Справа № 826/12131/14
Суддя: Дегтярьова О.В.
Дата ухвалення: 2014-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 грудня 2014 року 08 год. 43 хв.
Окружний адміністративний суд
міста Києва у складі: Головуючого -
судді Дегтярьової О.В., розглянувши в
порядку письмового провадження
адміністративну справу
за позовомОСОБА_1 до 1. Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві, 2. Головного
управління Міндоходів у місті Києвіпро
визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень від 26 березня 2013
застосування штрафних санкцій від 26
червня 2014 року №1199/л/26-15-10-09-74,
До Окружного адміністративного суду м.
Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту -
позивач, ОСОБА_1) з позовом до Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві (далі по
тексту - відповідач 1, ДПІ у
Голосіївського районі ГУ Міндоходів у
м. Києві) та Головного управління
Міндоходів у місті Києві (далі по
тексту - відповідач 2, ГУ Міндоходів у м.
Києві) про визнання недійсними
податкових повідомлень-рішень від 26
застосування штрафних санкцій від 26
червня 2014 року №1199/л/26-15-10-09-74.
В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що висновки
Акта ДПІ у Голосіївському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві від 12.03.2014р. №
20/26-50-17-20-НОМЕР_1, складеного за
результатами проведення планової
виїзної перевірки дотримання вимог
чинного законодавства з питань
оподаткування суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 за
період 01.01.2012р. по 31.12.2013р.,
документально та нормативно не
підтверджуються. Зокрема, позивач
наголошує на наступному: позивач не
може нести відповідальність за
невиконання обов'язків його
контрагентами, реальність здійснення
господарських операцій за договорами
купівлі - продажу підтверджуються
належними чином складеними первинними
і розрахунковими документами. Таким
чином, висновки ДПІ у Голосіївському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві, що
викладені в Акті перевірки від 12.03.2014р.
№ 20/26-50-17-20-НОМЕР_1, з посиланнями на
недостовірні докази є безпідставними
та необґрунтованими, а спірні рішення -
такими, що винесенні без належних на то
правових підстав. Крім того,
посилаючись на безпідставність та
необґрунтованість рішення Головного
управління Міндоходів у місті Києві,
прийнятого за результатами розгляду
первинної скарги платника.
Відповідач 1 проти позову заперечував,
надавши до суду письмові заперечення
№5703/9/26-50-10-07 від 22.10.2014., в яких послався
на те, що працівником ДПІ у
Голосіївському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві була проведена планова виїзна
перевірка дотримання вимог чинного
законодавства з питань оподаткування
суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1 за період 01.01.2012р. по 31.12.2013р., за
результатами якої складений Акт від
12.03.2014р. № 20/26-50-17-20-НОМЕР_1. Так, в ході
проведення контрольного заходу були
встановлені порушення ним вимог:
- п. 177.2, 177.4 ст. 177, п. 198.1, 198.2, 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України, що
призвело до завищення валових витрат у
2012 році на суму 2763233,70 грн. та у 2013 році
на суму 260000,00 грн.;
- п. 187.1 ст. 187, п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України, що призвело до
заниження податкових зобов'язань по
податку на додану вартість на загальну
- п. 1 ст. 4, п. 1 ст. 7 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», а саме не
нарахування та не утримання з чистого
оподатковуваного доходу єдиного
соціального внеску на загальну суму
159343,75 грн., в тому числі у 2012 року на суму
Дані висновки перевіряючими були
сформовані з урахуванням інформації,
отриманої з документів, перелік яких
наведений на 4-5 Акту перевірки,
відповідно до якої позивач у період, що
перевірявся мав господарські
взаємовідносини з ТОВ «Карбонові
технології», ТОВ «Автогруп експрес»,
ТОВ «Актас», які мали ознаки
фіктивності, а товарність яких під час
проведення перевірки первинними
документами підтверджена не була. Крім
того, позивачем в порушення положень
Податкового кодексу України до складу
податкових зобов'язань по податку на
додану вартість безпідставно не було
нараховано податок на додану вартість
на суми, отримані від ТОВ «МАХА -
України» та ТОВ «Роллс Груп» за надані
юридичні послуги, а також безпідставно
включено до податкового кредиту по
зазначеному податку суми ПДВ, сплачену
ТОВ «Капітальні інвестиції» за
відсутності податкової накладної. У
зв'язку з встановленням під час
перевірки завищення позивачем валових
витрат, що призвело до збільшення сум
оподатковуваного доходу, контролюючим
органом проведено нарахування сум
єдиного соціального внеску, який
підлягає сплаті з відповідного
оподатковуваного доходу.
Відповідач 2 також проти задоволення
позову заперечував, надавши до суду
письмові заперечення б/н від 13.10.2014., в
яких послався на те, що скарга позивача
була розглянута відповідно до приписів
податкового законодавства. Крім того,
зауважив, що оскаржуване позивачем
рішення ГУ Міндоходів у м. Києві не
породжує для платника податків
будь-яких прав чи обов'язків, а тому
підстави для задоволення позову
відсутні.

В судових засіданнях позивач підтримав
позовні вимоги та просив їх
задовольнити.

Представники відповідачів в судових
засіданнях заперечували проти
позовних вимог та просили відмовити в
їх задоволенні.

21.11.2014 року в судовому засіданні судом
було ухвалено перейти до письмового
провадження на підставі ч. 6 ст. 128
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню з огляду на
таке.

В ході судового розгляду було
встановлено, що протягом періоду з
12.02.2014р. по 25.02.2014р. згідно з нормами ст. 77
Податкового кодексу України, згідно
плану - графіку документальних
перевірок на І квартал 2014 року та у
відповідності з затвердженим планом
перевірок, відповідно до наказу від
29.01.2014р. №264/17-01, на підстав наказу від
26.02.2014р. №542/17-01, направлення від 12.02.2014р.,
працівником відповідача була
проведена документальна планова
перевірка дотримання вимог чинного
законодавства з питання оподаткування
СПД ОСОБА_1 за період з 01.01.2012р. по
31.12.2013р., за результатами якої складений
Акт від 12.03.2014р. № 20/26-50-17-20-НОМЕР_1 (далі -
Акт перевірки).

Під час проведення перевірки,
працівником відповідача були
використані первинні документи,
перелік яких наведений на стор. 4 та 5
Акта перевірки.

Так, в ході проведення вказаної
документальної перевірки посадовою
особою податкового органу встановлено,
що позивачем до складу валових витрат у
2012 році включені суми, сплачені ТОВ
«Карбонові технології», ТОВ «Автогруп
експрес», ТОВ «Актас» за придбані
товари, які документально не
підтверджені первинними документами
загалом на суму 2763233,70 грн.

Також, позивачем до складу валових
витрат у 2013 році включено 260000,00 грн.
видатків на придбання товару, які також
не підтверджені первинними
документами.

У зв'язку зі зменшенням валових витрат
на відповідні суми, податковим органом
визначено суми доходу, що підлягають
оподаткуванню, а саме у 2012 році - 2881773,70
грн. та у 2013 році - 386852,00 грн.

Крім того, під час перевірки
безпідставне зменшення податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість на суму 4071,93 грн., сплачену ТОВ
«Маха України» за надані позивачем
юридичні послуги, а також на суму 10833,00
грн., сплачену ТОВ «Роллс Груп» за
надані позивачем юридичні послуги.

Також, податковим органом виявлено
безпідставне включення позивачем до
складу податкового кредиту по податку
на додану вартість суми ПДВ, сплаченої
ОСОБА_1 ТОВ «Капітальні інвестиції» за
придбані товари, за відсутності у нього
податкової накладної, виписаної
названим товариством у зв'язку з
отриманням розрахунку за поставлений
товар.

Вищевикладене стало підставою для
донарахування позивачу грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість у розмірі 26905,00 грн.

В розділі «Висновок» Акта перевірки
від 12.03.2014р. № 20/26-50-17-20-НОМЕР_1
перевіряючий встановив порушення
ОСОБА_1 наступних норм законодавства
України:

- п. 177.2, 177.4 ст. 177, п. 198.1, 198.2, 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України, що
призвело до завищення валових витрат у
2012 році на суму 2763233,70 грн. та у 2013 році
на суму 260000,00 грн. та, як наслідок, до
заниження суми чистого
оподатковуваного доходу на відповідні
суми;

- п. 187.1 ст. 187, п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України, що призвело до
заниження підприємцем податку на
додану вартість на загальну суму 26905,00
грн., в т.ч. за березень 2013 року - 4072,00
грн., за квітень 2013 року - 12000,00 грн., за
листопад 2013 року - 10833,00 грн.;

- п. 1 ст. 4, п. 1 ст. 7 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», а саме не
нарахування та не утримання з чистого
оподатковуваного доходу єдиного
соціального внеску на загальну суму
159343,75 грн., в тому числі у 2012 року на суму
77731,12 грн. та у 2013 році на суму 81612,63 грн.

