Справа № 809/1975/13-а
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року

Справа № 876/12003/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі :

головуючого судді
Святецького В.В.

суддів
Гуляка В.В., Довгополова О.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу державної податкової інспекції
у Надвірнянському районі
Івано-Франківської області на
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 31
липня 2013 року у справі за
адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до державної
податкової інспекції у
Надвірнянському районі
Івано-Франківської області про
скасування рішення про застосування
штрафних санкцій, -

В С Т А Н О В И В :

20 грудня 2010 року фізична
особа-підприємець (ФОП) ОСОБА_1
звернулася до суду з адміністративним
позовом, в якому просила скасувати
рішення державної податкової
інспекції у Надвірнянському районі
Івано-Франківської області (далі-ДПІ у
Надвірнянському районі) за № від
01.11.2010 року в частині застосування
штрафних санкцій в сумі 4548,20 грн.

Постановою від 31 липня 2013 року
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд позов
задовольнив повністю.

Не погодившись з таким рішенням
суду першої інстанції, ДПІ у
Надвірнянському районі подала
апеляційну скаргу, оскільки вважає, що
постанова прийнята з порушенням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд
першої інстанції не звернув належної
уваги на ті обставини, що перевіркою
встановлено порушення позивачем вимог
п.12 ст. 3 Закону України ,,Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг", а тому застосування штрафних
санкцій є правомірним.

Посилання позивача на Указ Президента
України ,,Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва" є
безпідставним, оскільки вказаний Указ
не звільняє фізичних осіб-підприємців
від ведення обліку товарних запасів.

З огляду на викладене відповідач
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову, якою відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі.

Оскільки особи, які беруть участь у
справі, в судове засідання не прибули,
хоча належним чином були повідомлені
про дату, час і місце судового
засідання, апеляційний суд у
відповідності до п. 2 ч.1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає можливим здійснювати розгляд
справи в порядку письмового
провадження за наявними у ній
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи та
доводи скарги, апеляційний суд вважає,
що скарга не належить до задоволення з
таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що
фізична особа-підприємець ОСОБА_1 у 2010
році була платником єдиного податку
відповідно до свідоцтва НОМЕР_1 від
01.01.2010 року.

За наслідками проведеної перевірки з
питань дотримання порядку проведення
розрахунків за товари (послуги), вимог з
регулювання обігу готівки, наявності
торгових патентів і ліцензій,
оформленої актом № 090625 від 18.10.2010 року,
ДПІ у Надвірнянському районі 01.11.2010
року прийняла рішення № про
застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних
(фінансових) санкцій в розмірі 4640,95 грн.,
а саме: 92,75 грн. - за незабезпечення
відповідності сум готівкових коштів на
місці проведення розрахунків, сумі
коштів, яка зазначена в розрахункових
книжках, та 4548,20 грн. - за невідображення
обліку товарних запасів за місцем їх
реалізації у книзі обліку доходів і
витрат.

Позивач оскаржила рішення лише в
частині застосування штрафних санкцій
у розмірі 4548,20 грн.

Висновки податкового органу базуються,
зокрема, на тому, що позивач допустила
порушення пункту 12 статті 3, статті 6
Закону України ,,Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг", Постанови
Кабінету Міністрів України ,,Про
порядок ведення книги обліку доходів і
витрат", Наказу ДПА України № 12 від
21.04.2004 року ,,Про затвердження
інструкції про прибутковий податок з
громадян", а саме: порушення порядку
ведення обліку товарних запасів за
місцем їх реалізації, здійснення
продажу товарів, які не обліковуються у
встановленому порядку: невідображення
обліку товарних запасів за місцем їх
реалізації у книзі обліку доходів і
витрат, незаповнення відповідних граф
книги обліку доходів і витрат; сума
вартості товарів, які отримані для
реалізації складає 2274,10 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
суб'єкт підприємницької
діяльності-фізична особа, яка
перебуває на спрощеній системі обліку,
оподаткування та звітності не
зобов'язана вести облік товарних
запасів, оскільки форма книги обліку
доходів і витрат, обов'язок ведення
якої покладено на такого суб'єкта
підприємницької діяльності, не
передбачає ведення обліку таких даних.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку апеляційного суду відповідають
фактичним обставинам справи, нормам
матеріального і процесуального права
та є вірними.

Так, частиною 2 статті19 Конституції
України передбачено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Пункт 12 ст. 3 Закону України від 6 липня
1995 року № 265/95-ВР,,Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг" (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) зобов'язує суб'єктів
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі при продажу товарів (наданні
послуг) у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг вести у порядку,
встановленому законодавством, облік
товарних запасів на складах та/або за
місцем їх реалізації, здійснювати
продаж лише тих товарів, які
відображені в такому обліку, за
винятком продажу товарів особами, які
відповідно до законодавства
оподатковуються за правилами, що не
передбачають ведення обліку обсягів
реалізованих товарів (наданих послуг).

Відповідно до ст. 6 Закону № 265/95-ВР
облік товарних запасів фізичною особою
- суб'єктом підприємницької діяльності
ведеться у порядку, визначеному чинним
законодавством. Облік ведеться з
урахуванням особливостей,
встановлених для суб'єктів малого
підприємництва. Обов'язок із ведення
обліку товарних запасів не
застосовується до осіб, які відповідно
до законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку придбаних або проданих товарів.

Разом з тим, положення Закону № 265/95-ВР
не визначають самого порядку ведення
обліку товарних запасів на складах
та/або за місцем їх реалізації, лише
вказують на обов'язок суб'єктів
підприємницької діяльності на ведення
такого обліку.

Порядок обліку товарних запасів на
законодавчому рівні встановлено
виключно для юридичних осіб, оскільки
відповідно до п. 2 ст. 3 Закону України
,,Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-XIV
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством.

Згідно з ч.3 ст. 2 Закону України ,,Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" суб'єкти
підприємницької діяльності, яким
відповідно до законодавства надано
дозвіл на ведення спрощеного обліку
доходів і витрат, ведуть
бухгалтерський облік і подають
фінансову звітність у порядку,
встановленому законодавством про
спрощену систему обліку і звітності.

Цей дозвіл фізичним особам,
зареєстрованим у встановленому
законом порядку як суб'єкти
підприємницької діяльності, надано
Законом ,,Про державну підтримку малого
підприємництва" від 19.10.2000 № 2063-ІІІ та
Указом Президента України ,,Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва" від 03.07.1998 № 727/98.

Отже, на фізичну особу, зареєстровану у
встановленому законом порядку
суб'єктом підприємницької діяльності,
поширюються правила ведення
бухгалтерського обліку і подання
фінансової звітності у порядку,
встановленому законодавством про
спрощену систему обліку і звітності.

Фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності ведуть
Книгу обліку доходів і витрат, форма
якої була визначена Інструкцією про
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю, затвердженою наказом
Головної державної податкової
інспекції України від 21.04.1993 № 12 та
зареєстрованою в Міністерстві юстиції
України 09.06.1993 за № 64.

Форма Книги обліку доходів і витрат,
затверджена вищевказаним наказом, не
передбачає ведення обліку товарних
запасів.

Виходячи з викладеного апеляційний суд
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо відсутності у позивача,
яка перебувала на спрощеній системі
оподаткування, обов'язку ведення
обліку товарних запасів, а тому
застосування штрафних санкцій є
протиправним.

Наведені обставини спростовують
доводи апеляційної скарги про
невідповідність постанови суду першої
інстанції нормам матеріального та
процесуального права, а тому
апеляційний суд не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги.

Статтею 159 КАС України визначено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасовано правильне по суті рішення з
одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний
суд визнає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив обставини
справи та ухвалив законне рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, постанова суду
першої інстанції ґрунтується на повно,
об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах, доводи апеляційної скарги
їх не спростовують, а тому підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції немає.

Керуючись ст. 195, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст.198, ст.
ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу державної
податкової інспекції у
Надвірнянському районі
Івано-Франківської області залишити
без задоволення, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 31 липня 2013
року у справі №809/1975/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили рішенням суду
апеляційної інстанції шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
В.В. Святецький

Судді
В.В. Гуляк

О.М. Довгополов