Справа № 2а-1870/7231/12
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2013-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2013 р. Справа №
2а-1870/7231/12Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Чалого І.С.

Суддів: Зеленського В.В. , П'янової Я.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за
апеляційними скаргами Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 та Сумської
міжрайонної державної податкової
інспекції на постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
11.10.2012р. по справі № 2а-1870/7231/12

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до
Сумської міжрайонної державної
податкової інспекції про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

22 серпня 2012 року Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 (далі -
Позивач, ФОП ОСОБА_1) звернувся до
Сумського окружного адміністративного
суду з позовною заявою до Сумської
міжрайонної державної податкової
інспекції (далі - відповідач, Сумська
МДПІ), у якій з урахуванням заяви про
зменшення позовних вимог (а.с.148) просив
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Сумської МДПІ від 11 липня 2012р.:

- №286/17//5705, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 216411,00грн.;

- №287/17//5704, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб у розмірі
18607грн.49коп.;

- №288/17//5703, в частині збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на доходи фізичних осіб з урахуванням
штрафних (фінансових) санкцій у
загальному розмірі 159919 грн. 16коп.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 11.10.2012р.
адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 до
Сумської міжрайонної державної
податкової інспекції про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень було
задоволено частково, визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення Сумської
міжрайонної державної податкової
інспекції від 11 липня 2012р.
№286/17//5705, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в загальному розмірі
216411грн., в задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Сторони не погодившись з рішенням суду
першої інстанції, подали апеляційні
скарги, в якій просить суд скасувати
постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 11.10.2012 р. та
прийняти нову.

Обґрунтовуючи апеляційні скарги
сторонами було вказано, що судом першої
інстанції було неповно з'ясовано
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору, не
доведено обставини, що мають значення
для справи, які суд першої інстанції
визнав встановленими та допустив
порушення норм матеріального і
процесуального права.

Сторони в судове засідання не
з'явились, були повідомлені належним
чином про дату, час та місце слухання
справи, представником позивача надана
заява про розгляд справи у письмовому
провадженні.

Суд апеляційної інстанції розглядає
справу відповідно до ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
обставин справи, перевіривши рішення
суду першої інстанції, доводи
апеляційних скарг, дослідивши
матеріали справи, вважає, що вимоги
апеляційної скарги позивача
підлягають задоволенню частково, а
вимоги апеляційної скарги відповідача
не підлягають задоволенню виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 зареєстрований як фізична
особа-підприємець та включений до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців, що
підтверджується копією витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
(а.с.60), копією виписки з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців (а.с.61).

У період з 01.01.2009р. по 31.03.209р. позивач
перебував на загальній системі
оподаткування, з 01.04.2009р. по 31.12.2010р.
позивач перебував на спрощеній системі
оподаткування, сплачуючи єдиний
податок, у період з 01.01.2011р. по 31.12.2011р.
позивач знову перейшов на загальну
систему оподаткування, що вбачається з
акта перевірки №69/1700/НОМЕР_1 від 09.04.2012
року (а.с.9).

У період з 27.03.2012р. по 02.04.2012р.
спеціалістами Сумської МДПІ була
проведена документальна позапланова
невиїзна перевірка дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства ФОП ОСОБА_1 за період з
01.01.2009р. по 31.12.11р., в ході якої були
виявлені порушення позивачем, серед
іншого:

- п. 181.1 ст. 181, п.183.10 ст.183 Податкового
кодексу України, п. 3, пп.5.2 п.5, п.7
Положення про реєстрацію платників
податку на додану вартість,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від 22
грудня 2010 року №978 (тут і далі - в
редакції чинній до 16.12.2011р.), а саме
встановлено зниження податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість за період з 01.01.09р. по 31.12.11р., що
підлягає сплаті в бюджет за період
квітень-грудень 2011р. в сумі 216411,00грн.;

- п. 181.1 ст. 181 Податкового кодексу
України, п. 3, пп.5.2 п.5, п.7 Положення про
реєстрацію платників податку на додану
вартість, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 22 грудня 2010 року №978, а саме
встановлено те, що позивач не
зареєструвався платником податку на
додану вартість;

- п.203.1 ст.203, п. 202.1 ст.202 Податкового
кодексу України в частині не подання
декларації з податку на додану
вартість;

- п.177.10 ст. 177 ст. 13 розділу, IV Декрету
Кабінету Міністрів України від 26
грудня 1992р. № 13-92 «Про прибутковий
податок з громадян», п.1,2 Порядку
ведення Книги обліку доходів і витрат,
яку ведуть фізичні особи-підприємці,
крім осіб, що обрали спрощену систему
оподаткування, і фізичні особи, які
проводять незалежну професійну
діяльність, затвердженого наказом ДПА
України від 24.12.10р. №1025, а саме: книгу
обліку доходів і витрат ФОП ОСОБА_1 вів
неналежним чином за 2011 рік (валові
витрати і валовий дохід не відображені
щоденно на підставі первинних
документів про здійснення операцій,
книга не відповідає формі затвердженій
наказом ДПА від 24.12.2010р. №1025);

- п. 121.1 ст. 121 Податкового кодексу
України позивач за період з 01.01.09р. по
31.12.10р. не надав на перевірку первинні
документи на придбані послуги
транспортних перевезень, у зв'язку з їх
незбереженням;

- п.2.1, 2.2 розділу II Порядку заповнення та
подання податковими агентами
Податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, і сум утриманого з
них податку, затвердженого наказом ДПА
України від 24.12.2010р. № 1020, абз. «а», «б»
п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України,
а саме: позивачем не подано податковий
розрахунок сум доходу, нарахованого,
сплаченого на користь платників
податків за 1,2,3,4 квартал 2011 року.

За результатами перевірки, висновки
якої зафіксовані в акті №69/1700/НОМЕР_1
від 09.04.2012 року (а.с.7-32) Сумською МДПІ
відносно позивача 23 квітня 2012 року були
винесені податкові
повідомлення-рішення:

- №, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у загальному розмірі 259612грн.,
в т.ч. 216411грн. основного платежу та
43201грн. 25коп. - штрафних (фінансових)
санкцій (а.с.118);

- №, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб у розмірі 161494грн.11коп., в
т.ч. 160473грн. 11коп. - основного платежу та
1021грн. штрафних (фінансових) санкцій
(а.с.119);

- №, яким застосовано штрафні
фінансові санкції в сумі 510грн (а.с.119).

Не погоджуючись з вказаними
податковими повідомленнями-рішеннями
позивач оскаржив їх до ДПС у Сумській
області.

За результатами оскарження Сумською
МДПІ відносно Позивача 11 липня 2012 року
були прийняті податкові
повідомлення-рішення:

- №286/17//5705, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 216411,00грн.
(а.с.33);

- №287/17//5704, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб у розмірі
18607грн.49коп. (а.с.34);

- №288/17//5703, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб у загальному
розмірі 160983грн. 11коп., в тому числі за
основним платежем в сумі 160473грн. 11коп.
та штрафних (фінансових) санкцій - 510грн.
(а.с.35).

Позивач не погодився з вказаними
податковими повідомленнями-рішеннями
та оскаржив їх до ДПС України, однак
рішенням ДПС України від 01.08.2012р.
№16440/М/10-2315 (а.с.120) скарга позивача була
залишена без розгляду.

При розгляді справи в суді першої
інстанції позивач погодився в частині
правомірності донарахування
податку на доходи фізичних осіб за 2009р.
в розмірі 1063грн. 95коп. (а.с.148) та зменшив
позовні вимоги.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволені позову в частині визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №
287/17//5704, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб у розмірі
18607грн.49коп. та № 288/17//5703, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб у
розмірі 159409грн. 16коп., виходив з того, що
позивачем не вірно, в порушення
пп.пп.164.1.1, 164.1.2, 164.1.3 ст. 164, п. 177.2 ст. 177
Податкового кодексу України,
визначено об'єкт оподаткування.

Крім того, Сумський окружний
адміністративний суд дійшов до
висновку, що до складу загального
оподатковуваного доходу фізичної
особи-підприємця, яка перебуває на
загальній системі оподаткування
включається вся сума доходу (виручки),
як у грошовій так і не грошовій формі,
отриманої чи перерахованої на
розрахунковий рахунок такого платника
податку.

Колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції в
даній частині постанови враховуючи
наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме акту перевірки №69/1700/НОМЕР_1 від
09.04.2012 року у період з 01.01.2011р. по 31.12.2011р.
позивач перебував на загальній системі
оподаткування та здійснював операції з
надання транспортно-експедиційних
послуг. Згідно договорів транспортного
експедирування, укладеного Клієнтом
(замовником послуг) з позивачем
(Експедитор), останнім в інтересах
клієнта та за його кошт було надано
комплекс транспортно-експедиційних
операцій, пов'язаних з перевезенням
вантажу (а.с.121,122-125).

Оподаткування податком з доходів
фізичних осіб здійснюється на підставі
ст. 177 Податкового кодексу України.

Пунктом 177.2 ст. 177 Податкового кодексу
передбачено, що об'єктом оподаткування
є чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним
оподатковуваним доходом (виручка у
грошовій та негрошовій формі) і
документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з
господарською діяльністю такої
фізичної особи - підприємця.

Відповідно до п. 177.4 ст. 177 Податкового
кодексу до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу
(Податок на прибуток підприємств).

Статтею 136 Податкового кодексу
визначено доходи, що не враховуються
для визначення об'єкта оподаткування.

Підпунктом 136.1.19 п. 136.1 ст. 136 Податкового
кодексу передбачено, що не включаються
до доходу кошти або вартість майна, що
надходять комісіонеру (повіреному,
агенту тощо) в межах договорів комісії,
доручення, консигнації та інших
аналогічних цивільно-правових
договорів.

Відповідно до пп. 139.1.2 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу не враховуються
при визначенні оподатковуваного
прибутку платежі платника податку в
сумі вартості товару на користь
комітента, принципала тощо за
договорами комісії, агентськими
договорами та іншими аналогічними
договорами, перераховані платником на
виконання цих договорів.

За своєю правовою природою договори
про надання транспортно-експедиційних
послуг підпадають під дію пп. 139.1.2 п. 139.1
ст. 139 Податкового кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 929 ЦК України, за
договором транспортного
експедирування одна сторона
(експедитор) зобов'язується за плату і
за рахунок другої сторони (клієнта)
виконати або організувати виконання
визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до Закону України від 01.07.2004
р. № 1955-IV «Про
транспортно-експедиторську
діяльність» (далі - Закон № 1955-IV)
транспортно-експедиторська діяльність
визначена, як підприємницька
діяльність із надання
транспортно-експедиторських послуг з
організації та забезпечення
перевезень експортних, імпортних,
транзитних або інших вантажів.

Експедитор (транспортний експедитор) -
суб'єкт господарювання, який за
дорученням клієнта та за його рахунок
виконує або організовує виконання
транспортно-експедиторських послуг,
визначених договором транспортного
експедирування.

Клієнт - споживач послуг експедитора
(юридична або фізична особа), який за
договором транспортного
експедирування самостійно або через
представника, що діє від його імені,
доручає експедитору виконати чи
організувати або забезпечити
виконання визначених договором
транспортного експедирування послуг
та оплачує їх, включаючи плату
експедитору.

Перевізник - юридична або фізична
особа, яка взяла на себе зобов'язання і
відповідальність за договором
перевезення вантажу за доставку до
місця призначення довіреного їй
вантажу, перевезення вантажів та їх
видачу (передачу) вантажоодержувачу
або іншій особі, зазначеній у
документі, що регулює відносини між
експедитором та перевізником.

Відповідно до ст. 9 Закону № 1955-IV
платою експедитору вважаються кошти,
сплачені клієнтом експедитору за
належне виконання договору
транспортного експедирування.

У плату експедитору не включаються
витрати експедитора на оплату послуг
(робіт) інших осіб, залучених до
виконання договору транспортного
експедирування, на оплату зборів
(обов'язкових платежів), що сплачуються
при виконанні договору транспортного
експедирування.

Виходячи з аналізу вищезазначених
норм, колегія суддів дійшла до
висновку, що за договорами
транспортного експедирування право
власності на кошти, перераховані
Клієнтом Експедитору переходить лише в
частині, що призначається як плата
Експедитору без врахування коштів, що
призначені на забезпечення та
організацію їх надання (оплата послуг
Перевізника тощо).

В іншій частини перераховані кошти не є
власністю Експедитора, а є власністю
Клієнта, тому не можуть бути включені
до складу доходів або втрат, та не
можуть бути враховані при визначенні
об'єкта оподаткування податком з
доходів фізичних осіб.

