Справа № 826/17532/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2014-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 листопада 2014 року №
826/17532/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Келеберди В.І.,
суддів Данилишин В.М. Качура І.А.
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу

за позовом Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 до Державного
реєстратора Державної реєстраційної
служби України Сидорчук А.В.,
Державної реєстраційної служби
України проскасування рішень,
зобо'язання вчинити дії О Б С Т А В И Н И
С П Р А В И:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до
державного реєстратора Державної
реєстраційної служби України
Сидорчука А.В., Державної реєстраційної
служби України про визнання
протиправними та скасування рішень від
24.04.2014 №1265812 про зупинення розгляду
заяви про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень, від 07.10.2014 №16293058 про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень, зобов'язання
зареєструвати за ОСОБА_1 право
власності на нежитлове приміщення
розташоване за адресою: АДРЕСА_1 речові
права на яке належить на підставі
договору купівлі-продажу від 26.10.2009.

В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначає, що оскаржене рішення
прийнято з порушенням Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно", оскільки позивачем
подано всі документи визначені
згадуваним законом для проведення
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно, що було придбано
позивачем на підставі договору
купівлі-продажу.

Відповідач - державний реєстратор
Державної реєстраційної служби
України Сидорчука А.В. - заперечував
проти задоволення позовних вимог, які
долучено до матеріалів справи, з яких
вбачається, що представником позивача
для проведення державної реєстрації
права власності на нерухоме майно було
подано не всі документи визначені
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно" внаслідок чого державним
реєстратором було прийнято рішення про
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень.
Оскільки позивачем не усунуто недоліки
поданих документів, державним
реєстратором відмовлено у державній
реєстрації прав та їх обтяжень.

Відповідач - Державна
реєстраційна служба України -
заперечував проти задовлення позовних
вимог з підстав викладених у письмових
запереченнях, які долучено до
матеріалів справи, проте явку
уповноваженого представника в судове
засідання не забезпечив, хоча був
належним чином повідомлений про час,
дату та місце судового вирішення
справи.

Відповідно до положень п.1 ст.6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен має право
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення. Більше того, відповідно
до рішень Європейського суду з прав
людини, що набули статусу остаточного,
зокрема "Іззетов проти України", "Пискал
проти України", "Майстер проти України",
"Субот проти України", "Крюков проти
України", "Крат проти України", "Сокор
проти України", "Кобченко проти
України", "Шульга проти України", "Лагун
проти України", "Буряк проти України",
"ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик
проти України" суду потрібно
дотримуватись розумного строку для
судового провадження.

Згідно з ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
але прибули не всі особи, які беруть
участь у справі, хоча і були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у різі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

В судовому засіданні на підставі ч. 6 ст.
128 КАС України ухвалено про вирішення
справи в порядку письмового
провадження.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 звернулась до
Реєстраційної служби головного
управління юстиції у м. Києві з завою
про державну реєстрацію права
власності на нежитлове приміщення
розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

За результатом розгляду заяви
державним реєстратором прийнято
рішення від 24.04.2014 №12658512 про зупинення
розгляду заяви про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень, яким зупинено
розгляд заяви від 16.04.2014, оскільки
подано не всі документи.

Зі змісту рішення від 24.04.2014 №12658512
вбачається, що відповідно до поданих
документів за заявником визнано право
власності на самочинно
реконструйоване нерухоме майно
(квартиру переведено в нежитлове
приміщення та будівництво тераси після
1992 року), що потребує прийняття в
експлуатацію такого майна та подання
документу, що посвідчує прийняття
об'єкту в експлуатацію.

Також, 07.10.2014 державним реєстратором
прийнято рішення №16293058, яким
відмовлено у державній реєстрації
права власності на вказане нежитлове
приміщення, оскільки позивачем не
усунуто обставин, що слугували
підставою для прийняття рішення про
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень.

Умови та порядок здійснення реєстрації
прав на нерухоме майно встановлені
Законом України "Про державну
реєстрацію речових прав на майно та їх
обмежень" та Постановою Кабінету
Міністрів України від 17.10.2013 №868 "Про
затвердження Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» (далі по тексту Порядок).

У відповідності до ст. 4 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень",
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: 1) право власності на нерухоме
майно; 2) право володіння; право
користування (сервітут); право
користування земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис); право забудови земельної
ділянки (суперфіцій); право
господарського відання; право
оперативного управління; право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки; право
користування (найму, оренди) будівлею
або іншими капітальними спорудами, їх
окремими частинами; іпотека; довірче
управління майном; 3) інші речові права
відповідно до закону; 4) податкова
застава, предметом якої є нерухоме
майно, та інші обтяження. Речові права
на нерухоме майно, зазначені в пунктах 2
і 3 частини першої цієї статті, є
похідними і реєструються після
державної реєстрації права власності
на таке майно. Право власності на
підприємство як єдиний майновий
комплекс, житловий будинок, будівлю,
споруду (їх окремі частини) може бути
зареєстровано незалежно від того, чи
зареєстровано право власності на
земельну ділянку, на якій вони
розташовані. Право власності на
квартиру, житлове та нежитлове
приміщення може бути зареєстровано
незалежно від того, чи зареєстровано
право власності на житловий будинок,
будівлю, споруду (їх окремі частини), в
яких вони розташовані.

Підставою для проведення державної
реєстрації прав, згідно із ст. 19 Закону
№ 1952-IV, є Державна реєстрація прав
проводиться на підставі: 1) договорів,
укладених у порядку, встановленому
законом; 2) свідоцтв про право власності
на нерухоме майно, виданих відповідно
до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про
право власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; 4) державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; 5)
рішень судів, що набрали законної сили;
6) інших документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Відповідно до п. 36 Порядку для
проведення державної реєстрації
речових прав необхідними документами є
документи, що підтверджують
виникнення, перехід або припинення
таких прав на нерухоме майно, та інші
документи, визначені цим Порядком.

Згідно із п. 37 Порядку документами, що
підтверджують виникнення, перехід та
припинення речових прав на нерухоме
майно, є: 1) укладений в установленому
законом порядку договір, предметом
якого є нерухоме майно, права щодо
якого підлягають державній реєстрації,
або речове право на нерухоме майно чи
його дублікат; 2) свідоцтво про право
власності на частку в спільному майні
подружжя в разі смерті одного з
подружжя, видане нотаріусом або
консульською установою України, чи
його дублікат; 3) свідоцтво про право на
спадщину, видане нотаріусом або
консульською установою України, чи
його дублікат; 4) видані нотаріусом
свідоцтво про придбання майна з
прилюдних торгів (аукціонів) та
свідоцтво про придбання майна з
прилюдних торгів (аукціонів), якщо
прилюдні торги (аукціони) не відбулися,
чи їх дублікати; 5) свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, видане
державним реєстратором відповідно до
закону; 6) свідоцтво про право
власності, видане органом приватизації
наймачам житлових приміщень у
державному та комунальному житловому
фонді, чи його дублікат; 7) свідоцтво про
право власності на нерухоме майно чи
його дублікат, видані до 1 січня 2013 р.
органом місцевого самоврядування або
місцевою держадміністрацією; 8) рішення
про закріплення нерухомого майна на
праві оперативного управління чи
господарського відання, прийняте
власником нерухомого майна чи особою,
уповноваженою управляти таким майном;
9) державний акт на право приватної
власності на землю, державний акт на
право власності на землю, державний акт
на право власності на земельну ділянку
або державний акт на право постійного
користування землею; 10) рішення суду, що
набрало законної сили, щодо права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно; 11) ухвала суду про
затвердження (визнання) мирової угоди;
12) заповіт, яким установлено сервітут
на нерухоме майно; 13) закон, яким
установлено сервітут на нерухоме
майно; 14) рішення уповноваженого
законом органу державної влади про
повернення об'єкта нерухомого майна
релігійній організації; 15) рішення
власника майна, уповноваженого ним
органу про передачу об'єкта нерухомого
майна з державної у комунальну
власність чи з комунальної у державну
власність або з приватної у державну чи
комунальну власність; 16) інші
документи, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно відповідно до закону.
З матеріалів справи вбачається, що
представником позивача для реєстрації
права власності на вказане вище
нерухоме майно було подано наступні
документи: рішення Господарського суду
м. Києва від 03.12.2009 №8/436, технічний
паспорт виданий 06.03.2014, копію свідоцтва
про право власності видане Деснянською
районною у м. Києві державною
адміністрацією від 22.06.2001, довіреність
від 05.03.2014, копію паспорту, копію
ідентифікаційного коду.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень", якщо
законодавством передбачено прийняття
в експлуатацію об'єкта нерухомого
майна, державна реєстрація прав на
такий об'єкт проводиться після
прийняття його в експлуатацію в
установленому законодавством порядку.

Судом встановлено, що рішенням
Господарського суду м. Києві від 03.12.2009
№8/436 задоволено позов ФОП ОСОБА_1 до ФОП
ОСОБА_6 та визнано дійсним договір
купівлі-продажу нежитлових приміщень з
№1 по №10 групи приміщень №3 загальною
площею 94,20 кв.м., що розташовані за
адресою: АДРЕСА_1 (літера А) укладений
між ФОП ОСОБА_1та ФОП ОСОБА_6; визнано за
ФОП ОСОБА_1 право власності на
нежитлові приміщення з №1 по №10 групи
приміщень №3 загальною площею 94,20 кв.м.,
що розташовані за адресою: АДРЕСА_1
(літера А). З матеріалів справи
вбачається, що судове рішення набрало
законної сили.

Отже, вказаним вище судовим
рішенням визнано дійсним договір
купівлі-продажу та, як наслідок,
визнано право власності позивача на
нежитлові приміщення з №1 по №10 групи
приміщень №3 загальною площею 94,20 кв.м.,
що розташовані за адресою: АДРЕСА_1
(літера А).

Отже, твердження державного
реєстратора, що судовим рішенням
визнано право власності на самостійно
реконструйоване приміщення
спростовується матеріалами справи.

Також, в матеріалах справи наявна
копію технічного паспорту на вказані
вище нежитлові приміщення, з якої також
не вбачається проведення самочинного
будівництва (реконструкції).

