Справа № К/9991/1450/12-С
Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2014 року м. Київ
К/9991/1450/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:
Чумаченко Т.А., Смоковича М.І.,
Сороки М.О., розглянувши в порядку
письмового провадження касаційну
скаргу Контрольно-ревізійного
управління в Сумській області на
постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 12 травня 2011
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 23 листопада 2011 року у справі за
позовом Контрольно-ревізійного
управління в Сумській області до
Головного управління агропромислового
розвитку Сумської обласної державної
адміністрації, третя особа:
сільськогосподарський обслуговуючий
кооператив «Лебединський», про
зобов'язання вчинити дії, -в с т а н о в и
л а:Контрольно-ревізійне управління в
Сумській області звернулось до суду з
позовом до Головного управління
агропромислового розвитку Сумської
обласної державної адміністрації,
третя особа: сільськогосподарський
обслуговуючий кооператив
«Лебединський», про зобов'язання
вчинити дії.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 12 травня 2011
року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 23 листопада
2011 року постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 12 травня 2011
року залишено без змін.

Не погоджуючись з постановленими у
справі рішеннями судів першої та
апеляційної інстанцій,
Контрольно-ревізійне управління в
Сумській області звернулось до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій посилається
на неправильне застосування судами
норм матеріального і процесуального
права, просить рішення судів
попередніх інстанцій скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити.

У зв'язку з відсутністю клопотань усіх
осіб, які беруть участь у справі, про
розгляд справи за їх участю, відповідно
до пункту 1 частини 1 статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд касаційної скарги проводиться
в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді щодо
обставин, необхідних для ухвалення
рішення судом касаційної інстанції,
перевіривши доводи касаційної скарги,
правильність правової оцінки обставин
у справі та застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню за
таких підстав.

Судами встановлено, що посадовими
особами Контрольно-ревізійного
управління в Сумській області
проведено планову ревізію окремих
питань фінансово-господарської
діяльності Головного управління
агропромислового розвитку Сумської
обласної державної адміністрації за
період з 01 січня 2009 року по 30 квітня 2010
року та складено акт

від 19 липня 2010 року, в якому викладені
виявлені ревізією порушення, зокрема:
придбана для сільськогосподарського
обслуговуючого кооперативу
«Лебединський» з частковою оплатою
коштами Стабілізаційного фонду для
підтримки сільськогосподарських
обслуговуючих кооперативів в порядку
державної фінансової підтримки
автоцистерна для харчових рідин
(молока) фактично використовується
сільськогосподарським обслуговуючим
кооперативом «Слобожанський».

За результатами проведеної ревізії
позивачем винесено вимогу від 10 серпня
2010 року №07-14/4938, відповідно до пункту 2
якої зобов'язано відповідача провести
претензійно-позовну роботу щодо
повернення коштів в сумі 126 976 грн. 50 коп.
сільськогосподарським кооперативом
«Лебединський» з подальшим їх
перерахуванням до державного бюджету
шляхом ініціювання перед головою СОК
«Лебединський» відповідних
претензійних вимог на зазначену суму, а
також забезпечити повернення коштів,
спрямованих на фінансову підтримку СОК
«Лебединський», до Державного бюджету.

З метою забезпечення виконання
вищезазначеного пункту вимоги позивач
звернувся до суду з цим позовом.

Положеннями статті 19 Конституції
України визначено, що органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до статті 2 Закону України
«Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
головним завданням державної
контрольно-ревізійної служби є
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності в міністерствах та інших
органах виконавчої влади, в державних
фондах, у бюджетних установах і у
суб'єктів господарювання державного
сектору економіки, а також на
підприємствах і в організаціях, які
отримують (отримували в періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів та державних фондів або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), виконанням
місцевих бюджетів, розроблення
пропозицій щодо усунення виявлених
недоліків і порушень та запобігання їм
у подальшому.

Державний фінансовий контроль
реалізується державною
контрольно-ревізійною службою через
проведення державного фінансового
аудита, перевірки державних закупівель
та інспектування.

Згідно з пунктом 7 статті 10 Закону
України «Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні» Головному
контрольно-ревізійному управлінню
України, контрольно-ревізійним
управлінням в Республіці Крим,
областях, містах Києві і Севастополі,
контрольно-ревізійним підрозділам
(відділам, групам) у районах, містах і
районах у містах надається право
пред'являти керівникам та іншим
службовим особам підконтрольних
установ, що ревізуються, вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства з питань збереження і
використання державної власності та
фінансів, вилучати в судовому порядку
до бюджету виявлені ревізіями
приховані і занижені валютні та інші
платежі, ставити перед відповідними
органами питання про припинення
бюджетного фінансування і
кредитування, якщо отримані
підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства.

Пунктом 10 статті 10 Закону України «Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні»
Головному контрольно-ревізійному
управлінню України,
контрольно-ревізійним управлінням в
Республіці Крим, областях, містах Києві
і Севастополі, контрольно-ревізійним
підрозділам (відділам, групам) у
районах, містах і районах у містах
також надається право звертатися до
суду в інтересах держави, якщо
підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства з питань збереження і
використання активів.

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону
України «Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні» законні вимоги службових осіб
державної контрольно-ревізійної
служби є обов'язковими для виконання
службовими особами об'єктів, що
ревізуються.

Отже, позивачу надана можливість
здійснювати контроль за використанням
коштів державного і місцевого бюджетів
та у разі виявлення порушень
законодавства пред'являти обов'язкові
до виконання вимоги щодо усунення
таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих
державі чи об'єкту контролю, орган
державного фінансового контролю має
право визначати їх розмір згідно з
методикою, затвердженою Кабінетом
Міністрів України, та звернутися до
суду в інтересах держави, якщо
підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового
контролю спрямована на корегування
роботи підконтрольної організації та
приведення її у відповідність із
вимогами законодавства, і у цій частині
вона є обов'язковою до виконання. Що
стосується відшкодування виявлених
збитків, завданих державі чи об'єкту
контролю, то про їх наявність може бути
зазначено у вимозі, але вони не можуть
бути примусово стягнуті шляхом вимоги.
Такі збитки відшкодовуються у
добровільному порядку або шляхом
звернення до суду з відповідним
позовом.

Виходячи з наведеного, у органу
державного фінансового контролю
наявне право заявляти вимогу про
усунення порушень, виявлених у ході
перевірки підконтрольних установ, яка
обов'язкова до виконання лише в частині
усунення допущених порушень
законодавства, і за допомогою якої
неможливо примусово стягнути виявлені
в ході перевірки збитки.

При цьому в порядку адміністративного
судочинства може бути оскаржене лише
таке рішення, яке породжує
безпосередньо права чи обов'язки для
позивача.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем пред'явлена вимога, яка
вказує на виявлені збитки, їхній розмір
та необхідність їх стягнення.

Оскільки збитки стягуються у судовому
порядку за позовом органу державного
фінансового контролю, правильність їх
обчислення та можливість повернення
майна перевіряє суд, який розглядає цей
позов, а не шляхом подання
адміністративного позову органу
державного фінансового контролю про
зобов'язання виконати вимогу.

Такий висновок відповідає правовій
позиції, висловленій Верховним Судом
України у постанові від 28 жовтня 2014
року №21-426а14, яка згідно зі статтею 244-2
Кодексу адміністративного судочинства
України, є обов'язковою для всіх
суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правові акти, що містять
зазначені норми права, та для всіх
судів України.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій про відмову у
задоволенні позову, однак з підстав,
викладених вище.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Постановлені у справі рішення судів є
законними і обґрунтованими, а тому
підстави для їх зміни чи скасування
відсутні.

Керуючись статтями 220, 222, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу
Контрольно-ревізійного управління в
Сумській області залишити без
задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 12 травня 2011
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 23 листопада 2011 року у справі за
позовом Контрольно-ревізійного
управління в Сумській області до
Головного управління агропромислового
розвитку Сумської обласної державної
адміністрації, третя особа:
сільськогосподарський обслуговуючий
кооператив «Лебединський», про
зобов'язання вчинити дії - залишити без
зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає, але може
бути переглянута Верховним Судом

України з підстав, у строки та в
порядку, передбачених статтями 237 - 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: