Справа № 2а-649/09/0970
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2014-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2014 року
Справа № 47720/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Носа С. П.,

суддів -
Кухтея Р. В., Клюби В. В.;

за участю секретаря судового засідання
- Корнієнко О. А.;

представника позивача - Білущака В. С.;

представника відповідача - Йосипенка
С. І.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційні скарги
комунального підприємства Долинської
міської ради «Комунгосп» та Долинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Івано-Франківській
області на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 21 квітня 2011
року в справі за позовом комунального
підприємства Долинської міської ради
«Комунгосп» до Долинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області, за участю
прокуратури Івано-Франківської
області про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

02 березня 2009 року Івано-Франківським
окружним адміністративним судом
зареєстровано позовну заяву
комунального підприємства Долинської
міської ради «Комунгосп» до Долинської
об'єднаної державної податкової
інспекції про визнання недійсними
податкових повідомлень-рішень від 19
січня 2009 року № /0, № /0, №
/0, № /0, що прийняті
Долинською ОДПІ (з урахуванням
уточненої позовної заяви).

В обґрунтування вимог позовної заяви
зазначено, що висновки податкового
органу є необґрунтованими, оскільки
між КП «Комунгосп» та Долинською
міською радою мали місце
правовідносини з приводу виконання
бюджету, зокрема цільової бюджетної
програми благоустрою міста, а не
поставки робіт чи послуг за бюджетні
кошти.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 21
квітня 2011 року позов задоволено
частково. Визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення Долинської ОДПІ
від 19 січня 2009 року № /0, № /0,
№ /0, № /0, яким комунальному
підприємству Долинської міської ради
«Комунгосп» донараховано податкове
зобов'язання по збору за забруднення
навколишнього природного середовища в
розмірі 32255,80 грн., в тому числі за
основним платежем 19718,20 грн. та за
штрафними санкціями 12537,60 грн.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, позивачем - комунальним
підприємством Долинської міської ради
«Комунгосп» та відповідачем -
Долинською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області подано
апеляційні скарги до Львівського
апеляційного адміністративного суду.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги комунального підприємства
Долинської міської ради «Комунгосп»
вказано, що податкове
повідомлення-рішення № /0 по збору
за забруднення навколишнього
середовища повинно бути скасовано в
повному обсязі, оскільки позивач мав
дозвіл на розміщення відходів у 2007 році
на весь обсяг фактично розміщених
доходів.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги Долинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області вказано, що
суд першої інстанції надав перевагу
доводам позивача і не прийняв до уваги
доводів відповідача. Також зазначено,
що ухвала про зупинення провадження в
справі та призначення
судово-бухгалтерської експертизи є
такою, що постановлена з порушенням
норм процесуального права.

На підставі ст. 55 КАС України судом
здійснено заміну відповідача -
Долинську об'єднану державну податкову
інспекцію, на правонаступника
останнього - Долинську об'єднану
державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області.

Представник позивача, у судовому
засіданні, вимоги своєї апеляційної
скарги підтримав та просить її
задовольнити, вимоги апеляційної
скарги відповідача заперечив та
просить таку залишити без задоволення.

Представник відповідача, у судовому
засіданні, вимоги своєї апеляційної
скарги підтримав та просить її
задовольнити, вимоги апеляційної
скарги позивача заперечив та просить
таку залишити без задоволення.

Інші особи, які беруть участь у справі,
в судове засідання не з'явились, про
дату, час і місце апеляційного розгляду
були повідомлені належним чином, а
тому, суд, відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС
України, вважає можливим проведення
розгляду справи за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача та відповідача,
дослідивши матеріали справи та
проаналізувавши доводи апеляційних
скарг, суд апеляційної інстанції
вважає, що апеляційні скарги слід
задовольнити частково, а постанову
суду першої інстанції скасувати з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмету доказування. Докази, одержані
з порушенням закону, судом при
вирішенні справи не беруться до уваги.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно із ст. 86 КАС України суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Здійснивши перевірку висновків суду
першої інстанції щодо відповідності
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень вимогам ч. 3 ст. 2 КАС
України суд апеляційної інстанції не
погоджується з такими та вважає за
необхідне зазначити наступне.

Встановлено, що Долинською ОДПІ
проведено планову виїзну перевірку
позивача з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
12 січня 2007 року по 30 вересня 2008 року, за
результатами якої складено Акт
перевірки № 2674/231/34535962 від 31 грудня 2008
року.

На підставі Акта перевірки № 2674/231/34535962
від 31 грудня 2008 року Долинською ОДПІ
прийнято податкові
повідомлення-рішення від 19 січня 2009
року № /0, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання по податку на
прибуток приватних підприємств на
суму 7850,40 грн., в тому числі 6542,00 грн. за
основним платежем та 1308,40 грн. за
штрафними санкціями; № /0, яким
позивачу визначено податкове
зобов'язання по податку на додану
вартість на суму 889927,50 грн., в тому
числі 593285,00 грн. за основним платежем та
296642,50 грн. за штрафними санкціями; №
/0, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання по податку з
доходів фізичних осіб на суму 411,75 грн.,
в тому числі 137,25 грн. за основним
платежем та 274,50 грн. за штрафними
санкціями; № /0, яким позивачу
визначено податкове зобов'язання по
податку по збору за забруднення
навколишнього природного середовища
на суму 113113,56 грн., в тому числі 77147,48
грн. за основним платежем та 35966,08 грн.
за штрафними санкціями.

Встановлено, що КП «Комунгосп»
Долинської міської ради створено з
метою надання територіальній громаді
м. Долина якісних послуг по
благоустрою міста і є підпорядковане,
підзвітне і підконтрольне Долинській
міській раді Івано-Франківської
області.

Рішенням Долинської міської ради №
784-21/2008 від 28 січня 2008 року затверджено
Програму діяльності КП «Комунгосп» на
2008 рік на виконання якої на рахунок КП
«Комунгосп» № 2764 надходило
фінансування з державного бюджету.

Таким чином, КП «Комунгосп» було
включене до мережі розпорядників
бюджетних коштів та отримувало
грошові кошти від Долинської міської
ради за кодом економічної
класифікації видатків бюджету КЕК 1310.

Ухвалою Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 15 липня 2009
року по справі № 2а-649/09/0970 було
призначено проведення
судово-бухгалтерської експертизи по
акту про результати планової виїзної
перевірки КП «Комунгосп» № 2674/231/34535962
від 31 грудня 2008 року.

У Висновку № 426 Львівського
науково-дослідного інституту судових
експертиз від 24 березня 2011 року
констатовано, що документально не
підтверджується донарахування податку
на додану вартість та податку на
прибуток підприємств, а підтвердити
донарахування КП «Комунгосп» податку з
доходів фізичних осіб, збору за
забруднення навколишнього середовища
не надається можливим.

Згідно з ч. 5 ст. 82 КАС України висновок
експерта для суду не є обов'язковим,
однак незгода суду з ним повинна бути
вмотивована в постанові або ухвалі.

Суд апеляційної інстанції не
погоджується з висновками експерта з
нижченаведених мотивів.

Підставою для нарахування податкових
зобов'язань по податку на прибуток
слугував висновок податкового органу
про порушення позивачем п.п. 4.1.6, п.п. 4.2.1
ст. 4, п.п. 5.1 п.п. 5.2.1, п.п. 5.3.3, п.п. 5.7.1, п.п.
5.7, п.п. 5.9 ст. 5, п.п. 6.1 ст. 6, п.п. 11.3.5 ст. 11
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», в результаті
чого завищено податок на прибуток в
періоді, що перевірявся на загальну
суму 782,00 грн. та занижено податок на
загальну суму 6542,00 грн., занижено
від'ємне значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток в
періоді, що перевірявся на загальну
суму 69481,00 грн.

