Справа № 9101/36387/2011
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2011-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2011 р. справа № 2а-2512/10

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого
судді: Сафронової
С.В.

суддів:
Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

розглянувши в письмовому провадженні в
місті Дніпропетровську
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Комунарському районі м.
Запоріжжя на постанову Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 19
листопада 2010 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Комунарському районі м.
Запоріжжя визнання дій по відмові в
перерахунку розміру державної та
додаткової пенсії протиправними, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Комунарському районі м. Запоріжжя (далі
- відповідач), в якому просила, визнати
дії відповідача незаконними, та
зобов’язати відповідача призначити
нарахування та виплати пенсії з 24.12.2009
по сьогодення, відповідно до ч.4 ст. 54
закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, Які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»у розмірі не нижче восьми
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії у розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком з
послідуючим перерахунком пенсії у
зв’язку зі змінами мінімального
розміру пенсії за віком прожиткового
мінімуму.

Постановою Комунарського районного
суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2010
року позовні вимоги позивача
задоволені, визнано протиправною
бездіяльність відповідача та
зобов’язано здійснити перерахунок
пенсії ОСОБА_1 проживаючому в
ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах шести місячного
терміну за період з 01.03.2010 року по 19.11.2010
року.

Не погодившись з рішенням суду,
відповідач звернувся до суду з
апеляційною скаргою в якій просив,
скасувати рішення суду першої
інстанції та відмовити в задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
неправильне застосуванням судом норм
матеріального права.

Дослідивши доводи апеляційної скарги
за матеріалами справи та перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
діючи у відповідності до вимог статті
195 КАС України, визнала за можливе вийти
за межі доводів апеляційної скарги у
зв’язку з встановленням під час
апеляційного провадження порушень,
допущених судом першої інстанції, які
призвели до неправильного вирішення
частини вимог позивача.

Згідно посвідчень, ОСОБА_1 є
постраждалою внаслідок Чорнобильської
катастрофи 1 категорії, інвалідом ІІ
групи, що підтверджується довідкою
МСЕК, посвідченням. Інвалідність
пов’язана з ліквідацією аварії на
ЧАЕС.

Відповідно до частини 4 статті 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської
катастрофи»(в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин),
розмір пенсії для інвалідів 2 групи
щодо яких встановлений зв’язок з
Чорнобильською катастрофою не міг бути
нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до частини 1 статті 46
Конституції України, громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх в разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Таким законом стосовно реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи на охорону життя, здоров’я
і соціального захисту є Закон України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи». Отже,
виходячи, саме, з цього закону слід
визначати розмір пенсії особам,
постраждалим внаслідок Чорнобильської
катастрофи. Застосування Управлінням
Пенсійного фонду Постанов Кабінету
Міністрів України при наявності
спеціального закону є протиправним.

Відповідач помилково вважає
неможливим застосування мінімального
розміру пенсії, визначеного відповідно
до статті 28 Закону України «Про
загальнообов’язкове державне
пенсійне страхування». Наявність такої
норми за відсутності іншого
мінімального розміру пенсії,
встановленого законом, не є приводом
для відмови в реалізації позивачем
конституційних гарантій права на
отримання пенсії в розмірі,
встановленому законом.

Виходячи з положень частини 1 статті 28
Закону України «Про
загальнообов’язкове державне
пенсійне страхування», мінімальний
розмір пенсії за віком встановлюється
в розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом. Відповідно до
частини 1 статті 2 Закону України «Про
прожитковий мінімум», прожитковий
мінімум застосовується для
встановлення розмірів мінімальної
заробітної плати та мінімальної пенсії
за віком.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»особам,
віднесеним до категорії 1 і які
визнані інвалідами 2 групи внаслідок
Чорнобильської катастрофи,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров’ю.

Крім того, відповідно до частини 3
статті 67 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», в разі збільшення розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом, підвищується розмір пенсії,
визначений відповідно до статті 54
цього Закону, а також розмір додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
особам, віднесеним до категорії 1
розмір щомісячної компенсації сім'ям
за втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Правильними є висновки суду першої
інстанції в частині визнання за
можливе застосування вищенаведеного
порядку обчислення позивачці
державної та додаткової пенсій, тобто
їх розрахунку виходячи із положень
статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ, за той
період часу, коли дія цих норм не була
змінена.