26.03.2014 року ДПІ у Голосіївському районі
ГУ Міндоходів у м. Києві підставі Акта
перевірки від 12.03.2014р. № 20/26-50-17-20-НОМЕР_1
прийняла наступні спірні податкові
повідомлення-рішення:

- за № , яким згідно з пп. 54.3.2 п. 54.3
ст. 54 Податкового кодексу України, за
порушення п. 177.2, 177.4 ст. 177 Податкового
кодексу України, визначила ОСОБА_1 суму
грошового зобов'язання по податку на
доходи фізичних осіб у розмірі 775029,42
грн., в т.ч. 516686,28 грн. - основний платіж,
258343,14 грн. штрафні (фінансові) санкції;

- за № , яким згідно з пп. 54.3.2 п. 54.3
ст. 54 Податкового кодексу України та
відповідно до п. 123.1 ст. 123 цього Кодексу,
за порушення вимог п. 187.1 ст. 187, 198. 6 ст.
198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу
України, визначила ОСОБА_1 суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 40357,00 грн., в
т.ч. 26905,00 грн. - основний платіж, 13452,50
грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Крім того, відповідачем 26.03.2014р.
винесено рішення № про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску, яким до позивача на підставі
пункту 3 частини 11 статті 25 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» застосовано
штрафні санкції у розмірі 11848,74 грн.

За результатами оскарження зазначених
рішень ГУ Міндоходів у м. Києві в
адміністративному порядку, позивачем
отримано рішення від 05.06.2014р.
№1199/л/26-15-10-09-25, яким податкове
повідомлення - рішення від 26.03.2014р.
№ залишено без змін, а податкове
повідомлення - рішення від 26.03.2014р.
№ скасоване в частині грошового
зобов'язання по податку на доходи
фізичних осіб на суму 4745,27 грн., з яких
за основним платежем - 3163,51 грн. та 1581,76
грн. - штрафними (фінансовими)
санкціями.

Прийняття зазначеного рішення стало
підставою для складення ДПІ у
Голосіївському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві 25.06.2014р. податкового
повідомлення - рішення №, яким
згідно з пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 Податкового
кодексу України, за порушення п. 177.2, 177.4
ст. 177 Податкового кодексу України,
визначила ОСОБА_1 суму грошового
зобов'язання по податку на доходи
фізичних осіб у розмірі 770284,15 грн., в т.ч.
513522,77 грн. - основний платіж, 256761,38 грн.
штрафні (фінансові) санкції.

Вважаючи висновки податкових органів
необґрунтованими, а рішення такими, що
прийняті з порушенням вимог чинного
законодавства, ОСОБА_1 звернувся з
відповідним позовом до суду.

При вирішення даного спору суд
виходить з наступного.

Основним нормативно-правовим актом, що
врегульовує спірні правовідносини є
Податковий кодекс України від 02.12.2010р.
№2755-VI з наступними змінами та
доповненнями у редакції на час
виникнення спірних правовідносин (далі
по тексту - ПК України).

В розумінні підпункту 14.1.27 пункту 14.1.
статті 14 ПК України витрати - це сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Одночасно згідно підпункту 14.1.36
названої статті господарська
діяльність - діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пункту 138.1. статті 138 ПК
України витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті:

- інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу;

- крім витрат, визначених у
пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139
цього Кодексу.

Витрати операційної діяльності
включають собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140,
статей 142 і 143 та інших статей цього
Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку (підпункт 138.1.1. пункту
138.1. статті 138 ПК України).

Згідно абзацу 1 пункту 138.2. статті 138
названого Кодексу витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом ІІ
цього Кодексу.