Суд першої інстанції погодився з
Висновком № 426 судово-економічної
експертизи, в якому було зазначено, що
державні платежі, які надійшли на
бюджетний рахунок КП «Комунгосп» №
2764 на виконання Програми по
благоустрою м. Долина в період з 03
квітня 2007 року по 30 вересня 2008 року з
міського бюджету Долинської міської
ради за кодом економічної класифікації
видатків бюджету 100203 «Благоустрій
міста» КЕК 1310 «Субсидії та поточні
трансферти підприємствам (установам,
організаціям)», є поточними
трансфертами підприємствам на
цільовій основі та не є визнається
доходом підприємства в тому періоді, в
якому отримане цільове фінансування.

Суд апеляційний інстанції вважає даний
висновок невірним з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4.1 ст. 4 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» валовий доход - загальна
сума доходу платника податку від усіх
видів діяльності, отриманого
(нарахованого) протягом звітного
періоду в грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах як на території
України, її континентальному шельфі,
виключній (морській) економічній зоні,
так і за їх межами.

Підпунктом 4.1.6 пункту 4.1 цієї статті
встановлено, що валовий доход включає
доходи з інших джерел, у тому числі, але
не виключно, у вигляді сум дотацій і
субсидій з фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або бюджетів,
отриманих платником податку.

Відповідно до Роз'яснень щодо
застосування економічної класифікації
видатків бюджету та Роз'яснень щодо
застосування класифікації
кредитування бюджету, затверджених
наказом Державного казначейства
України від 04 листопада 2004 № 194, під
субсидіями розуміють всі невідплатні
поточні виплати підприємствам, які не
передбачають компенсації у вигляді
спеціально обумовлених виплат або
товарів і послуг в обмін на проведені
платежі, а також видатки, пов'язані з
відшкодуванням збитків державних
підприємств.

Трансфертні платежі (дотації, субсидії,
субвенції) є невідплатними і
безповоротними і не є компенсацією за
товари чи послуги, наданням кредиту або
виплатою непогашеного боргу.
Трансферти можуть надаватись як у
готівковій формі, так і шляхом оплати
рахунків. За кодом економічної
класифікації видатків бюджету 1310
передбачені субсидії та поточні
трансферти підприємствам (установам,
організаціям) як поточні платежі
юридичним особам, які включають
субсидії госпрозрахунковим
підприємствам, установам та
організаціям; субсидії підприємствам і
організаціям сільського господарства;
субсидії на покриття збитків
підприємств; державна підтримка
підприємств; приріст обігових коштів,
державна підтримка громадських
організацій інші субсидії.. За
зазначеним кодом одержувачі бюджетних
коштів здійснюють тільки поточні
видатки, а капітальні видатки - за кодом
2410.

Відповідно до п. 11.3.5 ст. 11 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» датою збільшення
валового доходу в разі продажу
товарів (робіт, послуг) з оплатою за
рахунок бюджетних коштів є дата
надходження таких коштів на поточний
рахунок платника податку або дата
отримання відповідної компенсації у
будь-якому іншому вигляді, включаючи
зменшення заборгованості такого
платника податку за його
зобов'язаннями перед таким бюджетом.

Отже, позивач зобов'язаний був
збільшити валовий доход на суму
отриманих коштів з місцевого бюджету
на фінансування робіт по благоустрою
міста за кодом економічної
класифікації видатків бюджету 1310,
оскільки невключення суми таких коштів
суперечить нормам Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
відтак прийняття податковим органом
податкового повідомлення-рішення №
/0, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання по податку на
прибуток приватних підприємств на
суму 7850,40 грн., в тому числі 6542,00 грн. за
основним платежем та 1308,40 грн. за
штрафними санкціями є правомірним.

Стосовно донарахування позивачу
податкових зобов'язань по податку на
додану вартість суд зазначає наступне.

Перевіркою встановлено, що за період з
12 січня 2007 року по 30 вересня 2008 року
позивачем порушено вимоги п.п. 3.1.1 ст. 3,
п.п. 7.3.5 ст. 5, п.п. 7.5.1 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість», в
результаті чого завищено від'ємне
значення різниці між сумою податкових
зобов'язань та податкового кредиту на
загальну суму 4602,00 грн. та занижено ПДВ
на суму 588683,00 грн.

У Висновку № 426 Львівського
науково-дослідного інституту судових
експертиз від 24 березня 2011 року, на який
посилається суд першої інстанції,
зазначено, що цільове фінансування з
бюджету не є об'єктом обкладання
податком на додану вартість.

Відповідно до підпункту 3.1.1 пункту 3.1
ст. 3 Закону України «Про податок на
додану вартість» об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з поставки товарів та послуг,
місце поставки яких знаходиться на
митній території України.

За визначенням пункту 1.4 ст.1 цього
Закону поставка товарів - будь-які
операції, що здійснюються згідно з
договорами купівлі-продажу, міни,
поставки та іншими цивільно-правовими
договорами, які передбачають передачу
прав власності на такі товари за
компенсацію незалежно від строків її
надання, а також операції з безоплатної
поставки товарів (результатів робіт) та
операції з передачі майна орендодавцем
(лізингодавцем) на баланс орендаря
(лізингоотримувача) згідно з
договорами фінансової оренди (лізингу)
або поставки майна згідно з будь-якими
іншими договорами, умови яких
передбачають відстрочення оплати та
передачу права власності на таке майно
не пізніше дати останнього платежу.

Отримання КП «Комунгосп» коштів з
бюджету на виконання програми
благоустрою міста є отриманням
трансфертного платежу (субсидією), який
не передбачає відплатність та
поворотність, відтак не є об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість.

Відповідно, висновок суду першої
інстанції про неправомірність
донарахування податковим органом
позивачу податкового зобов'язання із
податку на додану вартість є вірним та
відповідає правильному застосуванню
цих норм, а податкове
повідомлення-рішення № /0, яким
позивачу визначено податкове
зобов'язання по податку на додану
вартість на суму 889927,50 грн., в тому
числі 593285,00 грн. за основним платежем та
296642,50 грн. за штрафними санкціями
підлягає скасуванню.

Щодо донарахування позивачу податку з
доходів фізичних осіб, суд першої
інстанції посилається на те, що в Акті
документальної перевірки від 31 грудня
2008 року № 2674/231/34535962 відсутні посилання
на первинні документи, а також
відсутній розрахунок суми
донарахування по прізвищах
працівників, яким зайво надано
податкову пільгу.

Відповідно до підпункту 6.3.2 пункту 6.3
ст.6 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» платник податку
подає працедавцю заяву про самостійне
обрання місця застосування податкової
соціальної пільги за формою,
визначеною центральним податковим
органом.

Податкова соціальна пільга починає
застосовуватися до нарахованих
доходів у вигляді заробітної плати з
дня отримання працедавцем заяви
платника податку про застосування
пільги. Пільга не застосовується до
доходу, нарахованого до моменту
отримання такої заяви, крім випадків,
зазначених у підпункті 6.3.3 цього
пункту.

Платник податку, який змінює за
самостійним рішенням місце отримання
податкової соціальної пільги,
зобов'язаний надати працедавцю за
попереднім місцем її застосування
заяву про відмову від такої пільги за
формою, визначеною центральним
податковим органом. Така заява не
подається, якщо платник податку
припиняє трудові відносини з таким
працедавцем з будь-яких підстав, а
також у випадках, визначених у
підпункті 6.3.3 цього пункту.

Працедавець відображає у складі річної
податкової звітності всі випадки
отримання заяв платників податку про
застосування пільги та заяв про
відмову від такої пільги.

Відповідно до пункту 6 Порядку надання
документів та їх складу при
застосуванні податкової соціальної
пільги, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 26
грудня 2003 № 2035, якщо платник податку
прийняв рішення про зміну місця
отримання (застосування) пільги або
втратив право на її отримання, він
подає працедавцю за попереднім місцем
застосування пільги заяву за формою,
встановленою Державною податковою
адміністрацією. Заява про відмову від
застосування пільги не подається у
разі, коли платник податку припиняє
трудові відносини з таким працедавцем
з будь-яких підстав, а також у випадках,
зазначених у підпунктах "а" - "д"
підпункту 6.3.3 статті 6 Закону.

У разі отримання працедавцем заяви про
відмову від пільги вона не
застосовується до доходів платника
податку у вигляді заробітної плати за
місяць, в якому працедавець отримав
заяву (пункт 8 цього Порядку).

Зміст вказаних правових норм
встановлює, що юридичним фактом з яким
законодавець пов'язує припинення
застосування податкової соціальної
пільги є заява працівника про відмову
від такої пільги.

Разом із тим, вказаними нормами не
встановлено, що норми пункту 8 Порядку
поширюються також на платників
податку, які припинили трудові
відносини з працедавцем, однак не
подали заяви про відмову від
застосування податкової соціальної
пільги.

При відсутності в правовій нормі
прямої вказівки, що податкова
соціальна пільга не застосовується при
виплаті заробітної плати працівникам
за період часу впродовж календарного
місяця, в якому вони були звільнені з
роботи, та з огляду на те, що не
встановлено фактів подання заяв про
відмову від податкової соціальної
пільги працівниками, суд апеляційної
інстанції зазначає, що податкове
повідомлення-рішення № /0, яким
позивачу визначено податкове
зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб на суму 411,75 грн., в тому
числі 137,25 грн. за основним платежем та
274,50 грн. за штрафними санкціями
підлягає скасуванню.

Встановлено, що КП «Комунгосп» на 3
місяці 2007 року та 2008 рік отримало
відповідно дозволи на розміщення
відходів № 36 від 01 жовтня 2007 року на
період з 01 жовтня 2007 року по 31 грудня 2007
року та № 48 від 01 січня 2008 року дійсний
до 31 грудня 2008 року.

Відповідно до пункту 5.5 Інструкції про
порядок обчислення та сплати збору за
забруднення навколишнього природного
середовища, затвердженої наказом
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища та ядерної
безпеки України, Державної податкової
адміністрації України від 19.07.1999 № 162/379
та зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 09.08.1999 р. за № 544/3837 (далі
- Інструкція), у разі відсутності в
платника затверджених у встановленому
порядку лімітів скидів і розміщення
відходів збір обчислюється і
сплачується в п'ятикратному розмірі.

Разом із тим, ч. 1 ст. 44 Закону України
«Про охорону навколишнього природного
середовища» в редакції Закону України
від 21.06.2001 р. № 2556-ІІІ встановлено, що
збір за забруднення навколишнього
природного середовища встановлюється
на основі фактичних обсягів викидів,
лімітів скидів забруднюючих речовин у
навколишнє природне середовище і
розміщення відходів.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про відходи» під розміщенням відходів
розуміється зберігання та захоронення
відходів у спеціально відведених для
цього місцях чи об'єктах. При цьому якщо
зберігання відходів - це тимчасове їх
розміщення (до утилізації чи
видалення), то захоронення - остаточне
розміщення при їх (відходів) видаленні
у спеціально відведених місцях чи на
об'єктах таким чином, щоб
довгостроковий шкідливий вплив
відходів на навколишнє природне
середовище та здоров'я людини не
перевищував установлених нормативів.
Наряду з поняттям «розміщення
відходів», з яким стаття 44 Закону
України «Про охорону навколишнього
природного середовища» пов'язує
виникнення податкового обов'язку,
стаття 1 Закону України «Про відходи»
містить поняття «збирання відходів»,
розкриваючи його як діяльність,
пов'язану з вилученням, накопиченням і
розміщенням відходів.

Статтею 39 Закону України «Про відходи»
встановлено, що за розміщення відходів
із суб'єктів підприємницької
діяльності стягується плата, яка
розраховується на основі нормативу на
одиницю обсягу утворених відходів,
залежно від рівня їх небезпеки і
цінності території, на якій вони
розміщенні, та лімітів. За понадлімітне
розміщення відходів плата стягується у
підвищеному розмірі. Нормативи плати
за розміщення відходів визначає
Кабінет Міністрів України. Одержані
кошти зараховуються до відповідних
фондів охорони навколишнього
природного середовища згідно із
законом.

