Справа № 9101/104195/2011
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2012-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2012 р. справа № 2а-173/10

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого
судді: Бишевської
Н.А.

суддів:
Семененка Я.В. Добродняк І.Ю

при секретарі судового
засідання: Шкуропадській В.О.

представників сторін:

позивача : -
ОСОБА_1;

відповідача: -
ОСОБА_2 дов. 06.01.12р. №54;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Управління праці тасоціального
захисту населення Заводської районної
ради м. Дніпродзержинська на постанову
Заводського районного суду
м.Дніпродзержинська від 09 грудня 2010 р. у
справі № 2а-173/10 за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці тасоціального
захисту населення Заводської районної
ради м. Дніпродзержинська про
перерахунок пенсії особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просив зобов’язати відповідача
стягнути з відповідача на користь
позивача, згідно встановленої у
відповідний час категорії осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, 10 278,30 грн. щорічної
допомоги на оздоровлення відповідно до
ст.48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" з урахуванням виплачених
сум за 2005-2009 роки, та в подальшому
проводити виплати щорічної допомоги на
оздоровлення відповідно до норм ст.48
наведеного Закону.

Постановою Заводського районного суду
м.Дніпродзержинська від 09 грудня 2010 р. у
справі № 2а-173/10, прийнятої за
результатами розгляду справи в
порядку скороченого провадження
адміністративний позов задоволено
частково.

Поновлено строк звернення
до суду. Визнано неправомірними дії
відповідача. Зобов’язано відповідача
здійснити позивачу перерахунок та
виплату щорічної допомоги на
оздоровлення відповідно до ст.48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" за 2005, 2006,
2007, 2008, 2009 роки, з обов'язковим
виключенням нарахованих сум.

Відповідач, не погодившись з
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій просить
постанову суду першої інстанції
скасувати.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
доводів апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, підтверджено
матеріалами справи, позивач віднесений
до першої категорії осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи та одержує компенсаційні
виплати згідно Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Виплата позивачу допомоги на
оздоровлення здійснено відповідачем у
2005 році - в розмірі 26,70 грн., за 2006 - 2009
роки –в розмірі 120,00 грн. з посиланням
на постанови Кабінету Міністрів
України від 26.07.1996 № 836, від 12.07.05 № 562.

Колегія суддів погоджується з судом
першої інстанції про протиправність
таких дій відповідача.

На момент здійснення відповідачем
відповідних виплат позивачу, розміри
щорічної допомоги на оздоровлення
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, кожній дитині,
яка втратила внаслідок Чорнобильської
катастрофи одного з батьків, особам,
евакуйованим із зони відчуження у 1986
році, включаючи дітей, встановлені
вказаним Законом в редакції,
відновленій згідно Рішенню
Конституційного Суду України №10рп/2008
від 22.05.2008р.

Відповідно до вимог ч.2 ст.152
Конституції України, закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Так, згідно ст.48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", щорічна
допомога на оздоровлення щорічна
допомога на оздоровлення учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, інвалідам I і II
групи виплачується в розмірі - п'ять
мінімальних заробітних плат.

Щорічна допомога на оздоровлення
виплачується громадянам за місцем їх
проживання органами соціального
захисту населення. У разі виникнення
права на щорічну допомогу з різних
підстав, передбачених частиною
четвертою цієї статті, надається одна з
них, за вибором особи.

Розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

Посилання відповідача в обґрунтування
своїх дій, зокрема, на ст.67 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" є
неправомірним, оскільки надані
вказаною нормою повноваження Кабінету
Міністрів України підвищувати
конкретні розміри всіх доплат, пенсій і
компенсацій відповідно до зміни
індексу вартості життя і зростання
мінімальної заробітної плати не
свідчать про можливість встановлення
Кабінетом Міністрів України інших
розмірів доплат, пенсій і компенсацій,
ніж визначено відповідними статтями
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відсутність грошових коштів на виплату
допомоги на оздоровлення в даному
випадку не позбавляє позивача, як
особу, що має статус особи, що
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи, права на отримання цієї
допомоги. Закон України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" не обмежує таке право
наявністю фінансування.

Враховуючи, що держава взяла на себе
обов'язок щодо виплати позивачу
допомогу на оздоровлення у розмірі
п'яти мінімальних заробітних плат та
поклала виконання цього обов'язку на
органи соціального захисту населення
за місцем проживання позивача, але вони
не вчинили жодної дії для нарахування
цих коштів та їх виплати, колегія
суддів вважає, що вони не виконали
своїх повноважень без поважних
причини.

Стосовно строків звернення до суду,
колегія суддів зазначає, що як свідчать
матеріали справи, з позовом позивач
звернувся 02.11.09р.

На момент звернення з позовом діяла
редакція КАС України, частинами 1 - 2
статті 99 якого передбачено наступне.
Адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Також згідно частини 1-2 ст.100 КАС
України, пропущення строку звернення
до адміністративного суду є підставою
для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.
Якщо суд визнає причину пропущення
строку звернення до суду поважною,
адміністративна справа розглядається
і вирішується в порядку, встановленому
цим Кодексом.

Так, судом першої інстанції поновлено
строк звернення до суду, та задоволено
позовні вимоги за 2005-2006р., однак суд
першої інстанції вказуючи на
протиправність дій відповідача в
частині виплати допомоги за 2006 роки не
звернув уваги, що дію абзацу другого
частини четвертої статті 48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" зупинено на
2006 рік в частині виплати компенсацій і
допомог у розмірах відповідно до
мінімальної заробітної плати згідно із
Законом України від 20.12.2005 р. N 3235-IV.

Положення Закону України від 20.12.2005 р. N
3235-IV не конституційними не визнавались,
внаслідок чого висновки суду про
наявність підстав для задоволення
позову в цій частині - неправомірні,
внаслідок чого. вважає за необхідне
постанову суду першої інстанції в цій
частині скасувати та прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог.

В іншій частині позовних вимог,
враховуючи Рішення Конституційного
Суду України від 09.07.2007 р. N 6-рп/2007,
Рішення Конституційного Суду України
від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008 та відсутність
законодавчих актів, які-б зупиняли дію
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
на 2008-2009 роки, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та виніс
законне та обґрунтоване рішення, що не
дає підстав для задоволення
апеляційної скарги. Доводи апеляційної
скарги відповідача спростовуються
дослідженими судом доказами та не
можуть бути підставою для скасування
постанови суду, тому апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 206 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Заводської районної ради м.
Дніпродзержинська на постанову
Заводського районного суду
м.Дніпродзержинська від 09 грудня 2010 р. у
справі № 2а-173/10 задовольнити частково.

Постанову Заводського районного суду
м.Дніпродзержинська від 09 грудня 2010 р. у
справі № 2а-173/10 в частині задоволених
вимог щодо зобов'язання Управління
праці та соціального захисту населення
Заводської районної ради м.
Дніпродзержинська нарахування та
виплати допомоги на оздоровлення за 2006
рік - скасувати та в цій частині в
задоволенні позову - відмовити.

В іншій частині постанову Заводського
районного суду м.Дніпродзержинська від
09 грудня 2010 р. у справі № 2а-173/10 залишити
без змін.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України та може
бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС
України.

Головуючий:
Н
.А. Бишевська

Суддя:

Я.В. Семененко

Суддя:

І.Ю. Добродняк