Справа № 2а-1012/10/0370
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2014 року м. Київ
К/9991/73042/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого
Степашка О.І.

суддів:
Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_2

на постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 18.05.2010

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 10.10.2012

у справі № 2а-1012/10/0370

за позовом Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_2

до Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Державної
податкової служби

про визнання нечинним та
скасування рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт підприємницької діяльності -
фізична особа ОСОБА_2 (далі по тексту -
позивач, СПД-ФО ОСОБА_2.) звернувся до
суду з позовом до Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Державної податкової служби (далі по
тексту - відповідач, Луцька ОДПІ) про
визнання нечинним та скасування
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій № від 18.09.2009 в
розмірі 2000,00 грн.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 18.05.2010, яка
залишена без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 10.10.2012, у задоволенні позову
відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій і прийняти
рішення, яким направити справу на новий
розгляд, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що працівниками ДПА у
Волинській області проведено планову
перевірку позивача з питань дотримання
суб'єктом господарювання порядку
проведення розрахунків за товари
(послуги), вимог з регулювання обігу
готівки, наявності торгових патентів і
ліцензій, за результатами якої
зафіксовано порушення позивачем у
місці проведення торгівельної
діяльності, зокрема, вимог п. п. 1, 2 ст. 3
Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» (далі по тексту - Закон №265/95-ВР),
а саме: невидача розрахункового
документа встановленої форми
(розрахункової квитанції), проведення
розрахункової операції на повну суму
покупки без застосування КОРО та РК.

На підставі вказаного відповідачем
прийнято спірне рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суди попередніх інстанцій
виходили з наступних обставин, з чим
погоджується суд касаційної інстанції.

В силу вимог п. п. 1, 2 ст. 3 Закону №265/95-ВР
суб'єкти підприємницької діяльності,
які здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані
проводити розрахункові операції на
повну суму покупки (надання послуги)
через зареєстровані, опломбовані у
встановленому порядку та переведені у
фіскальний режим роботи реєстратори
розрахункових операцій з
роздрукуванням відповідних
розрахункових документів, що
підтверджують виконання розрахункових
операцій, або у випадках, передбачених
цим Законом, із застосуванням
зареєстрованих у встановленому
порядку розрахункових книжок;
видавати особі, яка отримує або
повертає товар, отримує послугу або
відмовляється від неї, розрахунковий
документ встановленої форми на повну
суму проведеної операції.

Пунктом 6 ст. 9 Закону №265/95-ВР
передбачено, що реєстратори
розрахункових операцій та
розрахункові книжки не застосовуються
при продажу товарів (наданні послуг)
суб'єктами підприємницької діяльності
- фізичними особами, оподаткування
доходів яких здійснюється відповідно
до законодавства з питань
оподаткування суб'єктів малого
підприємництва (в тому числі шляхом
отримання свідоцтва про сплату єдиного
податку), якщо такі суб'єкти не
здійснюють продаж підакцизних товарів
(крім пива на розлив), за умови ведення
такими особами книг обліку доходів і
витрат у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України за
поданням державного органу,
уповноваженого провадити державну
регуляторну політику.

На час виникнення спірних
правовідносин порядок застосування
спрощеної системи обліку та звітності
регулювався Указом Президента України
від 03.07.1998 №727/98 «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємства».

Пункт 7 зазначеного Указу містить
заборону на торгівлю платниками
єдиного податку - фізичними особами,
всіма пально-мастильними матеріалами
(включаючи як підакцизні, так і не
підакцизні).

Отже, спрощений режим оподаткування,
передбачений названим Указом, не
поширюється на діяльність з торгівлі
відповідними товарами.

На підставі цього суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку, що позивач, незважаючи на
перебування на спрощеній системі
оподаткування, обліку та звітності, з
огляду на встановлений факт здійснення
торгівлі розчинником «Уайт-Спіріт»,
який належить до підакцизної групи
товарів (згідно з описом товарів за
Гармонізованою системою опису та
кодування товарів належить до бензинів
спеціальних (код товару 2710 00 210),
зобов'язаний здійснювати розрахункові
операції із застосуванням РРО.

Наведене, в свою чергу, обумовлює і
правильність висновку судів про
правомірність притягнення СПД-ФО
ОСОБА_2 до відповідальності у вигляді
штрафних санкцій, застосованих на
підставі п. 1 ст. 17 Закону №265/95-ВР.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суди дійшли обґрунтованого
висновку щодо відсутності підстав для
задоволення позову.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судами попередніх
інстанцій належним чином з'ясовані
обставини справи та надано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів попередніх
інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_2 відхилити.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 18.05.2010 та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 10.10.2012
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович (підпис)М.О.
Федоров