Справа № 826/20665/13-а
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2014 року м. Київ
К/800/43672/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: суддів:
Стрелець Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів

на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
27 січня 2014 року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 23 липня 2014
року

у справі № 826/20665/13-а

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Софіт-люкс"

до 1) Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів,

2) Головного управління Державної
казначейської служби України в м. Києві

про визнання протиправним
та скасування рішення про коригування
митної вартості,

стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю "Софіт-люкс"(далі по
тексту ТОВ "Софіт-люкс") звернулось до
суду з позовом до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
(далі по тексту Київська регіональна
митниця),Головного управління
Державної казначейської служби
України в м. Києві,яким просило
скасувати рішення про коригування
митної вартості товару від 03.10.2013р.
№100250000/2013/600811/2, визнати протиправними
дії по прийняттю рішення та стягнути з
Державного бюджету України надміру
сплачених обов'язкових платежів.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
27 січня 2014 року у справі №826/20665/13-а,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 23 липня 2014 року у зазначеній справі,
позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано
рішення Київської регіональної
митниці про коригування митної
вартості товару від 03.10.2013р. №
100250000/2013/600811/2.В іншій частині позовних
вимог відмовлено.

Обґрунтовуючи свою правову позицію,
окружний та апеляційний
адміністративні суди виходили з
доведеності позивачем своїх вимог,
оскільки Київська регіональна митниця,
відмовляючи ТОВ "Софіт-люкс" в митному
оформленні товару та коригуючи його
митну вартість оскарженим рішенням,
діяла з порушенням вимог
законодавства.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, Київська
регіональна митниця звернулась до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального права, просить
вищезазначені судові рішення
скасувати та прийняти нове, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

ТОВ "Софіт-люкс" подало до Вищого
адміністративного суду України
заперечення на касаційну скаргу, в
якому наголошувало на відповідності
судових рішень обставинам справи та
вимогам законодавства України, просить
залишити касаційну скаргу без
задоволення, судові рішення - без змін.

Справу розглянуто в попередньому
судовому засіданні з врахуванням
повноважень суду, встановлених
частиною 3 статті 220-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши і обговоривши доводи
касаційної скаргита заперечень на неї,
перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права і наданої ними
правової оцінки обставин у справі,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій в межах
касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що TOB «Софіт-Люкс»
(Покупець) укладено
зовнішньоекономічний контракт від
02.04.2012 р. з компанією «ZHEJIANG FIRSD GROUP CO., LTD»,
КНР (Продавець) на купівлю товару -
світильники побутові електричні, які
підвішуються або закріплюються на
стелі, з комбінованих матеріалів
призначені для використання з
газорозрядними лампами», торговельна
марка MAGNUM, виробник NINGBO JIANGBEI ELEX IMP &
EXP.CO.LTD, країна виробництва Китай
(CN).Поставка товару відбувалася на
комерційних умовах поставки FOB Ningbo
(відповідно до правил «Інкотермс 2000»).

Митна вартість товару заявлена
позивачем за ціною договору (вартість
операції)відповідно до статті 58
Митного кодексу України.

Для обґрунтування митної вартості
товару позивачем подано Митниці, із
врахуванням витребуваних митним
органом під час консультації, наступні
документи: контракт від 02.04.2012р;
додаткова угода № 1 від 18.02.2013 року до
контракту № SМАІ6 від 02.04.2012р; додаткова
угода № 2 від 19.07.2013 року до контракту №
SМА16 від 02.04.2012р; інвойс № 2013Р03А71 від
21.08.2013р; пакувальний лист до інвойсу;
коносамент від 27.08.2013р; СМR № 1616 від
02.10.2013р; договір про
транспортно-експедиційні послуги
N008/01/2013 від 08.01.2013р; додаткова угода № 1
від 20.05.2013 року до договору про
транспортно-експедиційні послуги
№08/01/2103 від 08.01.2013р; інвойс за
транспортно-експедиційні послуги НК0981
від 06.09.2013р; довідка про транспортні
витрати від 27.09.2013р; сертифікат
походження ССРІТ 130139778 від 30.08.2013р;
експортна декларація; висновок про
якісні та вартісні характеристики
товарів підготовлений спеціалізованою
експертною організацією № В- 4962/1 від
12.09.2013р; додатки до висновку про якісні
та вартісні характеристики товарів
підготовлений спеціалізованою
експертною організацією № В-4962/1 від
12.09.2013р; прайс-лист виробника від 10.06.2013
року; прайс-лист постачальника від
30.07.2013р; калькуляція виробника;
сторінка каталогу; витяг з
бухгалтерської документації від
03.10.2013р.

Митним органом винесено рішення про
коригування митної вартості товару від
03.10.2013 р.№100250000/2013/600811/2.

Митна вартість визначена митним
органом за резервним методом.

Переглядаючи судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій, з
урахуванням доводів касаційної скарги,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
виходить з наступного.

