Справа № 815/2349/14
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/2349/14

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Балан Я. В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бойка А.В.,

суддів: Танасогло Т.М.,

Яковлєва О.В.,

за участю секретаря - Авраменка А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі апеляційну
скаргу державної податкової інспекції
у Суворовському районі м. Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеській області на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 05 червня 2014 року по справі за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Металзюкрайн Корп
ЛТД» до державної податкової інспекції
у Суворовському районі м. Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

14.04.2014 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Металзюкрайн Корп
ЛТД» звернулось до суду першої
інстанції з адміністративним позовом
до державної податкової інспекції у
Суворовському районі м. Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
17.12.2013 року № , яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість за
основним платежем на 5 977 894 грн. та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції в розмірі 2 988 847 грн., всього в
сумі 8 966 741 грн.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 05.06.2014 року
адміністративний позов товариства з
обмеженою відповідальністю
«Металзюкрайн Корп ЛТД» задоволено.

Скасовано податкове
повідомлення-рішення від 17.12.2013 року №
, прийняте державною податковою
інспекцією у Суворовському районі м.
Одеси Головного управління Міндоходів
в Одеській області.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, 08.07.2014 року державна
податкова інспекція у Суворовському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області подала
апеляційну скаргу на вказану постанову
суду.

Апелянт зазначає, що вказана постанова
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Податковий орган посилався на те, що
підприємство у перевіряємому періоді
мало взаємовідносини з ТОВ «Ферко» та
ТОВ «Вторметекспорт», за рахунок яких
позивачем було сформовано податковий
кредит. В свою чергу, податковий орган
посилався на те, що господарські
операції з вказаними контрагентами не
мали реального характеру

Зважаючи на зазначене, податковий
орган вважає, що позивачем
неправомірно було сформовано
податковий кредит, що призвело до
заниження податку на додану вартість, а
тому прийняте податкове
повідомлення-рішення є обґрунтованим
та правомірним.

На підставі викладеного ставиться
питання про скасування постанови
Одеського окружного адміністративного
суду від 05.06.2014 року та постановлення
нової, якою відмовити в задоволенні
позовних вимог товариству з обмеженою
відповідальністю «Металзюкрайн Корп
ЛТД».

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах апеляційної скарги, вивчивши
матеріали справи колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав:

Як вбачається з матеріалів справи та
правильно встановлено судом першої
інстанції, на підставі наказу ДПІ у
Суворовському районі м. Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеській області від 15.11.2013р. №429 «Про
проведення позапланової
документальної виїзної перевірки»,
постанови про призначення
позапланової документальної перевірки
слідчого першого відділу кримінальних
розслідувань СУ ФР ГУ Міндоходів в
Одеській області Горбачової В.В. від
04.11.2013р. №5157/07/15-32-09-02, відповідно до
п.п.78.1.11 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу
України, у період з 18.11.2013р. по 26.11.2013р.
державними податковими
ревізорами-інспекторами відповідача
проведено позапланову документальну
виїзну перевірку ТОВ «Металзюкрайн
Корп ЛТД» (код за ) з питань
повноти формування податку на прибуток
та податку на додану вартість за період
з 01 січня 2010 року по 30 вересня 2013 року,
за результатами якої складено акт
перевірки №1117/15-54-22-03/19349403 від 03.12.2013р.

У висновках акту перевірки вказується
на порушення позивачем п.185.1 ст.185, п.198.1,
п.198.2, п.198.3, п.198.5, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.2,
п.201.4, п.201.6 ст.201 Податкового кодексу
України, в результаті чого ТОВ
«Металзюкрайн Корп ЛТД» занижено
податок на додану вартість всього на
загальну суму 5977894 грн. (в тому числі по
періодах: грудень 2012 року - 1487333 грн.,
січень 2013 року - 746001 грн., березень 2013
року - 1339991 грн., квітень 2013 року - 1280286
грн., червень 2013 року - 384164 грн., липень
2013 року - 444731 грн., серпень 2013 року - 295388
грн.).

Зокрема, в акті перевірки зазначено, що
перевіркою повноти визначення
податкового кредиту за період з 01.01.2010р.
по 30.09.2013р. встановлено його завищення
на суму 5977894 грн. у зв'язку з тим, що
протягом перевіряємого періоду ТОВ
«Металзюкрайн Корп ЛТД» формувало
податковий кредит за рахунок ризикових
суб'єктів господарської діяльності -
ТОВ «Ферко» та ТОВ «Вторметекспорт».
ДПІ у Суворовському районі м.Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеській області отримано від ДПІ у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів м. Києва акт
№1854/26-59-22-01/31681342 від 13.11.2013р. «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання ТОВ
«Ферко» щодо підтвердження
господарських відносин із платниками
податків за період з 01.01.2012р. по
30.09.2013р.», яким не встановлено
місцезнаходження ТОВ «Ферко», стан
підприємства 9 - «направлено
повідомлення про відсутність за
місцезнаходженням». Зазначеним актом
не підтверджено реальності здійснення
господарських відносин із платниками
податків за період з 01.01.2012р. по 30.09.2013р.,
їх вид, якість та розрахунки, у зв'язку з
чим задекларовані податкові
зобов'язання та податковий кредит за
перевіряємий період зменшено до 0.
Крім того, відповідачем отримано від
ДПІ у Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів м. Києва акт
№1936/22-01/30127924 від 18.11.2013р. «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Вторметекспорт» щодо
підтвердження господарських відносин
з контрагентами за період з 01.01.2012р. по
30.09.2013р.», яким документально не
підтверджено реальність здійснення
господарських відносин ТОВ
«Вторметекспорт» з суб'єктами
господарської діяльності -
постачальниками та суб'єктами
господарської діяльності - покупцями,
їх вид, обсяг, якість та розрахунки. З
врахуванням обставин, зазначених в
актах про неможливість проведення
зустрічних звірок контрагентів
позивача ДПІ у Суворовському районі
м.Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області дійшла
висновку, що податковий кредит,
задекларований ТОВ «Металзюкрайн Корп
ЛТД» в деклараціях з ПДВ перевіркою не
підтверджено, оскільки вчинені між
позивачем та ТОВ «Вторметекспорт» і
ТОВ «Ферко» правочини не спрямовані на
реальне настання правових наслідків,
відповідно до п.1, п.2 ст.215, п.5 ст.203
Цивільного кодексу України, є
нікчемними, і в силу ст.216 ЦК України не
створюють юридичних наслідків, крім
тих, що пов'язані з їх недійсністю.

17 грудня 2013 року, на підставі акту
перевірки №1117/15-54-22-03/19349403 від 03.12.2013р.,
ДПІ у Суворовському районі м. Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеській області прийняла податкове
повідомлення-рішення №, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в загальному розмірі 8 966 841
грн. (в т.ч. за основним платежем - 5 997 894
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 2 988 947 грн.).

За результатами розгляду первинної
скарги позивача на вказане податкове
повідомлення-рішення, Головним
управлінням Міндоходів в Одеській
області прийнято рішення про
проведення позапланової перевірки
позивача згідно п.п.78.1.5 п.78.1 ст.78
Податкового кодексу України.

На підставі наказу ДПІ у Суворовському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області №84 від
27.01.2014р., відповідно до п.п.78.1.5 п.78.1 ст.78
Податкового кодексу України,
службовими особами відповідача
проведено позапланову виїзну
перевірку ТОВ «Металзюкрайн Корп ЛТД»
з питань, викладених у скарзі, за
результатами якої складено акт
№188/15-54-22-03/19349403 від 10.02.2014р., в якому
контролюючим органом зафіксовано ті ж
порушення податкового законодавства,
що були виявлені у ході проведення
попередньої перевірки, оформленої
актом №1117/15-54-22-03/19349403 від 03.12.2013р. Як
наслідок, податкове
повідомлення-рішення № від
17.12.2013р., за результатами оскарження в
адміністративному порядку залишено
без змін.

Задовольняючи позов ТОВ «Металзюкрайн
Корп ЛТД» про скасування вказаного
податкового повідомлення-рішення суд
першої інстанції дійшов висновку, що
відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, на якого ч.2 ст.71 КАС
України покладено обов'язок
доказування в адміністративному суді
правомірності прийнятих ним рішень, не
доведено порушень позивачем,
зафіксованих актом перевірки
№1117/15-54-22-03/19349403 від 03.12.2013р.; позивачем
доведено дотримання всіх умов,
встановлених чинним законодавством,
під час формування податкового кредиту
за рахунок сум податку на додану
вартість сплачених у ціні товару по
взаємовідносинах з ТОВ «Ферко» та ТОВ
«Вторметекспорт», що є критеріями, за
наявності яких виникає право на
формування податкового кредиту, а суми
податку на додану вартість, за рахунок
яких було сформовано податковий
кредит, підтверджені відповідними
первинними документами. Колегія суддів
погоджується з такими висновками
Одеського окружного адміністративного
суду. При цьому, апеляційний суд
виходить з наступного.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п.198.2 ст.198 Кодексу датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг чи
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Кодексу
податковий кредит звітного періоду
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6 Кодексу не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст.201 ПК України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну.

Форма та порядок заповнення податкової
накладної затверджуються центральним
органом державної податкової служби (п.
201.2 ст.201 ПК України).

Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг (п. 201.4 ст.201 ПК
України).

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Органи державної
податкової служби за даними реєстрів
виданих та отриманих податкових
накладних, наданих в електронному
вигляді, повідомляють платника податку
про наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.
При цьому платник податку протягом 10
днів після отримання такого
повідомлення має право уточнити
податкові зобов'язання без
застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу
(п. 201.6 ст.201 ПК України).

Виходячи зі змісту наведених вище норм
законодавства, право на віднесення сум
ПДВ, сплачених при придбанні товару, до
податкового кредиту виникає у суб'єкта
господарювання у разі дотримання ним
наступних умов: 1) фактичності
придбання такого товару, тобто,
реальності відповідної господарської
операції; 2) наявності податкових
накладних, складених особою,
зареєстрованою платником податку, чи
митних декларацій на підтвердження
придбання такого товару та сплати
відповідної суми ПДВ; 3) подальшого
використання придбаного товару в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності
підприємства.

Факт вчинення певних господарських
операцій, та правомірність подальшого
відображення їх у бухгалтерському та
податковому обліку, можливо
досліджувати лише на підставі вивчення
первинних документів платника
податків.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
відображення у бухгалтерському обліку
господарських операцій є первинні
документи, що фіксують та
підтверджують факти здійснення
господарських операцій і які повинні
мати визначені цим Законом та
Положенням про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженим
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, обов'язкові реквізити.

З матеріалів справи вбачається, що
одним з видів діяльності позивача є
після урожайна діяльність та оптова
торгівля зерном, необробленим тютюном,
насінням і кормами для тварин.

Як зазначалось вище, що у перевіряємому
періоді позивач мав договірні
відносини з контрагентом ТОВ «Ферко»,
основними видами діяльності якого є
також після урожайна діяльність та
оптова торгівля зерном, необробленим
тютюном, насінням і кормами для тварин.

01 грудня 2012 року між ТОВ «Металзюкрайн
Корп ЛТД» (Покупець) та ТОВ «Ферко»
(Продавець), було укладено договір
купівлі-продажу №0112/2012, за умовами
якого Продавець зобов'язувався продати
товар (сою українського походження
урожаю 2012 року) у кількості 7000 тонн, а
Покупець зобов'язувався прийняти та
сплатити вартість придбаного товару.

Згідно вказаного договору поставка
товару здійснюється Продавцем шляхом
передачі товару Покупцю по заліковій
вазі на умовах СРТ: склад ПЗТ ТОВ
«Олімпекс Купе Інтернейшнл», ЗПК
«Інзерноекспорт», Одеський морський
торговий порт. Поставка товару
здійснюється у строк не пізніше 31.07.2013р.
Продавець надає Покупцю наступні
документи: видаткову накладу,
податкову накладну.

На підтвердження реальності
здійснення господарських операцій за
вищевказаною угодою в матеріалах
справи містяться:

- видаткові накладні №4015 від 31.07.2013р.,
№4138 від 12.08.2013р., №4139 від 29.08.2013р., №4140
від 23.08.2013р., №4141 від 28.08.2013р., №4142 від
27.08.2013р., №4143 від 26.08.2013р., №4144 від
23.08.2013р., №4145 від 22.08.2013р., №4146 від
21.08.2013р., №4147 від 20.08.2013р., №4148 від
19.08.2013р., №4149 від 16.08.2013р., №4150 від
15.08.2013р., №4151 від 14.08.2013р., №4152 від
13.08.2013р.,

- податкові накладні №125 від 31.07.2013р.,
№140 від 12.08.2013р., №141 від 13.08.2013р., №142 від
14.08.2013р., №143 від 15.08.2013р., №144 від 16.08.2013р.,
№145 від 19.08.2013р., №146 від 20.08.2013р., №147 від
21.08.2013р., №148 від 22.08.2013р., №149 від 23.08.2013р.,
№150 від 23.08.2013р., №151 від 26.08.2013р., №152 від
27.08.2013р., №153 від 28.08.2013р., №154 від 29.08.2013р.,

- платіжні доручення №3 від 11.07.2013р. на
суму 152000 грн., №4 від 11.07.2013р. на суму 148000
грн., №11 від 15 07 2013р. на суму 280000 грн., №114
від 02.08.2013р. на суму 125000 грн., №122 від
07.08.2013р. на суму 70000 грн., №196 від 30.08.2013р.
на суму 250000 грн., №598 від 14.11.2013р. на суму
3246000 грн., №770 від 04.12.2013р. на суму 637000
грн., №772 від 04.12.2013р. на суму 587000 грн.,
№781 від 04.12.2013р. на суму 100000 грн., №785 від
05.12.2013р. на суму 130000 грн., №791 від 06.12.2013р.
на суму 642000 грн., №797 від 09.12.2013р. на суму
323000 грн., №798 від 10.12.2013р. на суму 120000
грн., №961 від 27.12.2013р. на суму 18000 грн.,
№966 від 27.12.2013р. на суму 927000 грн., №976 від
30.12.2013р. на суму 289000 грн., №30 від 14.01.2014р.
на суму 425000 грн., №33 від 16.01.2014р. на суму
352000 грн., №44 від 16.01.2014р. на суму 303000 грн.,
№94 від 28.01.2014р. на суму 150000 грн., №43 від
30.01.2014р. на суму 573000 грн., №105 від 11.02.2014р.
на суму 146000 грн., №234 від 03.03.2014р. на суму
1243000 грн., №235 від 04.03.2014р. на суму 1985000
грн., №269 від 05.03.2014р. на суму 116500 грн.,
№285 від 06.03.2014р. на суму 1400000 грн., №298 від
11.03.2014р. на суму 2400000 грн., №303 від 12.03.2014р.
на суму 730000 грн., №374 від 20.03.2014р. на суму
1100000 грн., №378 від 21.03.2014р. на суму 800000
грн., №380 від 21.03.2014р. на суму 700000 грн.,
№434 від 380000 грн., №443 від 31.03.2014р. на суму
470000 грн., №469 від 02.04.2014р. на суму 3000000
грн., №299 від 13.02.2013р. на суму 1000000 грн.,
№459 від 12.03.2013р. на суму 600000 грн., №623 від
02.04.2013р. на суму 950000 грн., №627 від 03.04.2013р.
на суму 600000 грн., №715 від 12.04.2013р. на суму
600000 грн., №868 від 15.05.2014р. на суму 850000
грн., №688 від 10.04.2013р. на суму 900000 грн.,
№689 від 10.04.2013р. на суму 100000 грн., №1005 від
07.06.2013р. на суму 500000 грн., №1047 від 13.06.2013р.
на суму 320000 грн., №1057 від 17.06.2013р. на суму
600000 грн., №1063 від 18.06.2013р. на суму 600000
грн., №1154 від 02.07.2013р. на суму 365000 грн.,
№1200 від 09.07.2013р. на суму 650000 грн., №1207
від 11.07.2013р. на суму 137000 грн., №1305 від
10.02.2014р. на суму 288000 грн.;

- довіреності на отримання товару від
контрагента №367 від 22.08.2013р., №356 від
12.08.2013р. та №335 від 31.07.2013р.

На виконання умов договору
купівлі-продажу з ТОВ «Ферко», 20.12.2012р.
між ТОВ «Металзюкрайн Корп ЛТД»
(Поклажедавець) з ТОВ «Олімпекс Купе
Інтернейшнл» (Зберігач) укладено
договір зберігання №ЗБ 20/12/2012 від
20.12.2012р., за умовами якого,
Поклажедавець передає, а Зберігач
приймає на закрите зберігання таке
майно: сільськогосподарську продукцію
у кількістю до 1500 тон на місяць; вид та
кількість сільськогосподарської
продукції, що передається на
зберігання, зазначається в акті
прийому-передачі.

З наявного в матеріалах справи акту
прийому-передачі №3 до договору
зберігання №ЗБ 20/12/2012 від 20.12.2012р.
вбачається, що позивач передав, а ТОВ
«Олімпекс Купе Інтернейшнл» прийняло
на зберігання товар (соєві боби
українського походження врожаю 2012
року), що, на думку колегії суддів,
підтверджує реальність здійснення
господарської операції згідно
договору купівлі-продажу №0112/2012 від
01.12.2012р., укладеного між позивачем та
ТОВ «Ферко».

Суми податку на додану вартість за
податковими накладними, виписаними
ТОВ «Ферко», включено позивачем до
складу податкового кредиту
відповідного періоду, відображено у
реєстрі отриманих податкових
накладних ТОВ «Металзюкрайн Корп ЛТД»,
які відповідають даним додатку 5 до
податкової декларації з податку на
додану вартість та даним декларацій з
податку на додану вартість.

01 січня 2013 року між ТОВ «Металзюкрайн
Корп ЛТД» (Замовник) та ТОВ «Ферко»
(Агент) був укладений Агентський
договір, за умовами якого, Замовник
доручає, а Агент приймає на себе
обов'язки: надати Замовнику допомогу в
пошуку продавців залізорудного
концентрату на експорт з урахуванням
перевантаження вищевказаного вантажу
через Одеський морський торговельний
порт з використанням причалів, техніки
і технології Замовника; здійснити
дослідження ринку і визначити
потенційних продавців залізорудного
концентрату; надавати Замовнику інші
інформаційні і консультаційні послуги,
пов'язані з цим договором.

На виконання умов вищезазначеного
договору контрагентом ТОВ «Ферко»
протягом періоду, що перевірявся, ТОВ
«Металзюкрайн Корп ЛТД» були надані
наступні послуги: надана допомога в
пошуку продавців залізорудного
концентрату на експорт; зроблені
дослідження ринку й визначені
потенційні продавці залізорудного
концентрату; проведені зустрічі й
організовані техніко-комерційні
переговори з потенційними продавцями
залізорудного концентрату, а позивач
прийняв та оплатив вказані послуги.

Про підтвердження надання та отримання
послуг за вищезазначеною угодою
свідчать наявні в матеріалах справи
бухгалтерські документи, а саме:

- податкові накладні №124 від 31.07.2013р. та
№131 від 31.08.2013р.;

- акти виконаних робіт (зроблених
послуг) від 31.07.2013р. та від 31.08.2013р.;

- платіжні доручення №401 від 01.10.2013р. на
суму 450000 грн., №436 від 11.10.2013р. на суму
630000 грн., №438 від 14.10.2013р. на суму 98640 грн.,
№439 від 14.10.2013р. на суму 1110000 грн., №442 від
16.10.2013р. на суму 316000 грн., №435 від 10.10.2013р.
на суму 300000 грн., №453 від 17.10.2013р. на суму
981121 грн., №457 від 18.10.2013р. на суму 463890
грн., №466 від 18.10.2013р. на суму 400000 грн.,
№570 від 07.11.2013р. на суму 424000 грн., №575 від
08.11.2013р. на суму 467000 грн., №588 від 13.11.2013р.
на суму 80000 грн., №306 від 13.03.2014р. на суму
400000 грн., №308 від 13.03.2014р. на суму 325000
грн., №314 від 17.03.2014р. на суму 600000 грн.,
№470 від 02.04.2014р. на суму 1600000 грн., №478 від
02.04.2014р. на суму 90000 грн.

Судом першої інстанції встановлено, а
апелянтом не спростовано, що
правовідносини позивача з
контрагентом ТОВ «Вторметекспорт»
здійснювались на підставі договору
оренди від 20.12.2012р., згідно якого
Орендодавець передає, а Орендар
приймає в строкове користування
частину нежитлового приміщення, площею
10 кв.м., за адресою: м. Одеса, вул.Отамана
Головатого, 67/69. Строк дії договору - з
моменту підписання по 31.12.2015 року.

Щодо реальності здійснення
господарських взаємовідносин із
вказаним контрагентом в матеріалах
справи наявні вантажно-митні
декларації, картка рахунку, яка
свідчить про виконання сторонами
договірних зобов'язань, відповідно до
укладеної угоди.

Згідно акту перевірки під час
здійснення перевірки було встановлено
наявність у позивача лише частини
первинної документації, що можуть
свідчити про фінансово-господарські
відносини з
підприємствами-постачальниками; інша
частина документів, по
взаємовідносинам із вказаними
контрагентами вилучена в ході обшуку,
проведеного в рамках досудового
розслідування по кримінальному
провадженню №000032 від 08.01.2013р. З
матеріалів справи вбачається, що при
проведенні перевірки відповідачем
було використано вилучені у позивача
первинні документи та здійснено їх
опис (із зазначенням реквізитів) в п.3
акту перевірки №188/15-54-22-03/19349403. Тобто,
наявність таких документів податковим
органом не заперечується.

Досліджуючи наявні в матеріалах справи
копії первинних документів,
встановлено, що вони у повній мірі
відповідають вимогам ст.9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні».

Щодо тверджень апелянта про ненадання
позивачем до перевірки документів, що
підтверджують транспортування
придбаного у ТОВ «Ферко» товару, то
колегія суддів не бере їх до уваги,
оскільки ненадання такого документу як
товарно-транспортна накладна чи
надання його неоформленого належним
чином, не може бути єдиною підставою
для висновків про відсутність
підтвердження реальності здійснення
господарських операцій з придбання
товару, оскільки відповідною
транспортною документацією
обов'язково мають бути підтверджені
витрати з послуг по перевезенню
вантажів, а не послуги з придбання
товару.

Правила перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
затверджені Наказом Міністерства
транспорту України №363 від 14.10.1997р., на
які посилається апелянт, не
встановлюють правил податкового
обліку, а лише встановлюють права,
обов'язки та відповідальність
власників автомобільного транспорту
(перевізників). При цьому, документи
обумовлені вказаними Правилами,
зокрема, товарно-транспортна накладна
та подорожній лист, не є документами
первинного бухгалтерського обліку, що
підтверджують обставини придбання та
продажу товарно-матеріальних
цінностей.

Позивачем доведено, що при укладенні
договорів він переконався у тому, що
підприємства-контрагенти були
зареєстровані у Єдиному державному
реєстрі підприємств та організацій
України, а також зареєстровані як
платники податку на додану вартість і
мали право на видачу податкових
накладних.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги ДПІ у Суворовському районі
м.Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області,
зазначає, що актами зустрічних звірок
ТОВ «Ферко» та ТОВ «Вторметекспорт» не
підтверджено реальності здійснення
господарських відносин із платниками
податків за період з 01.01.2012р. по 30.09.2013р.
Колегія суддів критично ставиться до
таких тверджень апелянта, оскільки ДПІ
у Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів м. Києва 13.11.2013р.
та 18.11.2013р. складено акти
№1854/26-59-22-01/31681342 та №1936/22-01/30127924
відповідно про неможливість
проведення зустрічних звірок суб'єктів
господарювання ТОВ «Ферко» та ТОВ
«Вторметекспорт», а не акти зустрічних
звірок.

Варто зазначити, що акти ДПІ у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів м. Києва
№1854/26-59-22-01/31681342 від 13.11.2013р. та
№1936/22-01/30127924 від 18.11.2013р. про
неможливість проведення зустрічних
звірок не можуть вважатися належними
доказами допущення позивачем порушень,
так як зазначені акти свідчать лише про
неможливість проведення зустрічних
звірок суб'єктів господарювання.
Вказані акти взагалі не є перевіркою, а
викладені в них висновки про порушення
податкового чи цивільного
законодавства платником податків є
нічим іншим, як припущеннями
податкового органу, які
необґрунтовані належними доказами.

Відповідно до п.4.4 Методичних
рекомендацій щодо організації та
проведення органами державної
податкової служби зустрічних звірок,
затверджених наказом Державної
податкової адміністрації України 22
квітня 2011 року №236, у разі встановлення
фактів, що не дають змогу провести
зустрічну звірку суб'єкта
господарювання, зокрема у зв'язку із
зняттям з обліку, встановленням
відсутності суб'єкта господарювання
та/або його посадових осіб за
місцезнаходженням (податковою
адресою), відповідальний підрозділ не
пізніше двох робочих днів від дати
надходження запиту складає Акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання
(додаток 3).

В свою чергу, додаток 3 до вказаних
Методичних рекомендацій містить
зразок форми акту про неможливість
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання, згідно якого такий акт
повинен містити тільки загальну
інформацію про платника податків та
фіксувати факт неможливості
проведення звірки із зазначенням
причин цього і не може містити
висновків про порушення цим суб'єктом
податкового законодавства.

При укладені договорів головним для
суб'єкта господарювання є предмет
договору, цінова політика, строки та
спосіб доставки (виконання) предмету
договору, розрахунки по договору
(угоді), а також реєстрація
постачальника як суб'єкта
господарювання в органах виконавчої
влади та допоміжна інформація про
реєстрацію платником податку на додану
вартість у органах податкової служби.
Тому відповідач не має права
наполягати на отримані додаткової
інформації позивачем від його
контрагента - постачальника товарів
(робіт, послуг).

Як правильно зазначив суд першої
інстанції, у разі невиконання
контрагентом (іншими особами -
учасниками господарських операцій з
контрагентами позивача в ланцюгу
постачання товару) добросовісного
платника податків зобов'язань по
сплаті податку до бюджету, негативні
наслідки (відповідальність) настають
лише для нього.

Що ж до посилань апелянта на укладення
ТОВ «Металзюкрайн Корп ЛТД» угод без
мети настання реальних наслідків
колегія суддів приходить до
наступного.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. У
випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюванний
правочин).

Згідно ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є
правочини, якщо його недійсність
установлено законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання судом
такого правочину недійсним не
вимагається. Нікчемний правочин є
недійсним на підставі закону, а тому
також не створює інших наслідків, крім
тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до ст.228 ЦК України правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.

Такими є правочини, що посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами; правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочини, що
порушують правовий режим вилучених з
обігу або обмежених в обігу об'єктів
цивільного права тощо. Усі інші
правочини, спрямовані на порушення
інших об'єктів права, передбачені
іншими нормами публічного права, не є
такими, що порушують публічний порядок.

Оскільки встановлено, що виконання
зазначених вище договорів з
контрагентами ТОВ «Ферко» та ТОВ
«Вторметекспорт» підтверджується
первинними документами, тому суд
апеляційної інстанції погоджується з
судом першої інстанції, що сторони
договору діяли виключно для досягнення
економічних результатів та з метою
отримання прибутків у відповідності до
ст.3 ГК України. Укладені договори
відповідають вимогам ст.203 ЦК України,
не порушують публічний порядок, не
спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, територіальної громади,
недійсність таких договорів прямо
законом не встановлена, а також такі
договори судом недійсними не
визнавалися, а отже є чинними.

Колегія суддів вважає, що факт
порушення контрагентами може мати
податкові наслідки для платника, лише
якщо податкова служба доведе, що
платник діяв без достатньої
обачливості і обережності, та йому мало
бути відомо про порушення
контрагентів, або його діяльність
спрямована на отримання податкової
вигоди при операціях переважно з
контрагентами, які не виконують своїх
податкових зобов'язань.

Враховуючи відсутність доказів на
підтвердження обставин, на які
посилається відповідач, вказуючи на
нікчемність правочинів, укладених
позивачем та ТОВ «Ферко» і ТОВ
«Вторметекспорт», суб'єктивний та
оціночний характер доводів, якими це
підтверджується, наявність первинних
документів та інших доказів на
підтвердження товарності зазначених
правочинів, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про
незаконність оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення.

Як наслідок, податкове
повідомлення-рішення від 17 грудня 2013
року №, яким позивачу збільшено
суму податкового зобов'язання з
податку на додану вартість за основним
платежем на 5 977 894 та застосовано
штрафні (фінансові) санкції в розмірі 2
988 847 грн., прийнято відповідачем
незаконно, а тому підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, підстав для
скасування рішення суду та задоволення
апеляційної скарги не вбачається.

Оскільки судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи та постановлено судове рішення
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, тому відповідно
до ст.200 КАС України за наслідками
розгляду апеляційної скарги на
постанову суду першої інстанції суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 184, 185, 196, 198, 200, 205, 206, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Суворовському
районі м. Одеси Головного Управління
Міндоходів в Одеській області залишити
без задоволення, а постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 05
червня 2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий: А.В. Бойко

Судді: Т.М. Танасогло

О.В. Яковлєв