Справа № 263/7746/14-а
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2014-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 р.Справа №
263/7746/14-аКолегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.

Суддів: Бартош Н.С. , Донець Л.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Жовтневому районі м.
Маріуполя Донецької області на
постанову Жовтневого районного суду
м.Маріуполя Донецької області від
02.09.2014р. по справі № 263/7746/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Жовтневому районі м.
Маріуполя Донецької області про
визнання бездіяльності неправомірною
та зобов'язання нарахувати та сплатити
щомісячне підвищення до пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

01.08.2014 року ОСОБА_1 (надалі-позивач)
звернувся до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Жовтневому районі м. Маріуполя
Донецької області (далі-відповідач) в
якому просить: - визнати протиправною
бездіяльність щодо ненарахування та
невиплати з 01.01.2014 року підвищення до
пенсії відповідно до ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" в розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком з 01.01.2014 року та зобов'язати
відповідача з 01.01.2014 року провести
нарахування та виплату підвищення до
пенсії, встановленого ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", в розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком .

01.08.2014 року ухвалою Жовтневого
районного суду м.Маріуполя Донецької
області позовні вимоги за період з
01.01.2014 р. по 31.01.2014 р. - залишено без
розгляду.

Постановою Жовтневого районного суду
м.Маріуполя Донецької області від
02.09.2014 року задоволено частково позов.

Визнано протиправною бездіяльність та
зобов'язано відповідача провести
позивачу нарахування та виплату
щомісячної доплати до пенсії в розмірі
30 % мінімальної пенсії за віком, з
урахуванням встановленого
законодавством прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність,
за період з 01 лютого 2014 року по 2 серпня
2014 року включно, з відрахуванням
фактично проведених виплат.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовлено.

Відповідач, не погодившись з
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій просить
оскаржувану постанову скасувати та
прийняти нову постанову, якою
відмовити в задоволенні позовних вимог
в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
законодавчо визначене право Кабінету
міністрів України встановлювати
розміри пенсійних виплат, яке останнім
використано шляхом прийняття 28.12.2011
року постанови № 1381 «Про підвищення
рівня соціального захисту найбільш
вразливих верст населення», а подалі - у
2014 році шляхом прийняття 25.03.2014 року
постанови № 112 «Про внесення змін до
деяких постанов Кабінету Міністрів
України з питань пенсійного
забезпечення». Також, апелянт,
посилаючись на положення п.п. 20,29 ч. 1 ст.
116 Бюджетного кодексу України, зазначає
про неможливість взяття на себе
зобов'язань без відповідних бюджетних
асигнувань та здійснення видатків
бюджету із перевищенням бюджетних
призначень. Крім того, відповідач
вважає, що за відсутністю доказів
обґрунтування позовних вимог -
відсутні підстави для розгляду спору
за нормами Кодексу адміністративного
судочинства України.

Виходячи з приписів ст. 197 КАС України
вищезазначена апеляційна скарга
розглядається в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, правової
оцінки обставин у справі, колегія
суддів, враховуючи межі апеляційної
скарги, дійшла висновку, що апеляційна
скарга відповідача задоволенню не
підлягає, а оскаржувану постанову,
відповідно до положень ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, слід залишити без змін, з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач має статус дитини війни та за
приписами ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" має
право на отримання підвищення до
пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком.

Колегія суддів вважає, що
задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції правильно застосував
до спірних правовідносин норми
матеріального права надавши перевагу
ст. 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" над постановою
Кабінету Міністрів України від 28
грудня 2011 року за № 1381 "Про підвищення
рівня соціального захисту найбільш
вразливих верств населення", як
нормативно-правовому акту, що має вищу
юридичну силу. Також судом правильно
визначено розмір мінімальної пенсії за
віком, виходячи із приписів ч.1 ст. 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", оскільки іншими законами
такий розмір не врегульовано.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", який
набрав чинності з 01.01.2006 року, дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003 року, іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Статтею 7 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
передбачено, що фінансове забезпечення
соціальних гарантій, передбачених
зазначеним законом, здійснюється за
рахунок коштів Державного бюджету
України.

Відповідно до Конституції України
закон про Державний бюджет України діє
з 1 січня по 31 грудня календарного року.

Пунктом 4 розділу VІІ Закону України від
23.12.2010 року № 2857-VI "Про Державний бюджет
України на 2011 рік", в редакції закону, що
набула чинності з 22.07.2011 року згідно із
Законом України від 14 червня 2011 року N
3491-VI "Про внесення змін до Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2011 рік", п. 3 Прикінцевих положень
Закону України від 22.12.2011 року № 4282-VI
"Про Державний бюджет України на 2012 рік"
п. 4 Прикінцевих положень Закону
України від 06.12.2012 року № 5515-VI "Про
Державний бюджет України на 2013 рік"
передбачалось, що у 2011, 2012 , 2013 роках
розмір підвищення дітям війни пенсії
або щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії призначаються і здійснюються в
розмірах і порядку, визначених
Кабінетом Міністрів України.

На виконання п. 7 Закону України від 14
червня 2011 року N 3491-VI "Про внесення змін
до Закону України "Про Державний бюджет
України на 2011 рік" 06.07.2011 року Кабінетом
Міністрів України прийнята постанова
№ 745 "Про встановлення деяких розмірів
виплат, що фінансуються за рахунок
коштів державного бюджету".

28.12.2011 року Кабінетом Міністрів України
прийнята постанова N 1381 "Про підвищення
рівня соціального захисту найбільш
вразливих верств населення" (із змінами
і доповненнями, внесеними постановами
Кабінету Міністрів України від 5 квітня
2012 року N 293, від 23 квітня 2012 року N 327, від
13 березня 2013 року N 149, від 25 березня 2014
року N 112), пунктом 4 якою встановлений
розмір підвищення дітям війни пенсії
або щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії.

Закон України від 16.01.2014 року № 719-VII "Про
Державний бюджет України на 2014 рік" до
змін, внесених Законом України від
31.07.2014 року № 1622-VII "Про внесення змін до
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2014 рік", який набрав чинності
03.08.2014 року, не передбачав того, що
підвищення дітям війни призначається і
здійснюється в розмірах і порядку,
визначених Кабінетом Міністрів
України.

Таким чином, з 01.01.2014 року до 03.08.2014 року
відновили свою дію положення ст. 6
Закону України від 18.11.2004 року № 2195-IV
"Про соціальний захист дітей війни" і в
зазначений період часу відповідач при
здійсненні нарахувань щомісячної
доплати до пенсії позивача повинен був
керуватися нормами зазначеного Закону,
а не положеннями постанови Кабінету
Міністрів України від 28 грудня 2011 року
№ 1381.

Колегія суддів не вбачає підстав для
скасування судового рішення в тій його
частині, якою в задоволені позовних
вимог позивача судом відмовлено,
оскільки вимоги апеляційної скарги в
цій частині апелянтом не обґрунтовані.
Позивач, в свою чергу, рішення суду в
апеляційному порядку не оскаржив.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову чи ухвалу суду
- без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Згідно з визначенням п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС
України поняття суб'єкту владних
повноважень та встановленого ст. 17 КАС
України даний спір є публічно правовим.

Інші доводи апеляційної скарги на
висновок колегії суддів не впливають.

Керуючись ст. 160, 167, 183-2, 195, 197, 198, 200,
205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м. Маріуполя Донецької області
залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду
м.Маріуполя Донецької області від
02.09.2014р. по справі № 263/7746/14-а залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20 днів з дня отримання копії
цієї ухвали.

Головуючий суддя Мельнікова Л.В.Судді
Бартош Н.С. Донець Л.О.