Справа № 826/15526/14
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва, 8, корпус 1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18 листопада 2014 року 16 год. 15
хв. № 826/15526/14

Суддя Окружного адміністративного
суду міста Києва Данилишин В.М.
розглянув у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Криптон-М" до
державної податкової інспекції у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
про скасування рішень відповідача.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду
міста Києва 09 жовтня 2014 року надійшов
позов товариства з обмеженою
відповідальністю "Криптон-М" (далі -
позивач) до державної податкової
інспекції у Святошинському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві (далі - відповідач) про
скасування податкових
повідомлень-рішень відповідача від
03 червня 2014 року № , № , №
та № (далі - оскаржувані
рішення).

В обґрунтування позову представник
позивача зазначив, що оскаржувані
рішення є протиправними та підлягають
скасуванню, оскільки їх прийнято
відповідачем на підставі висновків,
зроблених за результатами перевірки
позивача, які не відповідають
фактичним обставинам.

Ухвалою суду від 14 жовтня 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі, яку
призначено до розгляду у судовому
засіданні.

У ході судового розгляду справи
представник позивача підтримав позов
та просив задовольнити його повністю.

Представник відповідача у судові
засідання не прибув, хоча про дату, час
та місце судового розгляду справи
відповідач повідомлений належним
чином, заява про розгляд справи за
відсутності його представника до суду
не надійшла. Поряд з цим, 14 листопада 2014
року до суду через канцелярію від
представника відповідача надійшли
письмові заперечення проти позову
разом із доказами на їх обґрунтування,
які судом долучено до матеріалів
справи для врахування при прийнятті у
справі судового рішення по суті.

Враховуючи викладене та зважаючи на
достатність наявних у матеріалах
справи доказів для розгляду та
вирішення справи по суті, у судовому
засіданні 27 жовтня 2014 року судом,
згідно з ч.ч. 4, 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), прийнято рішення
про подальший розгляд та вирішення
справи у порядку письмового
провадження, про що відповідача
повідомлено письмово.

Оцінивши належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у матеріалах справи доказів у
їх сукупності, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем у період із 11 березня по 15
травня 2014 року проведено перевірку
позивача, за результатами якої 15 травня
2014 року складено акт № 224/26-57-22-04-10/30785395
документальної планової перевірки
позивача з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01 січня 2010 року по 31 грудня 2013 року,
валютного та іншого законодавства за
період з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2013
року (далі - акт перевірки), відповідно
до висновків якого, позивачем:

- занижено податок на прибуток в
періоді, що перевірявся, на загальну
суму 4518560,00 грн., у тому числі по
періодах: 1 півріччя 2012 року - 4473,00 грн. (у
т.ч. 2 квартал 2012 року - 4473,00 грн.), 3
квартали 2012 року - 4283570,00 грн. (у т.ч. 3
квартал 2012 року - 4279097,00 грн.), 2012 рік -
4518560,00 грн. (в т.ч. 4 квартал 2012 року - 234990,00
грн.), чим порушено п. 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1 ст.
134, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України (далі - ПК
України);

- занижено податок на додану вартість
(далі - ПДВ), що підлягає сплаті до
бюджету на загальну суму 79089,00 грн., у
тому числі за: березень 2012 року на суму
893,00 грн., серпень 2012 року на суму 78196,00
грн.; завищено залишок від'ємного
значення, який після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту (рядок 24) на
загальну суму 223800,00 грн., у тому числі за
грудень 2012 року на суму 274186,00 грн. та
завищено суму ПДВ, що підлягала
бюджетному відшкодуванню (рядок 23.2) на
загальну суму 274186,00 грн., у тому числі за
серпень 2012 року на суму 274186,00 грн., чим
порушено п.п. 198.3, 198.6 ст. 198, п.п. 201.4, 201.6,
201.10 ст. 201 ПК України;

- занижено зобов'язання по податку на
доходи фізичних осіб у сумі 5104,46 грн.,
чим порушено ст.ст. 109, 110, пп.168.1.1 п. 168.1
ст. 168, ст.ст. 171, 177 ПК України.

На підставі акту перевірки, 03 червня 2014
року відповідачем прийнято
оскаржувані рішення:

- № , яким позивачу зменшено суму
бюджетного відшкодування (у тому числі
заявленого в рахунок зменшення
податкових зобов'язань наступних
періодів) з ПДВ у розмірі 274186,00 грн. та
нараховано штрафні (фінансові) санкції
(штраф) у розмірі 137093,00 грн.;

- № , яким позивачу зменшено
розмір від'ємного значення суми ПДВ у
розмірі 205800,00 грн.;

- № , яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі
79089,00 грн. за основним платежем та у
розмірі 39544,50 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами);

- № , яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток у розмірі 4499660,00 грн. за
основним платежем та у розмірі 1124915,00
грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами).

За результатами розгляду скарг
позивача в адміністративному
(досудовому) порядку, оскаржувані
рішення залишені без змін.

Суд не погоджується з доводами
представників позивача щодо наявності
підстав для задоволення позову,
виходячи з оцінки наявних у матеріалах
справи доказів, а також аналізу
наступних положень та обставин.

Так, згідно з пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п.
75.1 ст. 75, п.п. 77.1, 77.4 ст. 77, п. 82.1 ст. 82 ПК
України (у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин),
органи державної податкової служби
мають право проводити перевірки
платників податків (крім Національного
банку України) в порядку, встановленому
цим Кодексом.

Документальною перевіркою вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Документальна планова перевірка
проводиться відповідно до
плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою
вважається перевірка, яка проводиться
за місцезнаходженням платника
податків чи місцем розташування
об'єкта права власності, стосовно якого
проводиться така перевірка.

Документальна планова перевірка
повинна бути передбачена у
плані-графіку проведення планових
документальних перевірок.

Про проведення документальної
планової перевірки керівником органу
державної податкової служби
приймається рішення, яке оформлюється
наказом.

Право на проведення документальної
планової перевірки платника податків
надається лише у випадку, коли йому не
пізніше ніж за 10 календарних днів до
дня проведення зазначеної перевірки
вручено під розписку або надіслано
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення копію наказу про
проведення документальної планової
перевірки та письмове повідомлення із
зазначенням дати початку проведення
такої перевірки.

Тривалість перевірок, визначених у ст.
77 цього Кодексу, не повинна
перевищувати 30 робочих днів для
великих платників податків, щодо
суб'єктів малого підприємництва - 10
робочих днів, інших платників податків
- 20 робочих днів.

Продовження строків проведення
перевірок, визначених у ст. 77 цього
Кодексу, можливе за рішенням керівника
контролюючого органу не більш як на 15
робочих днів для великих платників
податків, щодо суб'єктів малого
підприємництва - не більш як на 5
робочих днів, інших платників податків
- не більш як на 10 робочих днів.

У ході розгляду справи судом з'ясовано,
що позивач про проведення перевірки
повідомлений шляхом направлення йому 28
лютого 2014 року рекомендованим листом
із повідомленням про вручення копії
наказу від 28 лютого 2014 року № 361 та
письмового повідомлення від 28 лютого
2014 року № 32/26-57-22-05-23.

Стосовно прийняття відповідачем
оскаржуваних рішень суд зазначає
наступне.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що
висновки відповідача про заниження
позивачем ПДВ та податку на прибуток
ґрунтуються на виявленому у ході
перевірки факті відсутності реального
здійснення господарських операцій між
позивачем та його контрагентами.

Зокрема, у ході перевірки відповідачем
виявлено, що позивач у перевіряємому
періоді мав фінансово-господарські
взаємовідносини із товариством з
обмеженою відповідальністю "Оптімум
Трейд", товариством з обмеженою
відповідальністю "Техно-Торг",
товариством з обмеженою
відповідальністю "ТК Комп'ютерні
технології", товариством з обмеженою
відповідальністю "Мюрт", приватним
акціонерним товариством "Альтрон",
українсько-канадським спільним
підприємством у формі товариства з
обмеженою відповідальністю "Мікро-Код"
(далі - скорочені назви
організаційно-правових форм).

На підставі складених у результаті
таких взаємовідносин документів,
позивачем сформовано валові витрати,
податковий кредит та задекларовано
суму бюджетного відшкодування.

У ході перевірки відповідачем взято до
уваги результати перевірок та заходів,
направлених на проведення зустрічних
звірок контрагентів позивача.

Зокрема, перевірками та зустрічними
звірками ТОВ "Оптімум Трейд", ТОВ
"Техно-Торг", ТОВ "ТК Комп'ютерні
технології", ТОВ "Мюрт", ПрАТ "Альтрон",
СП ТОВ "Мікро-Код" виявлено, що вказані
товариства мають ознаки "фіктивності".

Згідно зі ст. 55-1 Господарського кодексу
України, ознаки фіктивності, що дають
підстави для звернення до суду про
припинення юридичної особи або
припинення діяльності фізичною особою
- підприємцем, в тому числі визнання
реєстраційних документів недійсними:
зареєстровано (перереєстровано) на
недійсні (втрачені, загублені) та
підроблені документи; не зареєстровано
у державних органах, якщо обов'язок
реєстрації передбачено
законодавством; зареєстровано
(перереєстровано) у органах державної
реєстрації фізичними особами з
подальшою передачею (оформленням) у
володіння чи управління підставним
(неіснуючим), померлим, безвісти
зниклим особам або таким особам, що не
мали наміру провадити
фінансово-господарську діяльність або
реалізовувати повноваження;
зареєстровано (перереєстровано) та
проваджено фінансово-господарську
діяльність без відома та згоди його
засновників та призначених у законному
порядку керівників.

У постанові Верховного Суду України
від 01 вересня 2009 року № 21-1258во09
зазначено, що необхідно приймати до
уваги факт наявності
фінансово-господарських зв'язків з
підприємствами, діяльність яких має
ознаки "фіктивності".

Стосовно ТОВ "Оптімум Трейд", ТОВ
"Техно-Торг", ТОВ "ТК Комп'ютерні
технології", ТОВ "Мюрт", ПрАТ "Альтрон",
СП ТОВ "Мікро-Код" виявлено відсутність
необхідних умов для досягнення
результатів господарської діяльності
в силу відсутності управлінського або
технічного персоналу, оборотних
коштів, виробничих активів, складських
приміщень, транспортних засобів при
значних обсягах реалізації товарів
(робіт, послуг), відсутність
перелічених суб'єктів господарювання
та їх посадових осіб за податковою
адресою.

Не виявлено фактів передачі товарів
(робіт, послуг) ТОВ "Оптімум Трейд", ТОВ
"Техно-Торг", ТОВ "ТК Комп'ютерні
технології", ТОВ "Мюрт", ПрАТ "Альтрон",
СП ТОВ "Мікро-Код"
контрагентам-покупцям у зв'язку з
відсутністю (не наданням до перевірок,
звірок) договорів про господарську
діяльність, актів приймання-передачі
товарів, довіреностей, документів, що
засвідчують транспортування,
зберігання товарів, а також інших
первинних документів.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України, для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом 1
цього пункту.

Згідно зі ст. 1, ч. 3 ст. 8, ч. 1 ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні",
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідальність за організацію
бухгалтерського обліку та
забезпечення фіксування фактів
здійснення всіх господарських
операцій у первинних документах,
збереження оброблених документів,
регістрів і звітності протягом
встановленого терміну, але не менше
трьох років, несе власник (власники) або
уповноважений орган (посадова особа),
який здійснює керівництво
підприємством відповідно до
законодавства та установчих
документів.

Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Тобто, з вище викладених норм
вбачається, що будь-які документи мають
силу первинних документів тільки за
умови фактичного здійснення
господарської операції.

Як зазначено в інформаційному листі
Вищого адміністративного суд України
від 02 червня 2011 року (06 травня 2011
року) № 742/11/13-11, якщо фактичного
здійснення господарської операції не
було, відповідні документи не можуть
вважатись первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

Для підтвердження даних податкового
обліку можуть братись до уваги лише ті
первинні документи, які складені у разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", господарська
операція - дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Тобто, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Згідно з п.п. 14.1.27, 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 138.2
ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п.п. 198.3, 198.6 ст.
198 ПК України, витрати - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу) та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу)
чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього
Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

При цьому, як зазначено в
інформаційному листі Вищого
адміністративного суду України від 02
червня 2011 року (06 травня 2011 року) №
742/11/13-11, за відсутності факту придбання
товарів (послуг) або у разі, якщо
придбані товари (послуги) не призначені
для використання у господарській
діяльності платника податків,
відповідні суми не можуть включатись
до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту навіть за
наявності формально складених, але
недостовірних документів або сплати
грошових коштів.

Аналогічна позиція міститься в
інформаційному листі Вищого
адміністративного суду України від 01
листопада 2011 року № 1936/11/13-11.

У матеріалах справи наявні копії
документів, наданих представниками
позивача як докази реальності
господарських операцій між позивачем
та його контрагентами, а саме по
відносинах із:

- ТОВ "Оптімум Трейд": договору поставки
від 02 липня 2012 року № 219 МКЗ з додатком;
актів здачі-приймання робіт (наданих
послуг); видаткових та податкових
накладних;

- ТОВ "Техно-Торг": рахунків-фактур,
видаткових та податкових накладних;

- ТОВ "ТК Комп'ютерні технології":
рахунка-фактури, видаткової та
податкової накладної;

- ТОВ "Мюрт": рахунка-фактури, видаткової
та податкової накладної;

- СП ТОВ "Мікро-Код": договору поставки
від 07 березня 2012 року № 070312 з додатками,
додаткових угод з додатками від 16
жовтня 2012 року № 1 та 15 листопада 2012
року № 2 до зазначеного договору;
видаткової та податкової накладних;

Також у матеріалах справи містяться
копії документів, укладених між
позивачем та його замовником, які, за
переконанням представників позивача,
підтверджують факт необхідності
укладення правочинів із ТОВ "Оптімум
Трейд", ТОВ "Техно-Торг", ТОВ "ТК
Комп'ютерні технології", ТОВ "Мюрт", ПрАТ
"Альтрон", СП ТОВ "Мікро-Код" з метою
виконання своїх зобов'язань перед
замовником.

Перелічені документи, за переконанням
представників позивача, підтверджують
фактичне виконання позивачем та його
контрагентами господарських операцій.

Однак, суд не погоджується з викладеною
позицією та зазначає, що суду не надано
інших письмових доказів, зокрема,
укладених між позивачем та ТОВ "Оптімум
Трейд", ТОВ "Техно-Торг", ТОВ "ТК
Комп'ютерні технології", ТОВ "Мюрт", СП
ТОВ "Мікро-Код" договорів по усіх
взаємовідносинах, актів
приймання-передачі товару у повній
мірі, документів, що засвідчують
транспортування, зберігання товарів, а
також інших первинних документів,
оцінивши які, суд міг би прийти до
висновку про реальність здійснення
господарських операцій між позивачем
та його контрагентами.

Крім того, позивачем не надано суду
жодних первинних документів по
взаємовідносинах із ПрАТ "Альтрон".

До того ж, виявлений у ході перевірок та
зустрічних звірок контрагентів факт
наявності у них ознак "фіктивності"
викликає у суду сумнів щодо
добросовісності складання та
достовірності наданих представниками
позивача документів.

Поряд з цим, із матеріалів справи
вбачається, що у ході перевірки
відповідачем використано висновок
спеціаліста науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру
при Головному управлінні МВС України в
Київській області від 10 жовтня 2012 року
№ 539, у рамках якого проведено
почеркознавче дослідження та виявлено,
що підписи від імені ОСОБА_1, зокрема, у
договорі поставки від 02 липня 2012 року №
219 МКЗ та у складених у липні 2012 року за
результатами виконання його умов актах
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
видаткових та податкових накладних
виконані не ним, а іншою особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6
ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі,
без поважних причин не надасть докази
на пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається, суд
вирішує справу на основі наявних
доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище
викладених норм та обставин суд
прийшов до висновку, що позов
товариства з обмеженою
відповідальністю "Криптон-М" до
державної податкової інспекції у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
про скасування рішень відповідача є
безпідставним, необґрунтованим та
таким, що не підлягає задоволенню
повністю.

Згідно з ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони - суб'єкта владних повноважень,
суд присуджує з іншої сторони всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати, пов'язані
із залученням свідків та проведенням
судових експертиз. У зв'язку з
ухваленням судового рішення на користь
суб'єкта владних повноважень та
відсутністю з його сторони судових
витрат, пов'язаних із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз, судові витрати стягненню з
позивача не підлягають.

При цьому, відповідно до пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4
Закону України "Про судовий збір", за
подання до адміністративного суду
адміністративного позову майнового
характеру, справляється судовий збір у
розмірі 2 відсотків розміру майнових
вимог, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Згідно зі ст. 8 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2014 рік" з 01
січня 2014 року установлено мінімальну
заробітну плату у розмірі 1218,00 грн.

Поряд з цим, відповідно до ч. 3 ст. 4
Закону України "Про судовий збір", під
час подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні
позову товариства з обмеженою
відповідальністю "Криптон-М".

2. Стягнути із товариства з обмеженою
відповідальністю "Криптон-М" (код за
5) решту судового збору у
розмірі 4384,80 грн. (Чотири тисячі триста
вісімдесят чотири гривні вісімдесят
копійок) на рахунок Окружного
адміністративного суду міста Києва за
наступними платіжними реквізитами:
отримувач коштів - УДКСУ у Печерському
районі міста Києва, код отримувача (код
за ЄДРПОУ) 38004897, банк отримувача - ГУ
ДКСУ у місті Києві, код банку
отримувача (МФО) 820019, рахунок
отримувача 4007, код класифікації
доходів бюджету 22030001.

Копії постанови направити (вручити)
сторонам (їх уповноваженим
представникам) у порядку та строки,
встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України,
постанова може бути оскаржена шляхом
подання до Київського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд міста Києва
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
В.М. Данилишин