Справа № 826/13699/14
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2014-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 листопада 2014 року №
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Огурцова О.П. розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Вік-А"до Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києвіпровизнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Вік-А" звернулося до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з адміністративним позовом
до Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень №
Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує наступним.
Податкові зобов'язання позивачу
нараховані за результатами
документальної планової виїзної
перевірки з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.10.2012 по 31.12.2013, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2012 по
31.12.2013. Підставою нарахування
податкових зобов'язань став висновок
податкового органу про те, що договір,
укладений між позивачем та ТОВ
«Меркурій Трейд Нью» не спричиняє
реального настання правових наслідків.
Позивач, не погоджуючись з такими
висновками податкового органу
зазначає, що у період, який перевірявся,
дійсно мав господарські
правовідносини з ТОВ «Меркурій Трейд
Нью» за договором № 031212/1 від 03.12.2012, які
мали реальний характер та за якими ним
була отримана сировинна суміш для
виготовлення дизенфікуючих засобів,
яка була використана у власній
господарській діяльності та з метою
отримання прибутку, а документи
бухгалтерського та податкового
обліків за цими операціями були
оформлені у відповідності до вимог
податкового законодавства.
Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав
повністю, надав додаткові усні
пояснення та просив суд задовольнити
адміністративний позов у повному
Відповідач проти позовних вимог
заперечив, через канцелярію суду 01.10.2014
надав суду письмові заперечення, у яких
просив відмовити у задоволенні
адміністративного позову повністю.
Свої заперечення на адміністративний
позов відповідач обґрунтовує тим, що
слідчим управлінням фінансових
розслідувань Головного управління
Міндоходів у м. Києві відкрито
Кримінальне провадження, яке внесено
до ЄДР за ст.205 ч.2 Кримінального кодексу
невстановлені слідством особи у період
2012-2014 років, на території міста Києва, з
метою прикриття незаконної діяльності
створили ряд суб'єктів господарської
діяльності в тому числі ТОВ «Меркурій
Трейд Нью». Також відповідач посилався
на те, що свідоцтво платника ПДВ ТОВ
«Меркурій Трейд Нью» анульоване 30.07.2014.
Відповідач у судове засідання 08.10.2014 не
прибув, про причини неприбуття суд не
повідомив, про дату, час та місце
розгляду справи був повідомлений
Відповідно до частини шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України суд, заслухавши у судовому
засіданні представника позивача,
ухвалив продовжити розгляд справи у
письмовому провадженні.
Під час судового розгляду справи, суд,
В період з 22.07.2014 по 04.08.2014 Державною
податковою інспекцією у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві на підставі
наказу № 1693 від 30.05.2014 проведена
документальна планова виїзна
перевірка Товариства з обмеженою
відповідальністю "ВІК-А" з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.10.2012 по
31.12.2013, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2012 по
За результатами перевірки складено акт
№ 747/26-55-22-09/31305135 від 11.08.2014 встановлено
порушення статті 185, пунктів 198.3, 198.6
статті 198, пунктів 201.4, 201.10 статті 201
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість, що підлягав сплаті до
бюджету на загальну суму 895 170,00 грн. та
порушення статті 134, підпункту 138.1.1
пункту 138.1, пункту 138.2 статті 138,
підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139
Податкового кодексу України, в
результаті чого завищено валові
витрати з придбання товарів з податку
на прибуток на загальну суму 4 475 850,00
29.08.2014 на підставі зазначеного акту
прийняті податкові повідомлення -
рішення, якими збільшено суму
грошового зобов'язання № 09 за
платежем податок на прибуток приватних
підприємств на загальну суму 1 275 618,00
грн., у тому числі за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) на 425
206,00 грн. та № 09 за платежем
податок на додану вартість на загальну
суму 1 342 755,00 грн., у тому числі за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) на 447 585,00 грн.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "ВІК-А" не
погоджуючись з податковими
повідомленнями - рішеннями № 09
від 29.08.2014 та № 09 від 29.08.2014,
вважаючи їх неправомірними та такими,
що підлягають скасуванню звернулось з
відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, суд вважає позов таким, що
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Суть офіційного з'ясування всіх
обставин у справі визначена в частинах
четвертій та п'ятій статті 11 цього
Кодексу, якими встановлено, що суд
вживає передбачені законом заходи,
необхідні для з'ясування всіх обставин
у справі, у тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи. Суд повинен запропонувати
особам, які беруть участь у справі,
подати докази або з власної ініціативи
витребувати докази, яких, на думку суду,
не вистачає.

Принцип офіційного з'ясування всіх
обставин справи зобов'язує суд
встановити обставини справи для
забезпечення прийняття правосудного
рішення, в тому числі незалежно від
посилань чи доводів сторін.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу. Витрати операційної
діяльності включають: собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку; витрати банківських
установ.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 139.1 статті 139 Податкового
кодексу України, встановлено, що
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до статті 185 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
є операції платників податку з:
постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу; ввезення товарів (супутніх
послуг) на митну територію України в
митному режимі імпорту або реімпорту
(далі - імпорт); вивезення товарів
(супутніх послуг) у митному режимі
експорту або реекспорту (далі -
експорт); з метою оподаткування цим
податком до експорту також
прирівнюється постачання товарів
(супутніх послуг), які перебувають у
вільному обігу на території України, до
митного режиму магазину безмитної
торгівлі, митного складу або
спеціальної митної зони, створених
згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного
кодексу України; з метою оподаткування
цим податком до імпорту також
прирівнюється постачання товарів
(супутніх послуг) з-під митного режиму
магазину безмитної торгівлі, митного
складу або спеціальної митної зони,
створених згідно з положеннями глав 35 -
37 Митного кодексу України, для їх
подальшого вільного обігу на території
України; постачання послуг з
міжнародних перевезень пасажирів і
багажу та вантажів залізничним,
автомобільним, морським і річковим та
авіаційним транспортом.

Отже, об'єктом оподаткування можуть
бути майно, товари, дохід (прибуток) або
його частина, обороти з реалізації
товарів (робіт, послуг), операції з
постачання товарів (робіт, послуг) та
інші операції платника податків, які
відповідно до статті 185 Податкового
кодексу України визначені як об'єкт
оподаткування.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції, якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

Для підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового
стану платника податків як обов'язкова
ознака господарської операції
кореспондує з нормами податкового
кодексу України.

Пунктом 198.1 Податкового кодексу
України встановлено, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг;
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України;
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів основних
засобів, у тому числі інших необоротних
матеріальних активів та незавершених
капітальних інвестицій у необоротні
капітальні активи), у тому числі при їх
імпорті, з метою подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України встановлено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Отже, необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість до складу
податкового кредиту та здійснених
витрат до складу валових є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Господарські операції для визначення
податкового кредиту для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість та валових
витрат для цілей визначення об'єктом
оподаткування податком на прибуток
мають бути фактично здійснені і
підтверджені належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність таких
операцій.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу податкового
кредиту з податку на додану вартість та
до складу валових витрат навіть за
наявності формально складених, але
недостовірних документів або сплати
грошових коштів.

Аналогічна позиція викладена в листі
Вищого адміністративного суду України
№ 742/11/13-11 від 02.06.2011.

Зазначеним листом Вищого
адміністративного суду України також
визначено, що з метою встановлення
факту здійснення господарської
операції, формування витрат для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або податкового
кредиту з податку на додану вартість
судам належить з'ясовувати, зокрема,
такі обставини: рух активів у процесі
здійснення господарської операції,
установлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції, установлення
зв'язку між фактом придбання товарів
(послуг), спорудженням основних фондів,
імпортом товарів (послуг), понесенням
інших витрат і господарською
діяльністю платника податку.

Таким чином, при визначенні права
платника податків на формування
податкового кредиту та валових витрат,
судом має бути перевірено чи мали
операції між платником податків та
його контрагентами реальний товарний
характер, можливість здійснення таких
операцій з урахуванням оперативності
проведення операцій та віддаленості
контрагентів один від одного, подальше
використання позивачем придбаної у
зазначених контрагентів продукції, при
цьому, суд має виходив з того, що
наявність у покупця належно оформлених
документів, які відповідно до закону
необхідні для віднесення певних сум до
податкового кредиту, зокрема виданих
продавцями податкових накладних, не є
безумовною підставою для
відшкодування податку на додану
вартість в подальшому, якщо податковий
орган доведе, що відомості в таких
документах не відповідають дійсності,
наприклад, у випадку, коли не
проводилися самі операції.

Позивачем, на підтвердження реальності
та товарності фінансово -
господарських взаємовідносин з ТОВ
«Меркурій Трейд Нью» за договором №
031212/1 від 03.12.2012 надано суду копію
зазначеного договору, видаткових
накладних № 48 від 08.04.2013 та № 91 від
17.12.2013, податкових накладних, заяви
директора ТОВ «Меркурій Трейд Нью» від
11.08.2014 за реєстровим № 4669 та листа ТОВ
«Меркурій Трейд Нью» № 11-08/14-1 від 11.08.2014.

Відповідно до частини другої статті 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік" встановлено, що первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

В наданих позивачем суду видаткових
накладених № 48 від 08.04.2013 та № 91 від
17.12.2013 в графах "Від постачальника" та
"Отримав(ла)" містяться підписи
скріплені печатками підприємств,
водночас не зазначено даних осіб, які
вчинили відповідні підписи.

Таким чином, з зазначених видаткових
накладених є неможливим встановити,
хто їх підписав, які зі сторони
постачальника, так і зі сторони
покупця, а отже і встановити осіб, які
здійснили фінансово господарську
операцію зафіксовану в видаткових
накладних № 48 від 08.04.2013 та № 91 від
17.12.2013.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку про те, що видаткові накладені
№ 48 від 08.04.2013 та № 91 від 17.12.2013 не можуть
належним чином підтверджувати факт
здійснення фінансово-господарських
операцій між позивачем та ТОВ
«Меркурій Трейд Нью».

Доказів на підтвердження факту
здійснення транспортування товару,
який за твердженням позивача було йому
поставлено ТОВ «Меркурій Трейд Нью»,
позивачем суду надано не було.

Надані позивачем на підтвердження
факту отримання товару від
контрагентів ТОВ «Меркурій Трейд Нью»
та використання його у власній
господарській діяльності та з метою
отримання прибутку документи щодо
дизенфікуючого засобу "Респур" та його
реалізації покупцям, не приймаються
судом до уваги з огляду на те, що судом
не ставиться під сумнів факт
виготовлення позивачем відповідного
дизенфікуючого засобу та його
реалізації, у той час, як факт
виготовлення дизенфікуючого засобу
"Респур", саме з сировини отриманої від
ТОВ «Меркурій Трейд Нью» встановити є
неможливим.

Надані позивачем суду копії заяви
директора ТОВ «Меркурій Трейд Нью» від
11.08.2014 за реєстровим № 4669 та листа ТОВ
«Меркурій Трейд Нью» № 11-08/14-1 від 11.08.2014
не приймаються судом до уваги з огляду
на те, що позивачем не надано суду
оригіналів відповідних документів та у
суду відсутня можливість встановити їх
аутентичність та факт складання саме
посадовими особами ТОВ «Меркурій
Трейд Нью».

Крім того суд звертає увагу на те, що
зазначені документи за відсутності
належним чином оформлених первинних
документів, не є беззаперечним доказом
існування фінансово - господарських
відносин між позивачем та ТОВ
«Меркурій Трейд Нью».

З огляду на викладене, враховуючи те,
що, як було встановлено судом, надані
позивачем на підтвердження існування
фінансово - господарських відносин з
ТОВ «Меркурій Трейд Нью» за договором
№ 031212/1 від 03.12.2012 первинні документи
складені з порушенням вимог Закону
України "Про бухгалтерський облік", а
також те, що позивачем не надано суду
доказів на підтвердження факту
транспортування товару отриманого від
ТОВ «Меркурій Трейд Нью» та належних
доказів на підтвердження використання
його у власній господарській
діяльності та з метою отримання
прибутку, суд дійшов висновку про те, що
позивачем не надано суду належних
доказів на підтвердження реальності та
товарності фінансово - господарських
відносин з ТОВ «Меркурій Трейд Нью» за
договором № 031212/1 від 03.12.2012, а отже не
доведено факт здійснення надання
послуг.

З огляду на зазначене, враховуючи те, що
позивачем не доведено товарності та
реальності господарських
правовідносин з ТОВ «Меркурій Трейд
Нью» за договором №031212/1 від 03.12.2012, суд
дійшов висновку про відсутність у
позивача правових підстав для
формування податкового кредиту та
валових витрат по взаємовідносинам з
зазначеним контрагентом.

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, керуючись
вимогами статей 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного -
відмовити повністю.

Відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова набирає законної сили після
закінчення строку для її апеляційного
оскарження. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими
статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Апеляційна скарга подається
до адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
О.П. Огурцов