Даний факт також підтверджується
копіями листів фізичних
осіб-підприємців (Перевізників), які за
дорученням ФОП ОСОБА_1 (Експедитора)
здійснювали перевезення на виконання
договорів про надання
транспортно-експедиційних послуг,
замолених Клієнтами, відповідно до
яких перевізник за договором
перевезення отримує у власність від
ФОП ОСОБА_1 як експедитора за договором
перевезення кошти, призначені для
оплати Клієнтом послуг з перевезення
вантажу.

Як встановлено судом першої інстанції,
на виконання договорів транспортного
експедиціювання, на розрахунковий
рахунок позивач протягом 2011р. отримав
за виписками банку 1082055грн.

Вказані обставини не оспорюються
сторонами, підтверджуються їх
поясненнями, та копією акта перевірки
(а.с.16-18), копіями виписок з банківського
рахунку за період з 01.01.2011р. по 31.12.2011р.
(звітів про дебетових та кредитових
операціях по рахунку позивача (а.с.62-106),
реєстром актів на отримання послуги і
перераховані за надані послуги
(а.с.134-137), реєстром надходжень виручки
(а.с.138), в підтвердження своїх вимог
позивачем були також надані копія
договору, які укладались для виконання
договорів транспортного
експедирування (а.с.107-110), копії
договорів про надання
транспортно-експедиторських послуг
(а..с121-125).

Колегія суддів не може погодитись з
судом першої інстанції в частині
визначення об'єкта оподаткування
податком з доходів фізичних осіб
Позивача з посиланням на Указ
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» від 03.07.1998р. № 727/98.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено колегією суддів, в період
з 01.01.2011р. по 31.12.2011р. Позивач перебував
на загальній системі оподаткування,
здійснював діяльність по наданню
транспортно-експедиційних послуг
(сторінка 3 Акту перевірки).

Таким чином, визначення об'єкта
оподаткування податком з доходів
фізичних осіб повинно здійснюватись на
підставі ст. 177, з урахуванням пп. 136.1.19 п.
136.1 ст. 136 Податкового кодексу.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про
правомірність прийнятих відповідачем
податкових повідомлень-рішень -
№287/17//5704, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб у розмірі
18607грн.49коп., та №288/17//5703, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб у
загальному розмірі 160983грн. 11коп., в тому
числі за основним платежем в сумі
160473грн. 11коп.

Крім того, висновок Сумського
окружного адміністративного суду про
безпідставність посилання позивача на
узагальнюючу податкову консультацію
(а.с.152-154), оскільки дана консультація
була затверджена наказом Державної
податкової служби України лише 06.07.2012р.
та позивач не міг нею керуватись під
час подання декларації 30.01.2012р. колегія
суддів вважає помилковим з огляду на
наступне.

Відповідно до пп. 14.1.173 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу узагальнююча
письмова податкова консультація -
оприлюднення позиції контролюючого
органу, що склалася за результатами
узагальнення податкових консультацій,
наданих платникам податків.

Виходячи зі змісту зазначеної норми,
суд апеляційної інстанції зазначає, що
узагальнююча письмова податкова
консультація не створює, змінює або
відміняє правовідносини у сфері своєї
дії, а є лише оприлюдненням позиції
контролюючого органу. Сфера дії її в
часі, в даному випадку, застосовуватися
не повинна.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим.

Підстави для скасування судового
рішення та ухвалення нового
закріпленні в ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Враховуючи, що суд першої інстанції при
відмові в задоволенні позову в частині
скасування податкових
повідомлень-рішень Сумської МДПІ від
11.07.2012 р. № 287/17//5704 у розмірі
18607грн.49коп. та № 288/17//5703 у розмірі
159409 грн. 16 коп. допустив порушення норм
матеріального та процесуального права,
неповно з'ясував обставини, що мають
значення для правильного вирішення
спору, дав неналежну оцінку доказам, а
його висновки не відповідають
фактичним обставинам справи, колегія
судів вважає за необхідне, відповідно
до ч. 2 ст. 205 Кодексу адміністративного
судочинства України, скасувати
постанову суду першої інстанції та
ухвалити нову постанову, якою
задовольнити позовні в цій частині.

Разом з тим, колегія суддів
погоджується з позицією суду першої
інстанції в частині відмови Позивачу в
задоволенні позовних вимог, що
стосується штрафних санкцій у розмірі
510 грн. за неподання податкового
розрахунку сум доходу, нарахованого,
сплаченого на користь платників
податків за 1,2,3,4 квартали 2011р.

Відповідно до пп. «а», «б» пп. 176.2 ст. 176
Податкового кодексу України особи, які
відповідно до цього Кодексу мають
статус податкових агентів, зобов'язані:

а) своєчасно та повністю нараховувати,
утримувати та сплачувати
(перераховувати) до бюджету податок з
доходу, що виплачується на користь
платника податку та оподатковується до
або під час такої виплати за її рахунок;

б) подавати у строки, встановлені цим
Кодексом для податкового кварталу,
податковий розрахунок суми доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, а також суми
утриманого з них податку до органу
державної податкової служби за місцем
свого розташування.

Такий розрахунок подається лише у разі
нарахування сум зазначених доходів
платнику податку податковим агентом
протягом звітного періоду.
Запровадження інших форм звітності з
зазначених питань не допускається..

З акта перевірки, реєстру актів на
отримання послуг, виписок банку
(а.с.23-24,69-106,134-137), вбачається, що позивач
в 2011р. перерахував кошти за надані
послуги фізичним особам-підприємцям,
однак, на порушення вказаних вище
приписів Позивачем не було подано до
Сумської МДПІ податковий розрахунок
сум доходу, нарахованого, сплаченого на
користь платників податків за
1,2,3,4квартали 2011р. Будь-які докази на
спростування вказаного у матеріалах
справи відсутні та позивачем не надано.

Згідно пп.119.2 ст. 119 Податкового кодексу
України неподання, подання з
порушенням встановлених строків,
подання не у повному обсязі, з
недостовірними відомостями або з
помилками податкової звітності про
суми доходів, нарахованих (сплачених)
на користь платника податків, суми
утриманого з них податку - тягнуть за
собою накладення штрафу у розмірі 510
гривень.

Враховуючи, що при розгляді справи
представниками позивача не
спростований факт не подання позивачем
розрахунку сум доходу, нарахованого,
сплаченого на користь платників
податків за 1,2,3,4 квартали 2011р., колегія
суддів вважає, що донарахування
санкцій в розмірі 510грн. оскаржуваним
податковим повідомленням-рішенням від
11.07.2012р. №288/17//5703 (а.с.35) є
правомірним, та в цій частині
апеляційна скарга Позивача повинна
бути залишена без задоволення.

В той же час, колегія суддів
апеляційної інстанції погоджується з
постановою Сумського окружного
адміністративного суду в частині
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
11.07.2012р. №286/17//5705 (а.с.33), яким
позивачу донараховано податок на
додану вартість в розмірі 216411грн.,
виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції,
фактичною підставою для визначення
позивачу грошового зобов'язання з
податку на додану вартість стали
висновки податкового органу про
порушення вимог пп. пп. 181.1, 183.4, 183.10 ст. 181
Податкового кодексу України.

Відповідач вважає, що оскільки в 2010р.
позивач отримав доход в сумі 489058грн.
76коп. (що є перевищенням 300000грн.), однак,
з наступного звітного податкового
періоду заяви про реєстрацію платником
податку на додану вартість не подав,
ФОП ОСОБА_1, у період квітня-грудня 2011р.
було занижено податкове зобов'язання з
податку на додану вартість в сумі
216411грн. (а.с.25,138).

Книгою обліку доходів та витрат (а.с.126),
звітами платника єдиного податку за 2010
рік (а.с.139-142) підтверджується, що обсяг
виручки позивача в 2010р. склав 489058грн.
76коп.

Підпунктом 180.1 ст.180 Розділу V
Податкового кодексу України
передбачено, що для цілей
оподаткування платником податку є
серед іншого, будь-яка особа, що
провадить господарську діяльність і
реєструється за своїм добровільним
рішенням як платник податку у порядку,
визначеному статтею 183 цього розділу;
будь-яка особа, що зареєстрована або
підлягає реєстрації як платник
податку.

Положеннями пункту 181 ст. 181 Податкового
кодексу України визначено, що у разі
якщо загальна сума від здійснення
операцій з постачання товарів/послуг,
що підлягають оподаткуванню згідно з
цим розділом, у тому числі з
використанням локальної або
глобальної комп'ютерної мережі,
нарахована (сплачена) такій особі
протягом останніх 12 календарних
місяців, сукупно перевищує 300000 гривень
(без урахування податку на додану
вартість), така особа зобов'язана
зареєструватися як платник податку в
органі державної податкової служби за
своїм місцезнаходженням (місцем
проживання) з дотриманням вимог,
передбачених статтею 183 цього Кодексу,
крім особи, яка є платником єдиного
податку.

Відповідно до п. 183.4 ст. 183 Податкового
кодексу України (в редакції з 06.08.2011р.) у
разі переходу осіб із спрощеної
системи оподаткування, що не
передбачає сплати податку, на загальну
систему оподаткування, за умови, якщо
такі особи відповідають вимогам,
визначеним пунктом 181.1 статті 181 або
пунктом 182.1 статті 182 цього Кодексу, з
початку календарного року,
реєстраційна заява має бути подана не
пізніше 10 січня цього календарного
року; у разі якщо такий перехід
здійснюється упродовж календарного
року, реєстраційна заява подається
одночасно з поданням заяви про відмову
від застосування спрощеної системи
оподаткування. Схожі норми містились в
даному пункті в редакції, яка діяла
до 06.08.2011р., відповідно до якої особи, що
переходять на загальну систему
оподаткування із спрощеної системи
оподаткування за умови, якщо такі особи
відповідають вимогам, визначеним
пунктом 181.1 статті 181 або пунктом 182.1
статті 182 цього Кодексу, що не
передбачає сплати податку, подають
реєстраційну заяву одночасно з
поданням заяви про відмову від
застосування спрощеної системи
оподаткування.

Посилаючись на вказане податковий
орган вважає, що позивач, маючи
перевищення обсягів отриманої ним
виручки протягом останніх 12
календарних місяців 2010р., повинен був
зареєструватися платником на додану
вартість з січня 2011р.

Колегія суддів погоджується з
твердженням суду першої інстанції
стосовно того, що порядок та розміри
податків знаходяться у прямій
залежності від обраної системи
оподаткування. Відмінною рисою
спрощеної системи оподаткування є те,
що вона передбачає оплату єдиного
податку замість ряду інших податків та
зборів.

Відповідно до положень ст.6 Указу №727/98
від 03.07.1998р. суб'єкт малого
підприємництва, який сплачує єдиний
податок, не є платником податку на
додану вартість. Відповідно до
приписів ст. 2 Указу №727/98 від 03.07.1998р.
доходи, отримані від здійснення
підприємницької діяльності, що
обкладаються єдиним податком, не
включаються до складу сукупного
оподатковуваного доходу за підсумками
звітного року такого платника та осіб,
що перебувають з ним у трудових
відносинах, а сплачена сума єдиного
податку є остаточною і не включається
до перерахунку загальних податкових
зобов'язань як самого платника податку,
так і осіб, які перебувають з ним у
трудових відносинах, включаючи членів
його сім'ї, які беруть участь у
підприємницькій діяльності.

Статтею 1 Указу №727/98 від 03.07.1998р.
встановлено, що спрощена система
оподаткування, обліку та звітності
запроваджується, серед іншого, для
суб'єктів малого підприємництва -
фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи за умови, що
обсяг виручки яких від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг) за
рік не перевищує 500 тис. гривень.

Несплата податку на додану вартість, як
це передбачено для платників єдиного
податку, можлива у разі дотримання
суб'єктом малого підприємництва умов
перебування на спрощеній системі
оподаткування.

Відповідно до положень пп.3.6.2 Положення
про реєстрацію платників податку на
додану вартість, затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від
07.11.2011р. №1394, який набрав чинності з
16.12.2011р., в редакції, яка діяла до
12.03.2012р., не зареєстрована платником ПДВ
особа, яка, застосовуючи спрощену
систему оподаткування та сплачуючи
єдиний податок, перевищила обмеження
щодо обсягу виручки від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг) за
рік, установленого статтею 1 Указу
Президента України від 03.07.98 №727 «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва», зобов'язана подати до
податкового органу заяву про
реєстрацію як платника ПДВ.

Реєстраційна заява платника ПДВ має
бути подана (надіслана) податковому
органу: фізичною особою - підприємцем -
не пізніше 20 календарного дня з моменту
перевищення.

Сумським окружним адміністративним
судом, з урахуванням наявних у справі
доказів, зроблено правомірний висновок
про те, що в ході перевірки
відповідачем не було встановлено
допущення позивачем в 2010р. перевищення
обмеження щодо обсягу виручки від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік в 500 000 грн.

Відповідачем, ні під час розгляду
справи в суді першої інстанції, ні під
час апеляційного розгляду справи, будь
яких доказів, перевищення ФОП ОСОБА_1 в
2010р. обсягу виручки від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг) за
рік 500 000 грн. не надано.

У відповідності до п. 6.1 Розділу III
«Реєстрація платників податку на
додану вартість» Положення про
реєстрацію платників податку на додану
вартість, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 22.12.2010р. №978, що діяв до
16.12.2011р., особи, що переходять на
загальну систему оподаткування із
спрощеної системи оподаткування за
умови, якщо такі особи відповідають
вимогам, визначеним пунктом 181.1 статті
181 або пунктом 182.1 статті 182 розділу V
Кодексу, що не передбачає сплати
податку на додану вартість, подають
реєстраційну заяву одночасно з
поданням заяви про відмову від
застосування спрощеної системи
оподаткування. Датою переходу
зазначених осіб на загальну систему
оподаткування є дата їх реєстрації як
платників ПДВ.

Особи, які перейшли на загальну систему
оподаткування із спрощеної системи
оподаткування і не були зареєстровані
платниками ПДВ, підлягають
обов'язковій реєстрації платниками ПДВ
з урахуванням вимог пункту 181.1 статті 181
розділу V Кодексу. Обсяг
оподатковуваних операцій визначається
починаючи з періоду переходу на
загальну систему оподаткування.

Отже, з урахуванням зазначеного
колегія суддів, підтверджує позицію
суду першої інстанції, що позивач
отримавши в 2010р., та перебуваючи на
спрощеній системі оподаткування суми
виручки в розмірі 489058,76 грн., що не
перевищує 500 000 грн., не мав обов'язку
реєструватись платником податку на
додану вартість, в січні 2011р., оскільки
обсяг оподатковуваних операцій
повинен був визначатись відповідачем,
починаючи з періоду переходу на
загальну систему оподаткування, тобто
з січня 2011р., та підтверджує
правомірність та законність
скасування податкове
повідомлення-рішення від 11.07.2012р.
№286/17//5705, як такого суперечить
вимогам чинного законодавства, є
необґрунтованим та таким, що прийняте з
порушенням вимог ст.19 Конституції
України та ч.3 ст.2 КАС України.

На підставі вищезазначеного доводи
апеляційної скарги, з наведених
підстав, висновків суду першої
інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів
переглянувши, у межах апеляційних
скарг, рішення суду першої інстанції в
частині визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення Сумської
міжрайонної державної податкової
інспекції від 11 липня 2012р.
№286/17//5705, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в загальному розмірі
216411грн. та відмови в задоволенні позову
в частині скасування від 11 липня 2012р.
№288/17//5703 що донарахування санкцій
в розмірі 510грн., вважає, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, ретельно дослідив
наявні докази, дав їм належну оцінку та
прийняв законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, 197, п.3 ч.1 ст.
198, 200, 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити
частково, а апеляційну скаргу Сумської
міжрайонної державної податкової
інспекції - залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 11.10.2012р. по
справі № 2а-1870/7231/12 в частині відмови
в задоволенні позову фізичної особи
підприємця ОСОБА_1 до Сумської
міжрайонної державної податкової
інспекції Сумської області Державної
податкової служби про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від 11
липня 2012р. №287/17//5704, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб у
розмірі 18607 грн. 49коп., №288/17//5703,
яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб у загальному розмірі 159 409
грн. 16 коп. - скасувати та прийняти в цій
частині нову постанову, якою позовні
вимоги - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Сумської МДПІ від 11 липня 2012р.
№287/17//5704, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб у розмірі 18607 грн.
49коп., від 11 липня 2012р. №288/17//5703,
яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб у загальному розмірі 159 409
грн. 16 коп.

В іншій частині постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
11.10.2012 р. по справі 2а-1870/7231/12 залишити
без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Чалий І.С.Судді
Зеленський В.В. П’янова Я.В.