Справа № 810/5136/14
Суддя: Кузьменко В. В.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 810/5136/14
Головуючий у 1-й інстанції: Панова
Г.В. Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія Київського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого -
судді Кузьменко В. В.,

суддів
Василенка Я. М., Степанюка А. Г.,

за участю секретаря
Рипік О. А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві справу за
адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної
податкової інспекції в Обухівському
районі Головного управління
Міндоходів у Київській області про
визнання протиправним та скасування
податкових повідомлень-рішень,
рішення та вимоги, за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції в Обухівському районі
Головного управління Міндоходів у
Київській області на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 03.10.2014 року,
-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції в
Обухівському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправними і
скасування податкових повідомлень -
рішень від 26.03.2014 року № /465, від
26.03.2014 року № /466, рішення від 11.07.2014
року № /1969, а також вимоги про
сплату боргу (недоїмки) від 11.07.2014 року
№ Ф-/1968.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 03.10.2014 року
позов задоволено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції, як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального права, та прийняти нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

В засідання з'явився представник
апелянта, просив апеляційну скаргу
задовольнити та скасувати рішення суду
першої інстанції.

Представник позивача просив залишити
рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу, перевіривши матеріали справи
доводи скарги та подані письмові
заперечення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини, наданим доказам
дав правильну правову оцінку і прийшов
до обґрунтованого висновку про
наявність підстав для задоволення
позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2, зареєстрований виконавчим
комітетом Обухівської міської ради
Київської області як фізична особа -
підприємець, знаходиться на загальній
системі оподаткування та здійснює
діяльність із оптової торгівлі
відходами та брухтом.

У період з 11.02.2014 року по 03.03.2014 року
відповідачем була проведена
документальна планова перевірка
позивача з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства, правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
позивача за період з 01.04.2011 року по
31.12.2013 року.

За результатами перевірки складено акт
від 11.03.2014 № 434-1703/НОМЕР_1, яким
зафіксовано порушення п. 138.1, п. 138.4 ст.
138, п. 139.1 ст. 139, п. 153.7 ст. 153, п. 177.2, 177.4, ст.
177 ПК України, та виявлено безпідставне
завищення валових витрат за 2013 рік на
загальну суму 871071,85 грн.

Зокрема, актом встановлено порушення
позивачем приписів:

- п. 198.1, п. 198.6 ст. 198 ПК України, внаслідок
чого позивачем занижено суму податку
на додану вартість, яка підлягає сплаті
до бюджету за 2013 рік на загальну суму
34295,00 грн., у тому числі по переродах:
липень 2013 року - 32166,67 грн., серпень 2013
року - 833,33 грн., вересень 2013 року - 1295,00
грн.;

- п.п. 168.1.1, п.п. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168, п. 176.2 ст.
176 ПК України, в результаті чого
занижено податкове зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб за
грудень 2013 року на загальну суму 5062,50
грн.;

- п. 138.1, п. 138.4 ст. 138, п. 139.1 ст. 139, п. 153.7 ст.
153, п. 177.4, ст. 177 ПК України від 02.12.2010 року
(з наступними змінами та доповненнями),
в результаті чого донараховано податок
на доходи фізичних осіб за підсумками
річного декларування за 2013 рік в
загальній сумі 146417,22 грн.;

- ст. 7 Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування», що
призвело до заниження єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за ІІ - IV
квартали 2013 року у загальній сумі 302261,93
грн.

На підставі акта перевірки Державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів в Обухівському
районі Київської області прийняті
податкові повідомлення-рішення: від
26.03.2014 року № /466, згідно з яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб, що сплачується
податковим агентом в сумі 5062,50 грн. та
застосовано штрафну санкцію в розмірі
1265,63 грн.; від 26.03.2014 року № /465, яким
нараховано суму грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб за
підсумками річного декларування за 2013
рік в сумі 146417,22 грн. та застосовано
фінансову санкцію в розмірі 36604,30 грн.;
рішення від 26.03.2014 року № /467, яким
нараховано єдиний соціальний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 54381,15 грн.
та застосовано фінансову санкцію в
розмірі 2719,06 грн.; податкове
повідомлення-рішення від 26.03.2014 року №
/468, яким нараховано суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 1295,00 грн. та
застосовано фінансову санкцію в
розмірі 323,75 грн.

За результатами адміністративного
оскарження рішенням Головного
управління Міндоходів в Київській
області було скасовано у повному
обсязі податкове повідомлення -
рішення від 26.03.2014 року №/468;
податкове повідомлення - рішення від
26.03.2014 № /467 вирішено скасувати, а
відповідачем прийнято нове рішення
від 11.07.2014 року № /1969 про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів своєчасно не
нарахованого єдиного внеску на суму
2719,06 грн. та направлена вимога про
сплату боргу (недоїмки) від 11.07.2014 року
№ Ф з єдиного соціального внеску
на суму 2719,06 грн.

Вважаючи незаконними оскаржувані
рішення, позивач звернувся з позовом до
суду.

Надаючи правову оцінку відносинам,
колегія суддів виходить з наступного.

Оподаткування доходів, отриманих
фізичною особою - підприємцем від
здійснення господарської діяльності,
крім осіб, що обрали спрощену систему
оподаткування, регулюється статтею 177
ПК України.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 ПК України
об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

До переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності.

Судом першої інстанції встановлено та
матеріалами справи підтверджується, що
господарські операції позивача з
придбання вторинної сировини
підтверджені актом приймання -
передачі робіт (надання послуг),
виготовлення продукції, прибутковими
накладними та розрахунковими
квитанціями.

Відповідно до вимог п. 52.1 ст. 52 ПК
України позивач звернувся до
податкового органу стосовно надання
роз'яснень з питання правильності
ведення та оформлення господарських
операцій закупки вторинної сировини,
зокрема, щодо оформлення первинних
документів за умови відсутності у
фізичних осіб даних ідентифікаційного
номера та паспорта.

24.05.2013 року за вих. №1162/10/17-01-26 позивач
отримав індивідуальну консультацію
відповідача, згідно з якою позивачу
роз'яснена лише необхідність
відображення 1 ДФ нарахованого
(сплаченого) доходу на користь фізичних
осіб за здану ними вторинну сировину за
ознакою доходу, згідно з п.п. 135.1.38 п. 165.1
ст. 165 ПК України, без вказівки на
необхідність одержання даних фізичних
осіб про їх ідентифікаційний код та
паспорт.

Згідно з пунктом 1.2 Наказу Державної
податкової адміністрації України від
24.12.2010 №1020, зареєстрованого у
Міністерстві юстиції України 13.01.2011
№46/18784 «Про затвердження форми
Податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платника податків податку, і сум
утриманого з них податку (форма №1ДФ)»
та Порядку заповнення та подання
податковими агентами Податкового
розрахунку сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, і сум отриманого з них
податку» (чинного у період, що
перевірявся) встановлено, що дія цього
Порядку поширюється на податкових
агентів, у тому числі, самозайнятих
осіб, які нараховують (виплачують,
надають) доходи фізичній особі та/або
зобов'язані нараховувати, утримувати
та сплачувати податок, передбачений
розділом ІV Кодексу, до бюджету від
імені та за рахунок фізичної особи з
доходів, що виплачуються такій особі.

Враховуючи, що нарахований та
виплачений фізичним особам дохід за
здану ними вторсировину не підлягає
оподаткуванню податком на доходи
фізичних осіб, невідображення його у
1ДФ не є законодавчо обґрунтованою
підставою для невизнання витрат,
оскільки відображенню у цьому
розрахунку підлягає лише нарахований
податковим агентом дохід, з якого
нараховано, утримано та сплачено
податок, а не фізичною особою -
підприємцем.

Придбана у населення позивачем
вторинна сировина підтверджена усіма
необхідними документами, які у своєму
складі містять усі передбачені чинним
законодавством реквізити та повністю
підтверджують фактичну наявність
придбаних товарно - матеріальних
цінностей та послуг.

Отже, витрати за операціями з придбання
вторинної сировини у населення в
розмірі 760482,11 грн., сформовані
позивачем правомірно та підтверджені
усіма необхідними первинними
документами.

Разом з тим, стосовно висновків
відповідача щодо завищення витрат за
2013 рік на суму 110 589,74 грн., варто
зазначити, що висновки податкового
органу щодо відсутності права позивача
вести бухгалтерський облік є
необґрунтованими.

Відповідно до п. 2 ст. 3 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» та ст. 51
Цивільного кодексу України до
підприємницької діяльності фізичних
осіб застосовуються
нормативно-правові акти, що регулюють
підприємницьку діяльність юридичних
осіб, якщо інше не встановлено законом
або не випливає із суті відносин.

Крім того, згідно з вимогами п.п 17.1.3 п.
17.1 ст. 17 ПК України платник податків має
право самостійно обирати метод ведення
обліку доходів і витрат. Отже, фізична
особа - підприємець не позбавлена права
на витрати в розмірі амортизаційних
відрахувань з вартості основних
засобів, які безпосередньо
використовуються в його господарській
діяльності.

З матеріалів справи вбачається, що на
підставі договору від 18.07.2013 року № 170
укладеним між ТОВ «Доміон» та фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_2, останній
придбав вантажний автомобіль «Renault
MAGNUM», що підтверджується видатковою
накладною від 25.07.2013 року № 00174.
Вартість автомобіля в сумі 165000 грн.
оприбуткована на балансовий рахунок 105
«Транспортні засоби». Автомобіль
використовується у господарській
діяльності позивача.

Із матеріалів справи також вбачається,
що позивачем з місяця що настає за
місяцем введення його в експлуатацію,
були нараховані амортизаційні
відрахування та включені до складу
витрат позивача.

На підставі видаткової накладної від
02.04.2013 № 145 позивачем придбана Дробивка
марки ТР - 20, оприбуткована на
балансовий рахунок 104 «Машини та
обладнання» та використовується у
господарській діяльності позивача,
вартість якої 21875 грн. відносилась до
складу податкових витрат у вигляді
амортизаційних нарахувань.

Відповідно до ст. 146 ПК України
встановлений порядок визначення
вартості об'єктів амортизації. А
відповідно до п. 146.2 амортизація об'єкта
основних засобів нараховується
протягом строку корисного
використання (експлуатації) об'єкта,
установленого платником податку, але
не менше мінімально допустимого
строку, встановленого п. 145.1 ст. 145 цього
Кодексу, помісячно, починаючи з місяця,
що наступає за місяцем введення об'єкта
основних засобів в експлуатацію і
зупиняється на період його
реконструкції, модернізації, добудови,
дообладнання, консервації та інших
видів поліпшення та консервації.

Згідно з приписами розділу III ПК
України «Податок на прибуток
підприємств», надано право на
формування витрат в сумі
амортизаційних нарахувань на основні
засоби, які використовуються в
господарській діяльності, в тому числі
фізичним особам - підприємцям.

Отже, позивач правомірно включив до
складу витрат суму амортизації, яка
нарахована на вартість вантажного
автомобіля та дробівки TP-20, в розмірі
16666,67 грн., оскільки, зазначені основні
засоби безпосередньо використовуються
у господарській діяльності позивача.

Аналогічна правова позиція щодо
правомірності включення підприємцями
до складу витрат сум амортизаційних
відрахувань, висловлена Вищим
адміністративним судом України у
постанові від 13.03.2013 року справа №
К/9991/13733/11 та в ухвалі від 20.09.2012 року № К
9991/90719/11.

Вартість даних товарно - матеріальних
цінностей, відповідно до Інструкції
про застосування Плану рахунків
бухгалтерського обліку активів,
капіталу, зобов'язань і господарських
операцій підприємств і організацій,
затвердженої наказом Міністерства
фінансів України від 30.11.1999 № 291,
оприбутковано на субрахунок 207
«Запасні частини», на якому
обліковуються придбані чи виготовлені
запасні частини, готові деталі, вузли
та агрегати, які використовуються для
проведення ремонтів, заміни зношених
частин машин, транспортних засобів, а
також шин у запасі та обороті, вартість
робіт по збільшенню автотенту
віднесені до складу витрат, пов'язаних
із збутом товарів, та відповідно до
абзацу «д» підпункту 138.10.3 пункту 138.10
статті 138 Податкового кодексу України,
включені до складу витрат на збут,
оскільки пов'язані з утриманням
основного засобу.

Судом першої інстанції також
встановлено, що 21.05.2014 року за №
130521-17/ФЛ-Ф-А між позивачем та ТОВ
«Віейбі лізинг» укладено договір
фінансового лізингу автомобіля Renault
Fluence.

Відповідачем зменшено витрати на суму
відшкодування (компенсації) 66681,40 грн.,
на користь ТОВ «Віейбі лізинг», частини
вартості автомобіля Renault Fluence,
отриманого позивачем у фінансовий
лізинг з посиланням на п. 153.7 ст. 153 ПК
України.

Згідно з п. 153.7 ст. 153 ПК України передача
майна у фінансовий лізинг (оренду) для
цілей оподаткування прирівнюється до
його продажу в момент такої передачі.
При цьому орендар включає вартість
об'єкта фінансового лізингу (без
урахування процентів, нарахованих або
таких, що будуть нараховані, відповідно
до договору) до складу основних засобів
з метою амортизації, за наслідками
податкового періоду, в якому
збувається така передача.

Також відповідачем, на підставі п. 144.1
ст. 144 ПК України, зменшено витрати на
вартість комп'ютерної техніки (2
ноутбуки та принтер) в розмірі 6475,00 грн.

Відповідно до п. 144.1 ст. 144 ПК України
витрати на придбання основних засобів
для використання в господарській
діяльності підлягають амортизації.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції в Обухівському
районі Головного управління
Міндоходів у Київській області від
26.03.2014 № /466, від 26.03.2014 № /465 є
протиправними та підлягають
скасуванню.

Згідно з актом перевірки зменшення
позивачем витрат на суму 870071,85 грн.
призвело до заниження отриманого
чистого доходу та як наслідок, до
заниження нарахованого єдиного внеску
в загальній сумі 54381,15 грн., чим порушено
вимоги статті 7 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (із змінами та
доповненнями).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (із змінами та
доповненнями) єдиний внесок
нараховується на суму доходу
(прибутку), отриманого від їх
діяльності, що підлягає обкладенню
податку на доходи фізичних осіб.

Згідно з п. 177.2 ст. 177 ПК України
оподаткуванню податком з доходів
фізичних осіб підлягає чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Відповідно до акта перевірки у зв'язку
з тим, що за результатами господарської
діяльності у 2013 році позивачем не
отримано чистого доходу у розмірі 891051,85
грн., колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
сума єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в розмірі 54 381,15
грн. донарахована безпідставно та, як
наслідок, неправомірно застосовані
фінансові санкції - 2719,06 грн.

Стосовно нарахованого податку на
доходи фізичних осіб в сумі 5062,5 грн. та
фінансових санкцій в сумі 1265,63 грн., які
відповідач нарахував за операціями
проведеними з ФОП ОСОБА_4, слід
зазначити наступне.

Згідно з актом перевірки, позивач під
час виплати доходу фізичній особі
ОСОБА_4 в сумі 33750 грн. за передані в
оренду транспортні засоби, позивач не
утримав не перерахував до бюджету
податку на доходи фізичних осіб, чим
порушив п.п. 168.1.1., 168.1.2. п. 168.1 ст. 168, п. 176.2
ст. 176 ПК України.

Разом з тим, як встановлено судом
першої інстанції, орендна плата за
використання транспортних засобів
виплачувалась на користь фізичної
особи - підприємця ОСОБА_4 про що
свідчать акти наданих послуг від 30.11.2013
року №149 та від 31.12.2013 року №151, складені
зазначеною фізичною особою -
підприємцем.

ОСОБА_4 є приватним підприємцем та з
15.11.2013 року є платником єдиного податку
4 групи зі ставкою 5 %.

Відповідно до п. 165.1.36 п. 165.1 ст. 165 ПК
України до складу загального місячного
(річного) оподатковуваного доходу
платника податків не включається дохід
підприємця, з якого сплачується єдиний
податок відповідно до спрощеної
системи оподатковування.

Згідно з п. 177.9 ст. 177 ПК України
оподаткування доходів, отриманих
фізичною особою - підприємцем, який
обрав іншу систему оподаткування
доходів від провадження господарської
діяльності, здійснюється за правилами,
встановленими ПК України.

Так, відповідно до п. 2 п. 297.1 ст. 297 ПК
України платники єдиного податку
звільняються від обов'язку і
нарахування, сплати і подання
податкової звітності за податком на
доходи фізичних осіб у частині доходів,
утриманих у результаті господарської
діяльності фізичної особи.

Крім того, п. 177.8 ст. 177 ПК України
встановлено, що під час нарахування
виплати фізичній особі - підприємцю
доходу від здійснення нею
підприємницької діяльності, суб'єкт
господарювання та/або самозайнята
особа, які нараховують (виплачують)
такий дохід, не утримують податок на
доходи у джерела виплати, якщо фізичною
особою - підприємцем, яка отримує такий
дохід, надано копію документу, що
підтверджує її державну реєстрацію
відповідно до Закону як суб'єкта
підприємницької діяльності.

З урахуванням наведеного вище,
нарахування позивачу податку на доходи
фізичних осіб, що сплачується
податковим агентом із доходів платника
податків в сумі 5062,50 грн. та
застосуванні з фінансової санкції в
розмірі - 1265,63 грн. по операції
нарахування та перерахування на
користь платника єдиного податку -
ОСОБА_4 орендної плати за транспортні
засоби є безпідставним.

З огляду на викладені обставини,
оскільки в ході судового рогляду судом
не встановлено заниження позивачем
чистого доходу, рішення від 11.07.2014 №
/1969 «Про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником податків
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску», а також вимога про сплату
боргу (недоїмки) від 11.07.2014 № Ф/1968 з
єдиного внеску на суму 54381,15 грн.
прийняті протиправно та підлягають
скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідач,
як суб'єкт владних повноважень, не
надав суду достатніх доказів в
обґрунтування обставин, на яких
ґрунтуються його заперечення.

З урахуванням вище викладеного та
приписів ст. 159 КАС України, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції правильно встановлено
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Доводи, наведені відповідачем в
апеляційній скарзі, викладеного не
спростовують, а тому колегією суддів
відхиляються.

Перевіривши мотивування судового
рішення та доводи апеляційної скарги,
відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод щодо справедливого судового
розгляду, врахувавши ст. 8 КАС України,
відповідно до якої суд застосовує
принцип верховенства права з
урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини,
судова колегія вважає, що суд першої
інстанції дійшов вірного висновку
стосовно задоволення позовних вимог,
через що постанову суду першої
інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 8, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, п. 2, 3, 4, 5, 6, 9 постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України «Про судове рішення в
адміністративній справі» від 20.05.2013
року № 7 колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в Обухівському
районі Головного управління
Міндоходів у Київській області на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 03.10.2014 року
по справі за адміністративним позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до
Державної податкової інспекції в
Обухівському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправним та
скасування податкових
повідомлень-рішень, рішення та вимоги -
залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 03.10.2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, тобто з 02.12.2014 року,
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
В. В. Кузьменко

Судді:
Я.М. Василенко

А. Г. Степанюк

Повний текст ухвали виготовлено 02.12.2014
року.

Головуючий суддя
Кузьменко В. В.

Судді:
Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.