Справа № 826/10137/14
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Кротюк О.В.
Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

03 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді:
Саприкіної І.В.,

суддів:
Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

при секретарі:
Погорілій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Кабінету Міністрів України на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 03.11.2014 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до Кабінету
Міністрів України про визнання
протиправними дій, визнання постанови
незаконною та нечинною, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до Кабінету
Міністрів України про визнання
протиправними дій при прийнятті
постанови від 25.03.2014 року № 112 «Про
внесення змін до деяких постанов
Кабінету Міністрів України з питань
пенсійного забезпечення»; визнання
постанови Кабінету Міністрів України
від 25.03.2014 року № 112 «Про внесення змін
до деяких постанов Кабінету Міністрів
України з питань пенсійного
забезпечення» незаконною і нечинною з
моменту її прийняття.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
03.11.2014 року позов задоволено частково:
визнано незаконними та нечинними з
моменту прийняття положення підпункту
1 пункту 1 змін, що вносяться до постанов
Кабінету Міністрів України,
затверджених Постановою Кабінету
Міністрів України від 25 березня 2014 р. N
112 в частині внесення змін до абзацу
третього пункту 7 постанови Кабінету
Міністрів України від 17 липня 1992 року №
393 «Про порядок обчислення вислуги
років, призначення та виплати пенсій і
грошової допомоги особам офіцерського
складу, прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їхніх сімей». В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, Кабінет Міністрів України
подали апеляційну скаргу, в якій
просять скасувати незаконну, на їх
думку, постанову суду першої інстанції
та постановити нову про відмову у
задоволенні позову. При цьому апелянт
посилається на незаконність,
необґрунтованість та необ'єктивність
оскаржуваного рішення, неповне
з'ясування всіх обставин, що мають
значення для вирішення справи,
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
що є підставою для скасування
оскаржуваної постанови.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши доводи апеляційної скарги
та перевіривши матеріали справи,
колегія суддів знаходить, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку про наявність правових
підстав для часткового задоволення
позову. Апеляційна інстанція повністю
підтримує таку правову позицію з
огляду на слідуюче.

Відповідно до абз. 3 п. 7 постанови
Кабінету Міністрів України від 17 липня
1992 року № 393 «Про порядок обчислення
вислуги років, призначення та виплати
пенсій і грошової допомоги особам
офіцерського складу, прапорщикам,
мічманам, військовослужбовцям
надстрокової служби та військової
служби за контрактом, особам
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та членам
їхніх сімей», «…. розмір щомісячних
додаткових видів грошового
забезпечення та премії визначається за
24 останні календарні місяці служби
підряд перед звільненням. Середня сума
щомісячних додаткових видів грошового
забезпечення та премії визначається
шляхом ділення на 24 загальної суми цих
видів грошового забезпечення за 24
останні календарні місяці служби
підряд перед звільненням.»

25.03.2014 року постановою Кабінету
Міністрів України № 112 «Про внесення
змін до деяких постанов Кабінету
Міністрів України з питань пенсійного
забезпечення» (оскаржувана постанова),
було внесено зміни до абз. 3 п. 7
постанови Кабінету Міністрів України
від 17 липня 1992 року № 393, а саме:

підпункт 1 пункту 1 постанови, «….
розмір щомісячних додаткових видів
грошового забезпечення та премії
визначається за вибором того, хто
звернувся за пенсією за будь-які 60
календарних місяців служби підряд
перед звільненням. Середня сума
щомісячних додаткових видів грошового
забезпечення та премії визначається
шляхом ділення загальної суми цих
видів грошового забезпечення за 60
календарних місяців служби на 60.

Оскаржувана постанова набрала
законної сили 24.04.2014 року.

30.04.2014 року позивачу у відповідності до
ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб» призначена пенсія
за вислугу років, при обчислені якої
було враховано грошове забезпечення,
зокрема, середньомісячна сума
додаткових видів грошового
забезпечення за 60 місяців, що
підтверджується повідомленням
Головного управління Пенсійного фонду
України у Львівській області про
призначення пенсій від 12.08.2014 року (а.с.
36).

Тобто, позивачу було обчислено пенсію,
з урахуванням змін, які були внесені
оскаржуваною постановою від 25.03.2014 року
№ 112.

Колегія суддів хоче зауважити, що
внаслідок прийняття оскаржуваної
постанови від 25.03.2014 року №112, було
зменшено розмір пенсії на 250-350 гривень.
(пояснювальна записка Міністерства
соціальної політики від 26.05.2014 року,
висновок Міністра юстиції України від
22.05.2014 року (а.с. 75-77).

30 квітня 2014 року Кабінетом Міністрів
України було прийнято нову постанову №
155, якою знову було внесено зміни до
пункту 7 постанови КМУ від 17.07.1992 року №
393, та повернуто норму законодавства,
згідно якої для призначення пенсії
розмір щомісячних додаткових видів
грошового забезпечення визначається
за 24 останні календарні місяці підряд
перед звільненням. Дана постанова
набрала законної сили 04.06.2014 року.

Таким чином, апеляційна інстанція
приходить до висновку, що особи, яким
розраховано пенсію на підставі
постанови Кабінету Міністрів України
від 17 липня 1992 року № 393, за період з
24.04.2014 року по 04.06.2014 року (період коли
діяли зміни, внесені оскаржуваною
постановою від 25.03.2014 року №112)
призначили пенсію в меншому розмірі в
порівнянні до тих осіб, кому була
призначена пенсія до та після змін,
внесених оскаржуваною постановою.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що питання порядку
пенсійного забезпечення відповідних
категорій осіб, до яких належить
позивач, внаслідок внесення змін
постановою Кабінету Міністрів України
від 25.03.2014 року №112, має фактично
дискримінаційний характер, адже
правовий порядок обчислення пенсії до
прийняття оскаржуваної Постанови і
після внесення до неї змін - є сталим
(постійним), на відміну від того
періоду, який діяв на час внесення змін
оскаржуваною постановою (період з
24.04.2014 року по 04.06.2014 року).

Посилання апелянта на те, що зміни
до постанови Кабінету Міністрів
України від 17 липня 1992 року № 393 були
здійсненні на підставі Закону України
«Про внесення змін до Закону України
«Про Державний бюджет України на 2014
рік», який набрав чинності 15.08.2014 року
(офіційне опублікування), колегією
суддів не приймається до уваги,
оскільки даний закон був прийнятий та
набрав чинність після прийняття
оскаржуваної постанови (24.04.2014 року).

Окрім того, Міністерством юстиції
України у висновку від 09 квітня 2014 року
зазначено про порушення норм
«Регламенту Кабінету Міністрів
України» № 950 від 18.07.2007 (далі -
Регламент КМ України) в частині
відсутності погодження проекту акту
Кабінету Міністрів усіма
заінтересованими органами, а також
Мінфіном та Мінекономрозвитку (за
винятком проекту розпорядження з
кадрових питань).

Так, відомості щодо погодження проекту
постанови в частині, що стосується
Міністерства оборони України та
Міністерства внутрішніх справ,
відсутні, проте такий
нормативно-правовий акт стосується
сфери «порядку обчислення вислуги
років, призначення та виплати пенсій і
грошової допомоги особам офіцерського
складу, прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їхніх сімей».

Крім того, апелянтом недотримано
вимоги пункту 1 § 44. глави 4 розділу 4
Регламенту КМ України відносно того, що
проект акта Кабінету Міністрів (за
винятком проекту розпорядження з
кадрових питань) розробник подає
Мін'юсту для проведення правової
експертизи разом з пояснювальною
запискою, висновком про проведення
антидискримінаційної експертизи,
матеріалами погодження (листами із
зауваженнями і пропозиціями) та
довідками, зазначеними у пункті 3 § 35 і
пункті 3 § 36 цього Регламенту.

Більше того, приймаючи постанову від
30.04.2014 року № 155 відповідач фактично
визнав, що оскаржувана постанова
прийнята з порушенням норм чинного
законодавства.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Частиною 2 ст. 113
Основного Закону встановлено, що
Кабінет Міністрів України у своїй
діяльності керується цією
Конституцією та законами України, а
також Указами Президента України та
постановами Верховної Ради України,
прийнятими відповідно до Конституції
та законів України.

З урахуванням наведеного вище, колегія
суддів дійшла висновку, що оскільки
підпункт 1 пункту 1 оскаржуваної
Постанова № 112 прийнято з порушенням
вимог чинного законодавства, в тому
числі, за відсутності передбачених
Регламентом Кабінету Міністрів
України пояснювальної записки,
матеріалів погодження (листи із
зауваженнями і пропозиціями), висновку
правової експертизи, суд першої
інстанції дійшов до ґрунтовного
висновку про протиправність пп. 1 п. 1
зазначеної вище постанови та
обґрунтовано скасував її в цій частині.

За ст. 71 КАС України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що постанова
суду першої інстанції ухвалена з
дотриманням норм процесуального та
матеріального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновки суду першої інстанції, у
зв'язку з чим підстав для скасування
постанови суду першої інстанції не
вбачається.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 196, 198, 200, 205 та 206 КАС України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Кабінету Міністрів
України - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 03.11.2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 04.12.2014
року.

Головуючий суддя:

Судді:

.

Головуючий суддя
Саприкіна І.В.

Судді:
Карпушова О.В.

Кобаль М.І.