Справа № 524/6176/14-а
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 р.Справа №
524/6176/14-аКолегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Бегунца А.О.

Суддів: Катунова В.В. , Старостіна В.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_1,
Управління Пенсійного фонду України в
м. Кременчуці Полтавської області на
постанову Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 16.09.2014р. по справі № 524/6176/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в м. Кременчуці Полтавської
області

про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії щодо
нарахування та виплатити пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до
Автозаводського районного суду м.
Кременчука з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в м.
Кременчуці Полтавської області (далі -
відповідач, УПФУ в м. Кременчуці
Полтавської області), в якому просив
визнати протиправною відмову
Управління Пенсійного фонду України в
м. Кременчуці Полтавської області в
перерахунку та виплаті щомісячних
державних пенсій (основної та
додаткової) відповідно до вимог ст.ст.
50, 54, 67 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-12,
виходячи з кратного розміру
мінімальної пенсії за віком,
встановленої законом на час виплат;
зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в м. Кременчуці
Полтавської області здійснити
починаючи з 01 січня 2014 року перерахунок
та виплату щомісячної основної
державної пенсії по інвалідності в
розмірі відшкодування фактичних
збитків, як інваліду 3-ї групи, щодо
захворювання якого встановлено зв
'язок з Чорнобильською катастрофою в
розмірі не нижче 6 мінімальних пенсій
за віком, встановленої законом на час
виплат, відповідно до вимог ст.ст. 54, 67
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
від 28 лютого 1991 року № 796-12, з
урахуванням ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", відповідні
виплати провести з урахуванням вже
проведених виплат; зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України в
м. Кременчуці Полтавської області
здійснити починаючи з 01 січня 2014 року
перерахунок та виплату моєї щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, як інваліду 3-ї групи, щодо
захворювання якого встановлено зв
'язок з Чорнобильською катастрофою в
розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії
за віком, встановленої законом на час
виплат, відповідно до вимог ст. ст. 50, 67
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
від 28 лютого 1991 року № 796-12, з
урахуванням ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування ", відповідні
виплати провести з урахуванням вже
проведених виплат; зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України в
м. Кременчуці Полтавської області
подати суду звіт про виконання
судового рішення протягом 1 місяця з
дня набрання постановою законної сили
та виконати постанову суду негайно у
межах суми платежу за один місяць.

Постановою Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 16.09.2014 року задоволено позов.

Позивач, не погодившись із постановою
суду першої інстанції подав апеляційну
скаргу, в якій просить суд апеляційної
інстанції прийняти постанову, якою
змінити постанову Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 16.09.2014 року по
справі № 524/6176/14-а, скасувавши з
мотивувальної та резолютивної частини
вищезазначеної постанови суду кінцеву
дату (02.08.2014 року) нарахувань та виплат
щомісячних державних пенсій (основної
та додаткової), призначених ОСОБА_1
довічно.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначив, що суд першої
інстанції правильно по суті вирішив
справу, але з помилковим застосуванням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідач, не погодившись із судовим
рішенням першої інстанції подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Автозаводського
районного суду м. Кременчука від 16.09.2014
року по справі № 524/6176/14-а та прийняти
нову, якою відмовити ОСОБА_1 в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

В обґрунтування вимоги апеляційної
скарги, відповідач посилається на
прийняття оскаржуваної постанови з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, без повного і
всебічного з'ясування обставин справи,
що мають значення для справи, а також на
доводи та обґрунтування, викладені в
апеляційній скарзі.

Представники сторін у судове засідання
апеляційної інстанції не з'явилися, про
дату, час та місце апеляційного
розгляду справи повідомлені належним
чином.

На підставі п.2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) колегія суддів
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши в межах
апеляційних скарг рішення суду першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга
позивача не підлягає задоволенню, а
апеляційна скарга відповідача
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває на
обліку в Управлінні Пенсійного фонду
України в м. Кременчуці Полтавської
області як постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи першої
категорії серії НОМЕР_1 від 15 квітня 1993
року та вкладку до нього від 27.05.1998
року за № 072588.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачу основна та щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, виплачується з 01.01.2014 року в
розмірі визначеному з урахуванням
постанови Кабінету Міністрів України
№ 1210 від 23.11.2011 року.

Позивач звернувся з письмовою заявою
до Управління Пенсійного фонду України
в м. Кременчуці Полтавської області з
вимогою щодо здійснення йому з 01 січня
2014 року перерахунку та виплати
щомісячних державних пенсій
відповідно до вимог ст.ст. 50, 54,67 ЗУ "Про
статус і соціальних захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до листа управління
Пенсійного фонду в м. Кременчуці
Полтавської області від 26.06.2014 року за
вих. № 207/М-07 позивачу відмовлено в
задоволенні заяви щодо перерахунку
пенсії.

Не погодившись з відмовою відповідача
щодо перерахунку пенсії, позивач
звернулась з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач у період з 01.01.2014 року по 02.08.2014
року має право на отримання основної
державної пенсії по інвалідності та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі, який встановлено
положеннями ст.ст. 50,54 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Колегія суддів частково погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 звернулась до суду з
адміністративним позовом 07.07.2014 року із
вимогами до суб'єкта владних
повноважень (УПФУ в м. Кременчуці
Полтавської області) щодо захисту її
порушених прав на отримання основної
та додаткової пенсій відповідно до
ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", що мали місце за період з
01.01.2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує
звернення до суду за захистом прав,
свобод та інтересів. Це, насамперед,
обумовлено специфікою спорів, які
розглядаються в порядку
адміністративного судочинства, а
запровадження таких строків
обумовлене досягненням юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах. Ці строки обмежують час,
протягом якого такі правовідносини
можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав
людини також свідчить про те, що право
на звернення до суду не є абсолютним і
може бути обмеженим, в тому числі і
встановленням строків на звернення до
суду за захистом порушених прав (справа
"Стаббігс на інші проти
Великобританії", справа "Девеер проти
Бельгії").

Згідно з ч.2 ст. 99 КАС України (в
редакції Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" від 7 липня
2010 року N 2453-VI) для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Таким чином, для вирішення питання про
правильність застосування судом
першої інстанції строку звернення до
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи необхідно з'ясувати,
яким саме рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені права цієї особи,
коли розпочався перебіг цього строку.

Слід відмітити, що як вбачається з
матеріалів справи, порушення прав
позивача в частині нарахування та
виплати основної та додаткової пенсії
відбувалося періодично - кожного
місяця при отриманні ним суми пенсії,
починаючи з 01.01.2014 року, а тому кожного
разу при отриманні пенсії позивач був
обізнаний про порушення його прав та
мав змогу звернутись до суду за їх
захистом.

Отже, враховуючи дату звернення
позивача до суду з адміністративним
позовом, шестимісячний строк на
звернення до суду з позовом, період, за
який позивач просить суд захистити
його права, колегія суддів приходить до
висновку, що права позивача підлягають
захисту в межах шестимісячного строку,
починаючи з 07.01.2014 року.

Пропущений з поважних причин
процесуальний строк, встановлений
законом, може бути поновлений судом за
наявності поважних причин його
пропуску (ч.1 ст.102 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

При цьому, в силу приписів ч. 4 ст. 11 КАС
України суд вживає передбачені
законом заходи, необхідні для
з'ясування всіх обставин у справі, у
тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи.

Адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала (ст.100 КАС України).

Виходячи із зазначених обставин
справи, колегія суддів вважає, що судом
при ухваленні рішення порушено приписи
ст.ст. 99, 100 КАС України, що призвело до
частково необґрунтованого задоволення
позову.

Таким чином, постанова Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 16.09.2014 року по
справі № 524/6176/14-а в частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в м.
Кременчуці Полтавської області про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії щодо
нарахування та виплатити пенсії, за
період з 01.01.2014 року по 06.01.2014 року
підлягає скасуванню, а позов в
зазначеній частині - залишенню без
розгляду.

Щодо позовних вимог про визнання дій
неправомірними, зобов`язання провести
перерахунок та виплату основної та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, за період з 07.01.2014 року по
02.08.2014 року колегія суддів зазначає
наступне.

Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорії зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту населення
визначені та закріплені в Законі
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Статтею 49 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" передбачено, що пенсії
особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Як свідчать письмові докази, ОСОБА_1
встановлена ІІІ група інвалідності
(довідка МСЕК від 11.12.1992 року №046953,
а.с.12).

Відповідно до ст. 54 Закону України
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
(в редакції від 09.07.2007р. згідно з
Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008р. № 10-рп/2008) в усіх випадках
розміри пенсій для інвалідів, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими: по
IIІ групі інвалідності - 6 мінімальних
пенсій за віком.

Згідно ст. 50 Закону України Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (в редакції
від 09.07.2007р. згідно з Рішенням
Конституційного Суду України від
22.05.2008р. № 10-рп/2008) особам, віднесеним до
першої категорії, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю у розмірах:
інвалідам IIІ групи - 50 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є
визначальною для вирішення даного
спору, крім того це право гарантується
Конституцією України (ч.2 ст.46
Конституції України).