Згідно статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

На виконання частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судами попередніх інстанцій
досліджені оскаржені позивачем
рішення Митниці, їм надано юридичну
оцінку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 52
Митного кодексу України, що заявлення
митної вартості товарів здійснюється
декларантом або уповноваженою ним
особою під час декларування товарів у
порядку, встановленому розділом VIII
цього Кодексу та цією главою. Декларант
або уповноважена ним особа, які
заявляють митну вартість товару,
зобов'язані: 1) заявляти митну вартість,
визначену ними самостійно, у тому числі
за результатами консультацій з митним
органом;заявляти митну вартість,
визначену ними самостійно, у тому числі
за результатами консультацій з митним
органом, або скориговану за
результатами контролю, здійсненого
митним органом; 2) подавати митному
органу достовірні відомості про
визначення митної вартості, які
повинні базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню; 3) нести всі
додаткові витрати, пов'язані з
коригуванням митної вартості або
наданням митному органу додаткової
інформації.

За нормою частин 1, 2 статті 53 Митного
кодексу України встановлено, що у
випадках, передбачених цим Кодексом,
одночасно з митною декларацією
декларант подає митному органу
документи, що підтверджують заявлену
митну вартість товарів і обраний метод
її визначення. Документами, які
підтверджують митну вартість товарів,
зокрема, є: декларація митної вартості
та документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару.

Відповідно до частини першої статті 57
Митного кодексу України, визначення
митної вартості товарів, які ввозяться
в Україну відповідно до митного режиму
імпорту, здійснюється за такими
методами: 1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2)
другорядні: а) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; б) за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів; в) на основі віднімання
вартості; г) на основі додавання
вартості (обчислена вартість); ґ)
резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

При цьому, кожний наступний метод
застосовується лише у разі, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу відповідно до норм
цього Кодексу.

Методом визначення митної вартості за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операцій) закріплено в статті 58 Митного
кодексу України.

Відповідно до частини 4 статті 58
Митного кодексу України, митною
вартістю товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за товари, якщо вони продаються на
експорт в Україну, скоригована в разі
потреби з урахуванням положень частини
10 цієї статті.

Відповідно до частини 3 статті 53
Митного кодексу України, передбачено,
що у разі якщо документи, зазначені у
частині 2 цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
додаткові документи.

Судами встановлено, що позивачем
надано відповідачу для митного
оформлення імпортованого товару
необхідні основні документи, що до
дотримання позивачем вимог статті 53
Кодексу та надання відповідачу для
митного оформлення імпортованого
товару відповідних документів, які
ідентифікують оцінюваний товар, не
містять розбіжностей та містять дані,
що піддаються обчисленню,
підтверджують ціну товарів.

З матеріалів справи вбачається, що при
розгляді справи представник
відповідача не спростував перед судами
контрактну ціну оцінюваних товарів,
об'єктивну можливість і спроможність
митного органу визначити на підставі
наданих позивачем документів
зазначену ціну товарів, а також рівень
митної вартості товарів за ціною
договору за правилами, визначеними у
статті 58 Митного кодексу України.

Таким чином, нижчий рівень митної
вартості імпортованого позивачем
товару від рівня митної вартості
іншого митного оформлення, не може
розцінюватися як заниження позивачем
митної вартості, не є перешкодою для
застосування першого методу
визначення митної вартості товару, і не
може бути достатньою підставою для
відмови у здійсненні митного
оформлення товару за першим методом.

Згідно частини 5 статті 53 Митного
кодексу України, забороняється
вимагати від декларанта або
уповноваженої ним особи будь-які інші
документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

Повноваження митниці щодо
витребування додаткових документів
для перевірки правильності визначення
митної вартості товару можуть бути
реалізовані за наявності
обґрунтованих підстав для сумніву в
правильності митної оцінки товару.

Разом з тим, судова колегія звертає
увагу, що ненадання декларантом
запитуваних митним органом документів,
за відсутності обґрунтування
неможливості визначення митної
вартості товару за першим методом, не є
достатнім для висновку про наявність
підстав для застосування митним
органом іншого методу визначення
митної вартості.

Зазначена правова позиція висловлена в
постановах Верховного Суду України від
29.05.2012р., 17.06.2014р.

Таким чином, зроблені відповідачем у
гр. 33 оскаржуваної митної декларації
записи не свідчать про дійсну
наявність розбіжностей і не доводять
наявність визначених частиною 3 статті
53, частиною 6 статті 54, частиною 1 статті
55 Митного кодексу України та всупереч
правилам, визначеним статті 58 цього
Кодексу.

Із матеріалів справи та змісту
касаційної скарги не вбачається
неправильне застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального права.

Згідно частини 3 статті 220-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Враховуючи викладене, судова колегія
Вищого адміністративного суду України
вважає, що доводи касаційної скарги не
спростовують висновків, викладених в
оскаржуваних судових рішеннях, вони
ґрунтуються на вимогах норм
матеріального та процесуального
законодавства, підстав для їх
скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів -
відхилити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 27 січня 2014 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 23 липня 2014
року у справі № 826/20665/13-а - залишити без
змін.

Ухвала може бути переглянута Верховним
Судом України з підстав, у строки та у
порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді