Справа № 9101/38226/2011
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2011-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2011 р. справа № 2а-622/11

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого
судді: Сафронової
С.В.

суддів:
Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

розглянувши в порядку
письмового провадження в м.
Дніпропетровську апеляційну скаргу
Управління праці та соціального
захисту населення Новомосковської
районної державної адміністрації на
постанову Новомосковського
міськрайнного суду Дніпропетровської
області від 11 січня 2011 року

у адміністративній справі № 2а-622/11 за
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Новомосковської районної державної
адміністрації про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
дії, -

В с т а н о в и л а :

З зазначеним позовом ОСОБА_1
звернувся до суду 12 листопада 2010 року,
та просив про захист своїх прав на
отримання щорічної допомоги на
оздоровлення з березня 2008 року по
листопад 2009 року відповідно до п.1 ч.4, 7
ст.48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат.

Постановою Новомосковського
міськрайнного суду Дніпропетровської
області від 11 січня 2011 року визнано
протиправними дії управління праці та
соціального захисту населення
Новомосковської районної державної
адміністрації щодо не проведення
перерахунку та виплати недоплачених
ОСОБА_1 сум щорічної допомоги на
оздоровлення з березня 2008 року по
листопад 2009 року відповідно до п.1 ч.4, 7
ст.48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат, та
зобов’язано управління праці та
соціального захисту населення
Новомосковської районної державної
адміністрації здійснити перерахунок
та виплатити ОСОБА_1 щорічну допомогу
на оздоровлення відповідно до вимог до
п.1 ч.4, 7 ст.48 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з урахуванням рішення
Конституційного суду України від 09.07.2007
року №6-рп та від 22.05.2008 р. № 10-рп, і з
врахуванням фактично виплаченої суми
за період з березня 2008 року по листопад
2009 року.

Зазначена постанова суду
першої інстанції оскаржена
відповідачем у справі з підстав
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову суду та прийняти
нову постанову про відмову у
задоволені вимог позивача в повному
обсязі.

Суд апеляційної інстанції визнав за
можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження, оскільки
відповідно до ч.1 ст.197 КАС України, суд
апеляційної інстанції в порядку
письмового провадження може
розглянути справу з апеляційною
скаргою на рішення суду першої
інстанції з урахуванням відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь у справі, про розгляд справи за
їх участю (п.1 ч.1 ст.197 КАСУ), а також у
разі подання апеляційної скарги на
рішення суду першої інстанції, яке
прийняте у порядку скороченого
провадження за результатами розгляду
справи, передбачених пунктами 1, 2
частини першої статті 183-2. (п.3 ч.1 ст.197
КАСУ)

Вирішуючи спір у цій справі, суд першої
інстанції виходив з того, що вимога
позивача провести перерахунок
щорічної допомоги на оздоровлення за
період з березня 2008 року по листопад 2009
року підлягає задоволенню на підставі
прийнятих Конституційним судом
України рішень від 09.07.2007 року №6-рп та
від 22.05.2008 р. № 10-рп

З матеріалів справи вбачається, що
ухвалою Новомосковського
міськрайнного суду Дніпропетровської
області від 17 листопада 2010 року,
залишено без розгляду вимоги позивача
про захист його прав за 2007 рік з
підстав пропущення шестимісячного
строку звернення до суду (а.с.12), а в
іншій частині вимог позивача, суд
одноособово розглянувши клопотання
про поновлення строку (а.с.10),
задоволенив його та поновив строк
звернення позивача до суду за захистом
своїх прав на отримання щорічної
разової допомоги у розмірі визначеному
статтею 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" за період з березня 2009 року
по листопад 2009 року. Підставою для
поновлення позивачу строку звернення
до суду з цим позовом у
адміністративній справі, стало його
звернення з аналогічним позовом до
суду в порядку ЦПК у травні 2010 року,
провадження по якому було закрито
ухвалою суду від 18.10.2010 року відповідно
до п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України, у звязку з
прийняттям Конституційним Судом
України рішення № 19-рп/2010 від 09.09.2010
року. Зазначена ухвала суду першої
інстанції не оскаржувалася в
апеляційному, і на її незаконність
відповідач не звертає уваги в
апеляційній скарзі, тобто не оскаржує
судове рішення з підстав порушення
норм матеріального чи процесуального
права при вирішенні питання поновлення
позивачу пропущенного ним строку
звернення до суду.

Переглядаючи оскаржувану у цій справі
постанову суду першої інстанції
відповідно до вимог статті 195 КАСУ, в
межах апеляційної скарги, судова
колегія дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правову оцінку обставин у
справі та повноту їх встановлення,
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, дійшла висновку
про наявність підстав для часткового
задоволення апеляційної скарги
відповідача та необхідності
скасування постанови суду першої
інстанції, з прийняттям іншого у справі
рішення, виходячи з наступного.

Під час вирішення спору у цій справі,
судом першої інстанції грубо було
порушено норми процесуального права,
оскільки відповідно до змісту статті
183-2 КАСУ, законодавець надав можливість
суду в скороченому провадженні
розглядати та вирішувати по суті лише
безспірні справи, і за результатом
розгляду справи в скороченому
провадженні вимоги позивача повинні
судом бути лише задоволенні. В іншому
випадку, а саме, у разі недостатності
наданих позивачем матеріалів (доказів)
про безпірність його вимог, або
надходження заперечень проти позову,
справа підлягає розгляду у звичайному
порядку.

У даному випадку з матеріалів справи
вбачається, що позивач звернувся до
суду з адміністративним позовом - 12
листопада 2010 року, але заявляв вимоги
про захист своїх прав за період 2007-2009
р.р. з посиланням на те, що цивільна
справа за аналогічним його позовом,
поданим ним у травні 2010 року, була
ухвалою суду від від 18.10.2010 року закрита
провадженням відповідно до п.1 ч.1 ст.205
ЦПК України, у звязку з прийняттям
Конституційним Судом України рішення
№ 19-рп/2010 від 09.09.2010 року. Вказані
обставини не заперечуються
відповідачем по справі та підтверджені
судом в ухвалі від 17.11.2010 року (а.с.12), та
стали підставою для суду для
поновлення позивачу строку для захисту
його прав за 2008 рік та за 2009 рік.

Тобто, визначально, встановивши що
предметом спору у цій справі є не
тільки розмір щорічної разової
допомоги на оздоровлення позивача, що
була нарахована відповідачем та
виплачена позивачу в межах
шестимісячного строку звернення до
суду, а й період захисту прав позивача,
суд першої інстанції діючи відповідно
до частини другої статті 5 КАСУ, тобто
відповідно до закону, чинного з 30.07.2010
року та на час вчинення окремої
процесуальної дії, розгляду і
вирішення справи, зобовязаний був
розглянути клопотання позивача про
поновлення строку звернення до суду в
судовому засіданні з викликом сторін у
справі, але у той же час з урахуванням
законодавства, чинного на час
виникнення спірних правовідносин між
позивачем та відповідачем у цій справі.

Другим грубим порушенням судом першої
інстанції процесуальних норм закону є
помилкове розуміння вимог статті 183-2
КАСУ стосовно змісту судового рішення,
прийнятого в скороченому провадження
та не дотримання приписів статті 159
КАСУ.

Виходячи з приписів частини четвертої
статті 183-2 КАСУ, рішення у скороченому
провадженні має бути законим та
обґрунтованим. Такі ж правила
передбачені статтею 159 КАСУ

Рішення суду першої інстанції у цій
справі наведеним вимогам –не
відповідає, оскільки з його змісту
неможливо встановити з яких саме
підстав суд дійшов висновку про
наявність підстав для задоволення
вимог позивача про захист його прав на
отримання щорічної разової допомоги на
оздоровлення за 2008 рік та за 2009 рік.
Крім того, висновки суду в резолютивній
частині оскаржуваної у цій справі
постанови суперечать матеріалам
справи та нормам матеріального права,
яким регулюються спірній
правовідносини.

За вищенаведених обставин, постанова
суду першої інстанції підлягає
скасуванню у повному обсязі, з
прийняттям у цій справі іншого рішення
по суті заявлених позивачем вимог.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач має статус учасника ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС 2-ї категорії
(а.с.8), у зв’язку з чим перебуває на
обліку в Управлінні праці та
соціального захисту населення
Новомосковської районної державної
адміністрації та щорічно отримує
разову допомогу на оздоровлення як
учасник ліквідації наслідків аварії на
ЧАЕС 2-ї категорії.

Відповідно до ч.4 ст.48 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", зміни до
якої набрали чинності 20.06.1996 року, для
осіб, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, віднесених
до 2 категорії, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується у розмірі
п’яти мінімальних заробітних плат.
Розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

ОСОБА_1 відповідачем по справі
нараховувалася та виплачувалася
зазначена щорічна разова допомога на
оздоровлення у розмірі, що визначений
постановою Кабінету Міністрів України
№562 від 12.07.2005 року "Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", тобто по 100
грн. щорічно. А саме, позивачу було
виплачено допомогу на оздоровлення: за
2007 рік, за його зверненням 17.01.2007 року - у
квітні 2007 року; за 2008 рік, за його
зверненням 11.02.2008 року - у березні 2008
року; а за 2009 рік, - за його зверненням
14.01.2009 року - у листопаді 2009 року.

При цьому судовою колегією враховано,
що ухвала суду першої інстанції щодо
залишення без розгляду за пропуском
строку звернення вимоги позивача про
захист його прав за 2007 рік та
поновлений позивачу строк звернення до
суду за захистом його прав за 2008 рік і
2009 рік –у цій справі не оскаржуеться.
Проте, поновлення судом позивачу
строку для захисту його прав за 2008 рік і
2009 рік –не може бути безпірною
підставою для задоволення вимоги,
оскільки суд враховуючи завдання
адміністративного судочинства (ч.1 ст.2
КАСУ) повинен перевіряти дії,
бездіяльність та рішення субєкта
владних повноважень відповідно до
приписів, наведених у частині третій
статті 2 КАСУ.

У данній справі, слід брати до уваги
дати виплати позивачу разової щорічної
допомоги на оздоровлення у 2008 році та
2009 році, а також чинності у цей період
положень статті 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", оскільки
відповідно до ст. 95 Конституції України
виключно законом про Державний бюджет
України визначаються будь-які видатки
держави на загальносуспільні потреби,
розмір і цільове спрямування цих
видатків, а фінансування зазначених
допомог здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України. Статтею 23
Бюджетного кодексу України
передбачено, що управління праці та
соціального захисту населення може
здійснювати з бюджету будь-які
бюджетні зобов’язання та платежі лише
за наявності відповідного бюджетного
призначення, які встановлюються
Законом про Державний бюджет чи
рішення про місцевий бюджет, згідно ч.5
ст.51 Бюджетного кодексу України
розпорядники бюджетних коштів беруть
бюджетні зобов’язання та проводять
видатки тільки в межах бюджетних
асигнувань, встановлених кошторисами.

Конституційний Суд України у пункті 3
мотивувальної частини рішення від 3
жовтня 1997 року № 4-зп у справі про
набуття чинності Конституцією України
зазначив: "Конкретна сфера суспільних
відносин не може бути водночас
врегульована однопредметними
нормативними правовими-актами
однакової сили, які за змістом
суперечать один одному. Звичайною є
практика, коли наступний у часі акт
містить пряме застереження щодо
повного або часткового скасування
попереднього. Загальновизнаним є й те,
що з прийняттям нового акта, якщо інше
не передбачено самим цим актом,
автоматично скасовується
однопредметний акт, який діяв у часі
раніше".

Дія статті 48 Закону України "Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" (далі - Закону № 796-XII від
28.02.1991 року), зупинялася на 2006 рік в
частині виплати компенсацій і допомог
у розмірах відповідно до мінімальної
заробітної плати згідно із Законом №
3235-IV від 20.12.2005 року, на 2007 рік в частині
виплати компенсацій і допомог у
розмірах відповідно до мінімальної
заробітної плати згідно із Законом №
489-V від 19.12.2006 року, та на 2008 рік в
частині виплати компенсацій і допомог
у розмірах відповідно до мінімальної
заробітної плати згідно із Законом №
107-VI від 28.12.2007 року.