Разом з тим, колегія суддів не вважає за
можливе залишити судове рішення в силі,
оскільки суд першої інстанції не
звернув належної уваги на встановлену
під час розгляду справи протиправність
дій та бездіяльності відповідача
стосовно нарахування пенсії позивачу
та безпідставно не скористався
визначеними статтею 11 КАСУ
повноваженнями адміністративного суду
вийти за межі позову задля повного
захисту прав позивачки.

При цьому, колегія суддів виходить з
того, що на спірні у цій справі
правовідносини, не розповсюджується
правило, за яким судова постанова не
може стосуватися дій, які ще не
розпочалися, оскільки існують усі
юридичні умови для їх вчинення
відповідачем.

Так, предметом позову у цій справі є
протиправні дії та бездіяльність
суб’єкта владних повноважень, які
пов’язані з щомісячними пенсійними
виплатами позивачу, як особі зі
статусом, який постраждав внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1-ї
категорії та інваліду 2 групи по
захворюванню внаслідок Чорнобильської
катастрофи, встановленої з 12 березня 2003
року та безстроково

На момент розгляду даної справи
відносини між позивачкою та
відповідачем ще не завершилися, і
відповідач у цій справі продовжує до
теперішнього часу виплачувати
позивачці держвану і додаткову пенсії
у розмірі меншому ніж це визначено
статтею 50 та 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»для
інвалідів 2 групи.

До теперішнього часу позивач не
позбавлений правового статусу
«постраждалої від аварії на ЧАЕС 1
категорії»і має 2 групу інвалідності.
Тобто не змінилися обставини з
урахуванням яких позивачу призначена,
нараховується та виплачується пенсія,
а на законодавчому рівні не вносилося
змін до ст.ст.50, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»щодо
розміру пенсії.

Наведене свідчить про відсутність
підстав для визначення кінцевої дати,
до якої відповідач повинен
нараховувати позивачу державну та
додаткову пенсію, що виходячи з
положень ч.2 ст.19 Конституції України
та ст.11 КАСУ, колегія суддів визнає за
можливе вийти за межі позову, та не
визначати в судовому рішенні кінцеву
дату виплати позивачу державну і
додаткову пенсії як інваліду 2 групи у
розмірах, визначених відповідно до
статей 50 та 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає за необхідне постанову
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення у цій справі.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст.202, ст.205,
ст.207 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Комунарському районі м. Запоріжжя
–задовольнити частково, постанова
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 19 листопада 2010 року -
скасувати.

Визнати протиправною відмову
Управління Пенсійного фонду України в
Комунарському районі м. Запоріжжя щодо
відмови ОСОБА_1 у перерахунку та
виплаті державної й додаткової пенсії
за шкоду заподіяну здоров’ю у розмірі
передбаченому ст.ст. 50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»починаючи з
01.03.2010 року, з урахуванням розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність відповідно до
Закону України про державний бюджет на
відповідний рік та відрахуванням
раніше отриманих сум пенсії.

Зобов’язати Управління Пенсійного
фонду України в Комунарському районі м.
Запоріжжя здійснити нарахування
ОСОБА_1 та виплату недоотриманих нею
починаючи з 01.03.2010 року сум державної та
додаткової щомісячної пенсії,
розрахованих відповідно до ст.50 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
що складає 75% мінімальної пенсії за
віком, та відповідно до ч.4 ст.54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
що складає для інваліда 2 групи не
нижче ніж 8 мінімальних пенсій за віком,
а також з урахуванням вимог ч.1 ст.28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», законодавчо визначеного
розміру мінімальної пенсії за віком,
встановленого на час виплати і ст. 67
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», та з відрахуванням
раніше виплачених ОСОБА_1 сум пенсії.

У задоволені іншої частини позовних
вимог ОСОБА_1 –відмовити.

Постанова Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути оскаржена в
порядку та строки, визначені статтею 212
КАС України.

Головуючий:
С
.В. Сафронова

Суддя:

В.Ю. Поплавський

Суддя:

Д.В. Чепурнов