Справа № 2а-11819/10/1370
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2014 року м.
Київ К/800/22329/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

в складі: головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Мойсюк М.І.,
Рецебуринський Ю.Й.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Управління
Пенсійного Фонду України у
Франківському районі м. Львова на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 28 грудня 2010
року та постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 12 березня 2013 року у справі за
позовом Управління Пенсійного Фонду
України у Франківському районі
м.Львова до підрозділу примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області, третя особа - Львівське
обласне управління Відкритого
акціонерного товариства "Ощадбанк" про
скасування постанови, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2010 року Управління Пенсійного
Фонду України у Франківському районі
м.Львова звернулося до суду із позовом
про визнання дій протиправними та
скасування постанови про арешт коштів
боржника від 03 грудня 2010 року.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 28 грудня 2010
року, яка змінена постановою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 12 березня
2013 року, у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

З такими рішеннями судів не погодився
позивач, подав касаційну скаргу, в якій
посилається на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. Просить скасувати постановлені
рішення та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідача по справі,
перевіривши матеріали справи та
касаційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, колегія суддів приходить
до висновку, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
мотивів та передбачених законом
підстав.

Пунктом 6 частини 3 статті 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право накладати арешт на кошти та
інші цінності боржника, зокрема на
кошти, які перебувають на рахунках і
вкладах у банках, інших фінансових
установах, на рахунки в цінних паперах,
а також опечатувати каси, приміщення і
місця зберігання грошей.

Відповідно до частин 1, 2 статті 57 Закону
України «Про виконавче провадження»
арешт майна боржника застосовується
для забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом: винесення постанови про арешт
коштів та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах; винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Судами встановлено, що постановою
державного виконавця підрозділу
примусового виконання рішень відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області від 19 травня 2010 року ВП №19280383
відкрито виконавче провадження з
виконання виконавчого листа, виданого
12 травня 2010 року Франківським районним
судом м. Львова по справі №2а-496/09.

27 вересня 2010 року за невиконання
рішення суду у визначений в постанові
про відкриття виконавчого провадження
строк державним виконавцем винесено
постанову про накладення на позивача
штрафу в розмірі 510 грн., а 18 жовтня 2010
року за повторне невиконання рішення
суду - накладено штраф в розмірі 1020 грн.

Постановою державного виконавця від 03
грудня 2010 року накладено арешт на кошти
позивача в розмірі 510 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що оскільки позивачем не надано
жодних доказів, на підставі яких можна
було б встановити факт повного
виконання позивачем станом на день
винесення оскаржуваної постанови
рішення суду згідно з виконавчим
документом, дії відповідача щодо
винесення постанови про арешт коштів
боржника є правомірними.

Змінюючи рішення суду першої інстанції
у частині мотивів відмови у
задоволенні позовних вимог, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що підрозділ примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області є неналежним
відповідачем у даній справі.

З такими висновками судів першої та
апеляційної інстанцій колегія суддів
погоджується і вважає, що вони
відповідають нормам процесуального та
матеріального права і фактичним
обставинам справи.

Мотиви та доводи, наведені у касаційній
скарзі, висновки апеляційного суду не
спростовують і є безпідставними,
оскільки на день винесення
оскаржуваної постанови позивачем
рішення суду в повному обсязі не
виконано, постанова про накладення
арешту на майно боржника винесена
відповідно до положень Закону України
«Про виконавче провадження», а тому
суди дійшли обґрунтованого висновку
про відмову у задоволенні позовних
вимог.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без змін
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку, що судами
правильно встановлено обставини
справи та ухвалено рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому касаційну
скаргу слід залишити без задоволення, а
судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 210, 220, 220-1, 223, 224, 230, 231,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного Фонду України у
Франківському районі м. Львова
залишити без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 28 грудня 2010
року та постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 12 березня 2013 року у даній справі -
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.П. Стародуб

Судді:
М.І. Мойсюк

Ю.Й. Рецебуринський