Вказані зміни редакції статті 48 Закону
№ 796-XII від 28.02.1991 року, що вносилися
пунктом 30 статті 71 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2007 рік" та
підпункт 11 пункту 28 розділу II Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" –були
визнані неконституційними лише
Рішенням Конституційного Суду України
від 09.07.2007 року №6-рп/2007 –стосовно 2007
бюджетного року, та відповідно
рішенням Рішенням Конституційного
Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008
–стосовно 2008 бюджетного року.

Отже, за наявності декількох законів,
норми яких по - різному регулюють
конкретну сферу суспільних відносин,
під час вирішення спору у ціх
відносинах необхідно застосовувати
положення закону з урахуванням дії
закону в часі за принципом пріоритету
тієї норми, яка прийнята пізніше. Тобто,
під час виплати позивачу щорічної
допомоги на оздоровлення за 2008 рік –у
березні 2008 року, діючими були положення
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України",
що свідчить про правомірність дій
відповідача та відповідно відсутності
підстав для задоволення вимог позивача
в частині захисту його прав за 2008 рік.

В частині захисту прав позивача за 2009
рік, слід зазначити про те, що Законом
України «Про Державний бюджет України
на 2009 рік»дія положень статті 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали від
Чорнобильської катастрофи»в частині
визначення розміру виплат щорічної
разової грошової допомоги –не
зупинялася, а тому виходячи з
пріоритетності положень закону перед
урядовими нормативними актами,
відповідач зобов’язаний був під час
нарахування та виплати позивачу
щорічної разової допомоги на
оздоровлення у листопаді 2009 року,
керуватися саме нормами 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали від
Чорнобильської катастрофи», а не
постанови Кабінету Міністрів України,
й відповідно повинен був нарахувати та
виплатити позивачу вказаний вид
допомоги у розмірі п’яти мінімальних
заробітних плат, розмір якої повинен
був визначити на момент виплати.

Наведені у попередньому абзаці
обставини та положення закону свідчать
про протиправність дій відповідача під
час нарахування та виплати позивачу у
листопаді 2009 року щорічної разової
допомоги на оздоровлення у розмірі
меншому ніж це визначено статтею 48
Закону № 796-XII від 28.02.1991 року, що є
підставою для судового захисту цих
прав позивача.

На підставі викладеного, приймаючи до
уваги те, що судом першої інстанції
правильно встановлені обставини
справи, але помилково застосовано до
спірних правовідносин норми
матеріального та процесуального права,
судове рішення підлягає скасуванню, з
прийняттям нової постанови про
часткове задоволення вимог позивача.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст.202, ст.205,
ст.207 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Новомосковської районної державної
адміністрації –задовольнити частково

Постанову Новомосковського
міськрайнного суду Дніпропетровської
області від 11 січня 2011 року - скасувати

Задовольнити позов ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення Новомосковської
районної державної адміністрації
–частково

Визнати протиправними дії Управління
праці та соціального захисту населення
Новомосковської районної державної
адміністрації щодо нарахування та
виплати ОСОБА_1 щорічної разової
допомоги на оздоровлення за 2009 рік у
розмірі меншому, ніж визначено абзацем
п'ятим частиною четвертою статті 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»№ 796-XII від 28.02.1991 року.

Зобовязати Управління праці та
соціального захисту населення
Новомосковської районної державної
адміністрації донарахувати та
виплатити ОСОБА_1 суму недоотриманої
ним щорічної разової допомоги на
оздоровлення за 2009 рік, розрахованої
відповідно до абзацу п'ятого частини
четвертої статті 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»№ 796-XII від
28.02.1991 року, тобто виходячи із п’яти
мінімальних заробітних плат розмір
якої було встановлено на момент
виплати Законом України «Про Державний
бюджет України на 2009 рік», та за
відрахунком раніше отриманої
позивачем суми допомоги.

В іншій частині позову ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення Новомосковської
районної державної адміністрації
–відмовити

Постанова апеляційного
адміністративного суду набирає
законної сили протягом п’яти днів з
дня її постановлення та може бути
оскаржена в порядку та строки,
передбачені ст.212 КАС України

Головуючий:
С
.В. Сафронова

Суддя:

В.Ю. Поплавський

Суддя:

Д.В. Чепурнов