У той же час, підпунктом 139.1.9. пункту 139.1.
статті 139 ПК України визначено, що не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Отже, наведені правові норми
дозволяють платнику податку формувати
валові витрати у зв'язку з реальним
придбанням товарів (робіт, послуг) з
метою їх використання в своїй
господарській діяльності що, в першу
чергу, має підтверджуватись належним
чином оформленими первинними
документами. Документи, які не мають
статус первинних, самі по собі не
можуть підтверджувати реальність
здійснення господарської операції та,
відповідно, валові витрати. При цьому
неодмінною характерною рисою
господарської діяльності в рамках
податкових відносин є її направлення
на отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах.

Наведені положення Податкового
кодексу України є загальними та
застосовуються незалежно від
організаційно-правової форми суб'єкта
господарювання.

У той же час, особливості оподаткування
доходів, отриманих фізичною особою -
підприємцем від провадження
господарської діяльності, крім осіб, що
обрали спрощену систему оподаткування,
врегульовані положеннями статті 177 ПК
України.

Відповідно до пункту 177.2 названої
статті об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Для фізичної особи - підприємця,
зареєстрованого як платник податку на
додану вартість, не включаються до
витрат і доходу суми податку на додану
вартість, що входять до ціни придбаних
або проданих товарів (робіт, послуг).

Згідно з пунктом 177.4 статті 177 ПК
України до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу.

Аналіз викладених норм свідчить про те,
що базою оподаткування податком на
доходи фізичних осіб так само як і для
нарахування єдиного внеску є сума
доходу (прибутку), отриманого за
наслідками господарської діяльності
таких осіб.

Як вбачається зі змісту Акта перевірки,
збільшення позивачу розміру
оподатковуваного доходу зумовлено
ненадання останнім належним чином
оформлених первинних документів, які б
підтверджували понесені суб'єктом
господарювання витрати.

Суд з таким висновком податкового
органу погоджується та не приймає до
уваги надані під час судового розгляду
копії договорів, товарно-транспортних,
видаткових та податкових накладних,
квитанцій про сплату коштів, з огляду
на таке.

Відповідно до положень п. 85.2 ст. 85 ПК
України платник податків зобов'язаний
надати посадовим (службовим) особам
контролюючих органів у повному обсязі
всі документи, що належать або
пов'язані з предметом перевірки. Такий
обов'язок виникає у платника податків
після початку перевірки.

У разі якщо до закінчення перевірки або
у терміни, визначені в абзаці другому
пункту 44.7 цієї статті платник податків
не надає посадовим особам
контролюючого органу, які проводять
перевірку, документи (незалежно від
причин такого ненадання, крім випадків
виїмки документів або іншого вилучення
правоохоронними органами), що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, вважається, що такі
документи були відсутні у такого
платника податків на час складення
такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення
перевірки та до прийняття рішення
контролюючим органом за результатами
такої перевірки надає документи, що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, не надані під час перевірки
(у випадках, передбачених абзацами
другим і четвертим пункту 44.7 цієї
статті), такі документи повинні бути
враховані контролюючим органом під час
розгляду ним питання про прийняття
рішення.

Ані в адміністративному позові, ані під
час розгляду справи по суті позивач не
заперечував факту не надання під час
перевірки належним чином оформлених
первинних документів, які б
підтверджували суми понесених ним
витрат, врахованих під час визначення
суми оподатковуваного доходу, а в силу
наведених вище положень Податкового
кодексу України відповідач правомірно
збільшив грошове зобов'язання по
зазначеному податку.

У той же час, суд вважає за необхідне
зазначити, що в Акті перевірки в
основних показниках діяльності СПД -
фізичної особи ОСОБА_1 на сторінці 6 в
таблиці №7 допущена описка у розмірі
валових витрат, встановлених
перевіркою та замість 278226,30 грн.
зазначено 278262,30 грн. Однак, допущення
зазначеної описки не вплинуло на
правильність обрахунку грошового
зобов'язання по податку на доходи
фізичних осіб.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010р.
№2464-VI з наступними змінами та
доповненнями, у відповідній редакції
(далі по тексту - Закон України від
08.07.2010р. №2464-VI) закріплено, що фізичні
особи - підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності є
платниками єдиного внеску.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 названого Закону,
для платників, зазначених у пункті 4
(крім фізичних осіб - підприємців, які
обрали спрощену систему оподаткування)
та п. 1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, єдиний
внесок нараховуються на суму доходу
(прибутку), отриманого від їх
діяльності, що підлягає обкладенню
податком на доходи фізичних осіб, та на
суму доходу, що розподіляється між
членами сім'ї фізичних осіб -
підприємців, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності. При цьому сума єдиного
внеску не може бути меншою за розмір
мінімального страхового внеску за
кожну особу за місяць, у якому отримано
дохід (прибуток).

У разі встановлення контролюючим
органом несплати (неперерахування) або
несвоєчасної сплати (несвоєчасного
перерахування) єдиного внеску, згідно
п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону України від 08.07.2010р.
№2464-VI на платника накладається штраф у
розмірі 10 відсотків своєчасно не
сплачених сум.

Встановлення правомірності збільшення
позивачу суми оподатковуваного доходу,
на думку суду, свідчить про законність
та обґрунтованість застосування до
позивача штрафних санкцій на підставі
п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону України від 08.07.2010р.
№2464-VI. Будь-яких обґрунтувань щодо
протиправності такого рішення
позивачем не наведено.

Перевіряючи дотримання відповідачем
положень податкового законодавства
під час визначення грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість, суд приходить до наступного.

Податковим кредитом у розумінні
підпункту 14.1.181. пункту 14.1. статті 14 ПК
України визнається сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно розділу V цього
Кодексу.

Податковим зобов'язанням для цілей
розділу V цього Кодексу визначено
загальну суму податку на додану
вартість, одержану (нараховану)
платником податку в звітному
(податковому) періоді (п. 14.1.179 п. 14.1 ст. 14
ПК України).

Відповідно до підпункту «а» пункту 198.1.
статті 198 ПК України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

В силу пункту 198.2. названої статті датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3. статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1. статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6. статті 198 ПК України
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11. статті 201 цього Кодексу.

Платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою податкову
накладну, у якій зазначаються в окремих
рядках такі обов'язкові реквізити: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; и) вид цивільно-правового
договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України)
(пункт 201.1. статті 201 ПК України).

Форма та порядок заповнення податкової
накладної затверджуються центральним
органом державної податкової служби.

В силу пункту 201.4. статті 201 ПК України
податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця (пункту 201.6. статті 201
ПК України).

Згідно з пунктом 201.7. статті 201 ПК
України податкова накладна
виписується на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс).

Наступним пунктом названої статті
встановлено, що право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Відповідно до пункту 201.10. статті 201 ПК
України податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

У порушення наведених положень
податкового законодавства, позивачем
під час перевірки не було надано
податкову накладу, виписану ТОВ
«Капітальні інвестиції» 30.04.2013р. №102 на
суму 72000,00 грн. в т.ч. ПДВ 12000,00 грн.

Зазначений факт позивач не заперечував
ані в адміністративному позові, ані під
час розгляду справи по суті.

Крім того, за результатами надання
юридичних послуг ТОВ «Маха-Україна» та
ТОВ «Роллс Груп» та отримання їх оплати
у порушення наведених вище правових
норм, позивачем не включено до суми
податкового зобов'язання по податку на
додану вартість 14904,93 грн.

Доказів на спростування зазначеного
факту, зокрема, документального
підтвердження сум, включених до складу
податкового зобов'язання та врахованих
у податкових деклараціях за відповідні
місяці, позивачем суду не надано.

З огляду на викладене, вимога позивача
про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення № задоволенню не
підлягає.

Так само не підлягає задоволенню
вимога ОСОБА_1 про скасування рішення
ГУ Міндоходів у м. Києві від 05.05.2014р.
№1199/л/26-15-10-09-25, прийняте за наслідками
розгляду первинної скарги позивача,
оскільки його прийняття не створює для
платника податків будь-яких прав чи
обов'язків, з метою захисту яких подано
відповідний позов.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову (ч. 2 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України).

Виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
законодавства України та наданих
сторонами доказів, суд дійшов висновку
про безпідставність позовних вимог, у
зв'язку з чим адміністративний позов не
підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 2, ст. 9, ст. ст. 69 - 71, ст. 94,
ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 186, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена за
правилами, встановленими в ст. ст. 185 - 187
Кодексу адміністративного судочинства
України відповідно.

Суддя
О.В. Дегтярьова