Справа № 2а-5998/12/2670
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" листопада 2014 р. м.
Київ К/9991/66254/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого суддіГоловчук С.В.
(суддя-доповідач),суддівЛіпського Д.В.,
Черпака Ю.К.,

секретар судового засідання Малина
Л.В.,

за участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державного
підприємства «Національна атомна
енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 25
червня 2012 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 10 жовтня 2012 року

у справі за позовом Київського
міського відділення Фонду соціального
захисту інвалідів (далі -Фонд) до
Державного підприємства «Національна
атомна енергогенеруюча компанія
«Енергоатом» (далі - Підприємство) про
стягнення
адміністративно-господарських
санкцій,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року Фонд звернувся до суду
з позовом про стягнення з Підприємства
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
призначених для працевлаштування
інвалідів за 2008 рік у розмірі 40 738 963,68
грн та пені - 9 027 751,32 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 25
червня 2012 року, яку залишено без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 10 жовтня 2012
року, позов задоволено частково.
Стягнуто з Підприємства на користь
Фонду адміністративно-господарські
санкції за невиконання нормативу
робочих місць, призначених для
працевлаштування інвалідів у 2008 році у
розмірі 4 789 694,00 грн та пеню - 919 622,40 грн.

У касаційній скарзі Підприємство
порушує питання про скасування рішень
судів першої і апеляційної інстанцій
та ухвалення нового судового рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог. Зазначає, що апеляційним судом
порушено норми матеріального та
процесуального права. Вказує, що позов
подано з пропуском строку,
встановленого статтею 99 КАС України, а
тому він підлягав залишенню без
розгляду.

Фонд у запереченнях на касаційну
скаргу просить залишити її без
задоволення, а рішення суду
апеляційної інстанції - без змін.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
матеріали справи, правильність
застосування норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, що скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що у відповідача не були виділені
та створені робочі місця для
працевлаштування інвалідів. Крім того,
суд вважав, що строк звернення до суду
не пропущено.

Проте, такі висновки судів передчасні.

З матеріалів справи видно, що Фонд
звернувся у квітні 2012 року до суду з
позовом про стягнення з Підприємства
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
призначених для працевлаштування
інвалідів у 2008 році.

Відповідно до частини 1 статті 250
Господарського кодексу України
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців
з дня виявлення порушення, але не
пізніш як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом.

Згідно із частиною 1 статті 238 цього
Кодексу за порушення встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності
до суб'єктів господарювання можуть
бути застосовані уповноваженими
органами державної влади або органами
місцевого самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

Водночас за змістом статті 20 Закону
України від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» (далі - Закон №
875-ХІІ) адміністративно-господарські
санкції за недотримання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів сплачуються (нараховуються,
застосовуються) підприємствами
самостійно в строк до 15 квітня року,
наступного за роком, в якому відбулося
порушення нормативу, встановленого
частиною 1 статті 19 цього Закону.

Отже, саме з 16 квітня відповідного року
у контролюючого органу виникає право
на стягнення несплачених
підприємством самостійно сум санкцій у
судовому порядку. При цьому на дані
правовідносини поширюється строк
звернення до суду, встановлений
статтею 99 КАС України.

Частина 4 статті 20 Закону № 875-ХІІ, за
змістом якої до правовідносин із
стягнення
адміністративно-господарських
санкцій, передбачених цим Законом, не
застосовуються строки, визначені
статтею 250 Господарського кодексу
України, не має правового значення для
вирішення цього спору, оскільки в
останній нормі визначено строки
застосування
адміністративно-господарських
санкцій, а не їх стягнення.

Відповідно до статті 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду
суб'єкта владних повноважень
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня виникнення підстав,
що дають суб'єкту владних повноважень
право на пред'явлення передбачених
законом вимог.

Отже, Фонд, звернувшись у квітні 2012 року
до суду про стягнення санкцій за
незайняті інвалідами у 2008 році робочі
місця, порушив строк звернення,
встановлений частиною 2 статті 99 КАС
України.

Зазначені висновки узгоджуються з
правовою позицією Верховного Суду
України, викладеною у постанові від 21
лютого 2011 року справа № 21-9а11, яка
згідно із частиною 1 статті 244-2 КАС
України є обов'язковою для всіх
суб'єктів владних повноважень щодо
застосування у своїй діяльності
нормативно-правового акту, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України.

Частиною 1 статті 100 КАС України
встановлено, що адміністративний
позов, поданий після закінчення
строків, установлених законом,
залишається без розгляду, якщо суд на
підставі позовної заяви та доданих до
неї матеріалів не знайде підстав для
визнання причин пропуску строку
звернення до адміністративного суду
поважними, про що постановляється
ухвала.

Суди не звернули уваги на ці обставини,
не перевірили їх та не дали належної
оцінки.

Суд першої інстанції помилково вважав,
що строк звернення до суду Фондом не
пропущено, оскільки його перебіг
розпочався з 17 лютого 2012 року, коли
відповідач подав позивачу Звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів за 2008 рік (форма № 10-ПН), а
тому саме з цієї дати у позивача
виникло право на звернення до суду з
позовом.

Проте, такий висновок суду не є
безумовним, оскільки згідно із пунктом
5 Порядку проведення перевірки
підприємств, установ, організацій та
фізичних осіб, що використовують
найману працю, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 31 січня 2007 року № 70, у разі
неподання роботодавцем звіту про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів (такий звіт подається до 01
березня року, наступного за звітним) у
Фонду виникає право на проведення
позапланової перевірки.

У зв'язку із цим суди мали встановити чи
подавало підприємство звіт форми 10-ПІ
до 01 березня 2009 року, якщо не подавало,
то з якої причини, чи вживав Фонд заходи
для з'ясування цієї обставини, а якщо
ні, то з яких причин, і з урахуванням
наведених обставин в їх сукупності
вирішити питання про те, коли позивач
повинен був дізнатися про порушене
право, з яким пов'язується відлік
строку для звернення з позовом до суду.

Згідно із статтею 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих в адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 220
КАС України, суд касаційної інстанції
не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні.

Частиною другою статті 227 КАС України
встановлено, що підставою для
скасування судового рішення суду
апеляційної інстанції і направлення
справи на новий розгляд є порушення
норм процесуального права, які
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, рішення судів
підлягають скасуванню з направленням
справи до суду першої інстанції на
новий розгляд.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 227, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державного
підприємства «Національна атомна
енергогенеруюча компанія «Енергоатом»
задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 25 червня 2012 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 10 жовтня 2012
року скасувати, а справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя С.В.
Головчук Судді Д.В.
Ліпський Ю.К.
Черпак