Оскільки судовим рішенням
визнано дійсним договір
купівлі-продажу та, як наслідок,
визнано право власності позивача на
нежитлові приміщення з №1 по №10 групи
приміщень №3 загальною площею 94,20 кв.м.,
що розташовані за адресою: АДРЕСА_1
(літера А), враховуючи відсутність
доказів визнання права власності на
самочинно збудоване приміщення, отже
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень з
підстав не подання позивачем документу
про прийняття до експлуатації
нерухомого майна є безпідставним, що
свідчить про необґрунтованість
рішення від 24.04.2014 № 12658512 та є підставою
для його скасування.

Щодо позовних вимог в частині
скасування рішення від 07.10.2014 №16293058,
суд зазначає наступне.

Як зазначено вище, рішенням від 07.10.2014
№16293058 відмовлено у державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
оскільки після завершення п'ятиденного
строку з дня отримання заявником
письмового повідомлення про зупинення
розгляду заяви про державну реєстрацію
прав не усунено обставин, що були
підставою для прийняття такого
рішення.

Згідно з п. 5-4 ст. 24 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
майно та їх обмежень" у державній
реєстрації прав та їх обтяжень може
бути відмовлено у разі, якщо: після
завершення п'ятиденного строку з дня
отримання заявником письмового
повідомлення про зупинення розгляду
заяви про державну реєстрацію прав не
усунено обставин, що були підставою для
прийняття такого рішення.

Оскільки підставою для прийняття
рішення від 07.10.2014 №16293058 слугувало
рішення від 24.04.2014 № 12658512 про зупинення
розгляду заяви, яке на думку суду є
безпідставним, отже суд вбачає
наявними підстави для скасування
рішення від 07.10.2014 №16293058 та, як
наслідок, задоволення позовних вимог у
вказаній частині.

Щодо вимоги про зобов'язання
зареєструвати за позивачем право
власності на вказане нерухоме майно,
суд зазначає наступне.

Як випливає зі змісту Рекомендації № R
(80) 2 Комітету Міністрів державам-членам
стосовно реалізації адміністративними
органами влади дискреційних
повноважень від 11.03.1980 під дискреційним
повноваженням слід розуміти
повноваження, яке адміністративний
орган, приймаючи рішення, може
здійснювати з певною свободою розсуду
тобто, коли такий орган може обирати з
кількох юридично допустимих рішень те,
яке він вважає найкращим за даних
обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям, не втручається у дискрецію
(вільний розсуд) суб'єкта владних
повноважень поза межами перевірки за
названими критеріями. Завдання
адміністративного судочинства полягає
не у забезпеченні ефективності
державного управління, а в
гарантуванні дотримання вимог права,
інакше було б порушено принцип
розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень - єдиним критерієм
здійснення правосуддя є право. Тому
завданням адміністративного
судочинства завжди є контроль
легальності. Перевірка доцільності
переступає компетенцію
адміністративного суду і виходить за
межі завдання адміністративного
судочинства.

Отже, під дискреційним повноваженням
суд розуміє таке повноваження, яке
надає певний ступінь свободи
адміністративному органу при
прийнятті рішення, тобто, коли у межах,
які визначені законом,
адміністративний орган має можливість
самостійно (на власний розсуд) вибрати
один з кількох варіантів рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на майно та їх обмежень" державний
реєстратор самостійно приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмову в такій
реєстрації. Втручання будь-яких
органів, посадових і службових осіб,
громадян та їх об'єднань у діяльність
державного реєстратора, пов'язану з
проведенням державної реєстрації прав,
забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

За таких обставин, задоволення
позовних вимог щодо зобов'язання
зареєструвати право власності буде
втручанням діяльність державного
реєстратора, пов'язану із проведенням
державної реєстрації прав, що є
неприпустимим, а відтак суд не вбачає
підстав для задоволення позовних вимог
у вказаній частині.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Зважаючи на вищенаведене, виходячи з
наявних матеріалів справи, суд
приходить до висновку, про наявність
підстав для часткового задоволення
позовних вимог, а саме в частині
визнання протиправними та скасування
рішень від 24.04.2014 №1265812 про зупинення
розгляду заяви про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень, від 07.10.2014 №16293058
про відмову у державній реєстрації
прав та їх обтяжень. В решті позовні
вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 11, 69, 70, 71, 128, 158-163, 172, 177, 179
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати
рішення від 24.04.2014 №1265812 про зупинення
розгляду заяви про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень, від 07.10.2014 №16293058
про відмову у державній реєстрації
прав та їх обтяжень.

3. Відмовити в задоволенні решти
позовних вимог.

Згідно ст.ст. 185-186 КАС України сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі мають право оскаржити в
апеляційному порядку постанову
повністю або частково. Скарга про
апеляційне оскарження подається
протягом 10 днів з дня проголошення,
скарга подається до апеляційного суду
через суд першої інстанції. Згідно ст.
254 КАС України Постанова, якщо інше не
встановлено КАС України, набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги.

Головуючий Суддя
В.І. Келеберда

Судді
В.М. Данилишин

І.А. Качур