Справа № 872/8883/13
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"11" березня 2014 р. справа №
2а/0470/17687/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М.
(доповідач),

суддів: Чередниченко
В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання
Чепурко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
«Комета»

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
13.06.2012 р. у справі № 2а/0470/17687/11

за позовом управління Пенсійного фонду
України в Тернівському районі
м.Кривого Рогу Дніпропетровської
області

до Закритого акціонерного товариства
«Українсько-кіпрське
виробничо-торговельне акціонерне
товариство «Комета» з іноземними
інвестиціями»

про стягнення заборгованості, -

встановив:

У грудні 2011 року позивач звернувся до
суду першої інстанції з позовом, в
якому просив стягнути з відповідача
заборгованість з відшкодування витрат
на виплату та доставку пільгових
пенсій у розмірі 40536,21 грн.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
13.06.2012 р. позов задоволено.

Постанова мотивована тим, що
відповідач не погасив заборгованість в
сумі 40536,21 грн. з витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених
відповідно до п. «б» статті 13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»,
колишнім працівникам відповідача.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач оскаржив
її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нову - про
відмову у задоволенні позову.

Представники позивача та відповідача,
належним чином повідомлені про дату,
час та місце розгляду справи, у судове
засідання не з'явилися, що не
перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах
справи, перевіривши в межах доводів
апеляційної скарги дотримання судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, апеляційний суд
дійшов висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
знайшло своє підтвердження під час
розгляду апеляційної скарги,
відповідач є платником збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування відповідно до Закону
України "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування", а також
платником страхових внесків
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" (далі - Закон України №
1058-V).

Територіальними управліннями
Пенсійного фонду України у 2011 році
здійснювали витрати на виплату та
доставку пенсій призначених,
відповідно до п. «б» статті 13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»,
колишнім працівникам відповідача:
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Заборгованість відповідача за
жовтень-листопад 2011 року з
відшкодування витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах, склала 40536, 21 грн.

Оскільки відповідач заборгованість, на
підставі розрахунків територіальних
управлінь Пенсійного фонду України, не
погасив, суд першої інстанції прийшов
до висновку про правомірність вимог
позивача.

Проте, колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції про
задоволення позову, з наступних
підстав.

Відповідно до п.15 Положення про
Пенсійний Фонд України,
затвердженого Указом Президента
України від 01.03.2001р. за №121/2001,
повноваження Пенсійного Фонду України
здійснюється через утворені в
установленому порядку відповідні
управління та відділи.

Згідно з абз. 4 п. 1 ст. 2 Закону України
"Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування" від 26.06.1997р. для
платників збору, крім тих, які є
платниками фіксованого
сільськогосподарського податку,
об'єктом оподаткування є також
фактичні витрати на виплату і доставку
пенсій, призначених відповідно до
пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" до
досягнення працівниками пенсійного
віку передбаченого статтею 12 Закону
України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до ч. 2 Прикінцевих положень
Закону України № 1058-V пенсійне
забезпечення застрахованих осіб, які
працювали або працюють на підземних
роботах, на роботах з особливо
шкідливими і особливо важкими умовами
праці за списком №1 та на інших роботах
із шкідливими і важкими умовами праці
за списком N 2 виробництв, робіт,
професій, посад і показників,
затверджених Кабінетом Міністрів
України, та за результатами атестації
робочих місць, на посадах, що дають
право на признання пенсії за віком на
пільгових умовах або за вислугу років,
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, мали право на пенсію
на пільгових умовах або за
вислугу років здійснюється згідно з
окремим законодавчим актом через
професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного
забезпечення через професійні та
корпоративні фонди зберігається
порядок покриття витрат на виплату і
доставку вищевказаних пільгових
пенсій.

У відповідності до ч. 1 п.п 6.1 п. 6
Інструкції "Про порядок обчислення та
сплати підприємствами, установами,
організаціями та громадянами збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, інших платежів, а також
обліку їх надходження до Пенсійного
фонду України" №21-1 від 31.12.2003 р. (далі -
Інструкція № 21-1) відшкодуванню
підлягають витрати Пенсійного фонду на
виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах
відповідно до частини 2 "Прикінцевих
положень" Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Згідно Положення про Пенсійний фонд
України, затвердженого Указом
Президента України від 01.03.2001 № 121/2001,
Пенсійний фонд України є центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує своєчасне і в повному
обсязі фінансування та виплату пенсій.
Одним із основних завдань Пенсійного
фонду України є забезпечення збирання
та акумулювання коштів, призначених
для пенсійного забезпечення, повного і
своєчасного фінансування витрат на
виплату пенсій. Пенсійний фонд України
має право стягувати з платників
страхових внесків несплачені суми
страхових внесків.

За приписами пункту 6.4 Інструкції № 21-1
розмір сум до відшкодування на
поточний рік визначається відділами
доходів органів Пенсійного фонду
України щорічно у повідомленнях про
розрахунок сум фактичних витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій,
призначених відповідно до частини 2
Прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», які
надсилаються підприємствами до 20-го
січня поточного року протягом десяти
днів з новопризначених пенсій.

Підприємства щомісяця до 25-го числа
вносять до Пенсійного фонду зазначену
в повідомленні місячну суму фактичних
витрат на виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах, що
визначено пунктом 6.8 Інструкції № 21-1.

Відповідно до норм Інструкції №21-1
обов'язок щодо відшкодування сум
фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій пов'язаний з
отриманням розрахунків, що
надсилаються органами Пенсійного
фонду України на початку року, отже,
платникам не надано право ухилятись
від виконання цього обов'язку з
посиланням на не підтвердження
органами Пенсійного фонду України
фактично понесених витрат.

Проте, позивач не надав суду доказів
отримання відповідачем розрахунків
територіальних управлінь Пенсійного
фонду України витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених
відповідно до частини 2 Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» в частині пенсій,
призначених відповідно до пунктів
«б»-«з» Закону України «Про пенсійне
забезпечення».

З урахуванням викладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що у
відповідача не виникло обов'язку щодо
відшкодування зазначених витрат в
розмірі 40536, 21 грн., тому підстави для
задоволення позову відсутні.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції порушив
норми матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, неповно з'ясував
обставин, що мають значення для справи;
висновки суду не відповідають цим
обставинам, що є підставою для
скасування постанови суду з ухваленням
нового рішення відповідно до ст. 202 КАС
України про відмову у задоволенні
позову.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст. 202, ст.205,
ст.207 КАС України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «КОМЕТА»
задовольнити.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
13.06.2012 р. у справі № 2а/0470/17687/11 скасувати.
В позові відмовити.

Постанова апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки, визначені ст. 212
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
О.М. Панченко

Суддя:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун