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Галицькому районі Івано-Франківської
області на постанову Галицького
районного суду Івано-Франківської
області від 16 жовтня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Галицькому районі Івано-Франківської
області про визнання протиправними
дій, зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о
в и в:

ОСОБА_1 звернулася в суд з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Галицькому районі Івано-Франківської
області про визнання протиправними
дій, зобов'язання вчинити дії.

Постановою Галицького районного суду
Івано-Франківської області від 16
жовтня 2014 року позов задоволено
повністю. Визнано дії управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі Івано-Франківської області у
відмові ОСОБА_1 в призначенні пенсії за
віком - неправомірними. Зобов'язано
управління Пенсійного фонду України в
Галицькому районі Івано-Франківської
області зарахувати ОСОБА_1 до
загального стажу роботи період роботи
з 01 квітня 1996 року по 01 серпня 2002 року.
та призначити їй пенсію за віком.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, Управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі Івано-Франківської області
оскаржило її, подавши до Львівського
апеляційного адміністративного суду
апеляційну скаргу, в якій зазначає, що
оскаржувана постанова є незаконна і
необґрунтована та прийнята з
неправильним застосуванням норм
матеріального і процесуального права,
недоведеністю обставин, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції вважає встановленими, при
невідповідності висновків суду
обставинам справи і підлягає
скасуванню з прийняттям нової
постанови про відмову в задоволенні
позову, оскільки згідно довідки від
21.07.2014 року за № 252 «Про сплату
страхових внесків до Пенсійного фонду
України» встановлено, що страхові
внески по ВАТ «Галичцукор» сплачені за
період з 15.11.1995 року по 31.03.1996 рік. А за
нормами ст.24 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» страховий стаж
обчислюється відповідно до вимог цього
Закону за даними, що містяться в
системі персоніфікованого обліку, а за
період до впровадження системи такого
обліку - на підставі документів та в
порядку, визначеному законодавством,
що діяло до набрання чинності цим
Законом. А відтак до загального стажу
роботи позивачки зарахований тільки
період з 15.11.1995 року по 31.03.1996 року.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, хоча належним чином були
повідомленні про місце та час розгляду
справи, а тому колегія суддів вважає
можливим розглянути дану справу згідно
з п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
апеляційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, колегія суддів приходить
до висновку, що апеляційна скарга
Управління Пенсійного фонду України в
Галицькому районі Івано-Франківської
області не підлягає до задоволення
виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України
«Про пенсійне забезпечення», громадяни
України мають право на державне
пенсійне забезпечення за віком, по
інвалідності, у зв'язку з втратою
годувальника та в інших випадках,
передбачених цим Законом.

Згідно ч.1 ст.24 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» страховий стаж - період
(строк), протягом якого особа підлягає
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню та за який
щомісяця сплачені страхові внески в
сумі не меншій, ніж мінімальний
страховий внесок.

Порядок обчислення та сплати страхових
внесків встановлено у ст.20 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», якою
передбачено, що страхові внески
обчислюються виключно в грошовій
формі, у тому числі з виплат (доходу), що
здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків
застрахованих осіб, здійснюється
страхувальниками на підставі
бухгалтерських та інших документів,
відповідно до яких провадиться
нарахування (обчислення) або які
підтверджують нарахування (обчислення)
заробітної плати (доходу), грошового
забезпечення, на які відповідно до
цього Закону нараховуються страхові
внески (ч.2 ст.20 цього Закону).

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що відповідно до записів
трудової книжки позивач, ОСОБА_1
працювала з: 15.11.1995 року по 01.08.2002 у ВАТ
«Галичцукор», з якого звільнена на
підставі ст. 40 п.1 КЗпП України (у зв'язку
із ліквідацією підприємства).

За вказаний час позивачці
нараховувалася заробітна плата, яка
була виплачена з вирахуванням усіх
податків та зборів.

Проте, як вбачається з письмового листа
управління Пенсійного фонду України у
Галицькому районі за № 4803/03 від 11.09.2014
року, відповідно до довідки № 252 від
21.07.2014 року «Про сплату страхових
внесків до Пенсійного фонду України»
було встановлено, що страхові внески по
ВАТ «Галичцукор» сплачені за період з
15.11.1995 року по 31.03.1996 рік, а за період з
01.04.1996 року по 01.08.2002 рік не були
сплачені, а тому такі періоди не були
зараховані до страхового стажу
позивача.

Колегія суддів зазначає, що обов'язок
по сплаті страхових внесків та
відповідальність за несвоєчасну або не
в повному обсязі сплату страхових
внесків законом покладено на
страхувальника, що також передбачено
ст.106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (відповідальність за
несплату страхових внесків несе
підприємство-страхувальник, так як
саме воно нараховує страхові внески із
заробітної плати застрахованої особи).

Тому колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції прийшов до вірного
висновку, що такі дії відповідача є
неправомірними, оскільки, статтею 62
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» чітко визначено, що
основним документом, що підтверджує
стаж роботи є трудова книжка. Порядок
підтвердження наявного трудового
стажу при відсутності трудової книжки
або відповідних записів у ній,
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

В трудовій книжці позивачки належним
чином зроблені всі записи про
прийняття на роботу та звільнення, що
підтверджується копією трудової
книжки.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КАС України,
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Трудова книжка позивачки є належним та
допустимим доказом, який підтверджує
стаж роботи позивачки. Трудовий стаж
позивачки не може встановлюватись на
підставі інших документів.

Відповідно до п. 1 Постанови КМУ № 637 від
12 серпня 1993 року «Про затвердження
Порядку підтвердження наявного
трудового стажу для призначення пенсій
за відсутності трудової книжки або
відповідних записів у ній», основним
документом, що підтверджує стаж роботи,
є трудова книжка. За відсутності
трудової книжки або відповідних
записів у ній трудовий стаж
встановлюється на підставі інших
документів, виданих за місцем роботи,
служби, навчання, а також архівними
установами.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Колегія суддів зазначає, що
відповідачу було надано трудову книжку
позивачки із належним чином зробленим
в ній записами про період та місце
роботи позивачки. Із врахуванням ст. 62
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» та п. 1 Постанови КМУ № 637,
відповідач був зобов'язаний призначити
позивачці пенсію на підставі даних
трудової книжки позивачки.

Враховуючи наведене вище, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку,
що позовні вимоги, які заявлені до
відповідача - управління Пенсійного
фонду України у Галицькому районі
підставні та обґрунтовані, оскільки
обов'язок по сплаті страхових внесків
та відповідальність за несвоєчасну або
не в повному обсязі сплату страхових
внесків покладено на страхувальника у
відповідності до ст.106 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»; несплата страхових
внесків відбулася не з вини позивача,
окрім того не призначено пенсію при
наявності трудового стажу відповідно
до внесених записів в трудовій книжці.

Аналогічної правової позиції
дотримується Вищий адміністративний
суд України, про що викладено в ухвалі
К/800/7673/13 від 01 жовтня 2013 року.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
фактичні обставини справи та надав їм
належну правову оцінку, доводами
апеляційної скарги висновки, викладені
в судовому рішенні не спростовуються і
підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Галицькому районі
Івано-Франківської області слід
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.195,197,198,200,205,206,254 КАС
України, суд, -

у х в а
л и в :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі Івано-Франківської області
залишити без задоволення, а постанову
Галицького районного суду
Івано-Франківської області від 16
жовтня 2014 року у справі № 341/2206/14-а - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий
А.Р.Курилець

Судді
М.П.Кушнерик

О.І.Мікула