Пунктом 2.1 Інструкції коло платників
збору за забруднення навколишнього
природного середовища визначено
суб'єктами господарювання (незалежно
від форм власності та наявності
статусу юридичної особи); бюджетними,
громадськими та іншими підприємствами,
установами й організаціями; постійними
представництвами нерезидентів, які
отримують доходи в Україні; та
громадянами, які здійснюють на
території України і в межах її
континентального шельфу та виключної
(морської) економічної зони викиди і
скиди у навколишнє природне середовище
та розміщення відходів.

Іншими словами, за змістом цієї норми
платниками збору за забруднення
навколишнього природного середовища є
суб'єкти, в результаті діяльності яких
утворюються викиди, скиди, відходи, що
спричиняють забруднення природного
середовища. Визначення цих суб'єктів
платниками зазначеного збору є
логічним, оскільки від їх діяльності,
від запровадження ними відповідних
технологій залежить ступінь завдання
шкоди довкіллю. Диференційований
підхід в пункті 4 Порядку встановлення
нормативів збору за забруднення
навколишнього природного середовища і
стягнення цього збору, затвердженому
постановою Кабінету Міністрів України
від 01.03.1999 № 303, пункті 2 Порядку
розроблення, затвердження і перегляду
лімітів на утворення та розміщення
відходів, затвердженому постановою
Кабінету Міністрів України від 03.08.1998 №
1218, підпункті 6.4 Інструкції до
визначення розміру збору в залежності
від фактичних обсягів викидів, скидів і
розміщення відходів, затверджених
лімітів (щодо скидів та розміщення
відходів), а також пряме визначення
ліміту розміщення відходів як обсягу
відходів (окремо для кожного класу
небезпеки), на який у власника відходів
є дозвіл природоохоронного органу на
їх розміщення, також свідчать про те, що
платником збору є власник відходів в
широкому розумінні (включаючи викиди в
атмосферне повітря, скиди забруднюючих
речовин у водні об'єкти та тверді
відходи).

Такий же підхід до визначення
зобов'язаної сторони законодавець
зберіг і при визначенні платників
екологічного податку, закріпивши в
пункті 240.5 ст. 240 Податкового кодексу
України правило, згідно з яким не є
платниками за розміщення відходів у
спеціально відведених для цього місцях
чи на об'єктах суб'єкти господарювання,
які мають ліцензію на збирання і
заготівлю відходів як вторинної
сировини, провадять статутну
діяльність із збирання і заготівлі
таких відходів, що розміщуються на
власних територіях (об'єктах), та
надають послуги у цій сфері, отже КП
«Комунгосп» не є платником збору за
забруднення навколишнього природного
середовища, відповідно податкове
повідомлення-рішення № /0, яким
позивачу визначено податкове
зобов'язання по податку по збору за
забруднення навколишнього природного
середовища на суму 113113,56 грн., в тому
числі 77147,48 грн. за основним платежем та
35966,08 грн. за штрафними санкціями
підлягає скасуванню.

Узагальнюючи викладене, суд
апеляційної інстанції вважає, що
постанова суду першої інстанції
ґрунтується на неповно, необ'єктивно і
всебічно не з'ясованих обставинах,
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційних скарг частково
спростовують висновки суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 158-163, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198,
ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу комунального
підприємства Долинської міської ради
«Комунгосп» - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Долинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Івано-Франківській
області - задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
21 квітня 2011 року в справі № 2а-649/09/0970 -
скасувати та прийняти нову, якою
адміністративний позов комунального
підприємства Долинської міської ради
«Комунгосп» до Долинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області, за участю
прокуратури Івано-Франківської
області про скасування податкових
повідомлень-рішень - задовольнити
частково.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Долинської об'єднаної державної
податкової інспекції № /0, №
/0, № /0 від 19 січня 2009 року.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена у
касаційному порядку, шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України,
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою законної сили, а у випадку
коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160
КАС України, складення постанови в
повному обсязі відкладено - з дня
складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя:
С. П. Нос

Судді:
В. В.
Клюба

Р. В.
Кухтей

Постанову складено в повному обсязі 02
грудня 2014 року.