Враховуючи наведене та зміст позовних
вимог, колегія суддів дійшла висновку,
позивач має право на отримання
основної державної пенсії як інваліду
ІІІ групи в розмірі 6 мінімальних
пенсій за віком, виходячи і з розміру
мінімальної пенсії за віком,
встановленої ч.1 ст. 28 ЗУ "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та щомісячної додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю в
розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії
за віком, встановленого ч.1 ст. 28 ЗУ "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Між тим, суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про те, що позивач
має право на отримання основної
державної пенсії як інвалід ІІ групи в
розмірі 8 мінімальних пенсій за віком
та щомісячної додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 75
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Колегія суддів зазначає, що
положеннями Закону України "Про
Державний бюджет України на 2014 рік" (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин) не було передбачено
обмежень щодо застосування ст. 50, 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Посилання відповідача на той факт, що
пенсія позивачу у спірний період була
проведена та виплачена у розмірі,
визначеному постановою Кабінету
Міністрів України № 1210 від 23.11.2011 року,
колегія суддів вважає
необґрунтованими, оскільки
застосування зазначених постанов було
розраховано на бюджетний період 2012, 2013
бюджетних роках, а тому у період з 01.01.2014
року вказана постанова застосуванню не
підлягала.

Крім того, слід вказати, що відповідно
до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що при визначенні розміру пенсій
позивачеві в період з 07.01.2014 року по
02.08.2014 року застосуванню підлягають
ст.ст.50 та 54 Закону України "Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", а не вищевказана постанова
Кабінету Міністрів України від 23.11.2011
року № 1210.

При цьому, вихідним критерієм
розрахунку додаткової пенсії,
передбаченої статтею 50 Закону № 796-ХІІ,
є мінімальний розмір пенсії за віком,
який відповідно до частини 1 статті 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" вираховується, виходячи з
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Положення частини 3 статті 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" щодо
застосування розміру мінімального
розміру пенсії за віком, встановленого
частиною 1 цієї статті, тільки стосовно
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, на
думку колегії суддів, не є перешкодою
для застосування даної величини
мінімального розміру пенсії за віком
до обрахування інших пенсій чи доплат,
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого, крім
передбаченого частиною 1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком.

З приводу посилань відповідача на
норми Закону України "Про внесення змін
до Закону України "Про Державний бюджет
України на 2014 рік" від 31.07.2014 року №
1622-VІІ, якими передбачено, що норми та
положення статей, зокрема, 50, 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
застосовуються в порядку та в розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету
Пенсійного фонду України та бюджетів
інших фондів загальнообов'язкового
соціального страхування на 2014 рік,
колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та
Перехідних положень Закону України
"Про внесення змін до Закону України
"Про Державний бюджет України на 2014 рік"
від 31.07.2014 року № 1622-VІІ, передбачено, що
цей Закон набирає чинності з дня,
наступного за днем його офіційного
опублікування.

Вищевказаний Закон офіційно
опубліковано в газеті "Голос України"
02.08.2014 року (№ 146), а відтак, з
урахуванням дати набрання чинності
вказаним Законом (03.08.2014 року), колегія
суддів приходить до висновку про
задоволення позовних вимог за період з
07.01.2014 року по 02.08.2014 року.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
відповідача підлягає частковому
задоволенню та не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги
позивача.

Керуючись п. ст. 155, ст.ст. 160, 167, 195, 197, п. 4
ст. 198, 203, 205, 206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м.
Маріуполя Донецької області -
задовольнити частково.

Постанову Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 16.09.2014р. по справі № 524/6176/14-а
скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного
фонду України в м. Кременчуці
Полтавської області про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
дії щодо нарахування та виплатити
пенсії - задовольнити частково.

Визнати неправомірною відмову
Управління Пенсійного фонду України в
м. Кременчуці Полтавської області у
здійсненні перерахунку та виплаті
ОСОБА_1 (основної та додаткової) у
розмірах, передбачених ст.ст. 50, 54, 67 ЗУ
"Про статус і соціальних захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", з
урахуванням ч.1 ст. 28 ЗУ "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Зобов'язати Управління
Пенсійного фонду України в м.
Кременчуці Полтавської області
відповідно до вимог ст.ст. 54, 67 ЗУ "Про
статус і соціальних захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" здійснити
ОСОБА_1 перерахунок та виплату
щомісячної основної державної пенсії
як інваліду ІІІ групи в розмірі 6
мінімальних пенсій за віком, виходячи і
з розміру мінімальної пенсії за віком,
встановленої ч.1 ст. 28 ЗУ "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" за період з 07.01.2014 року по
02.08.2014 року з урахуванням фактично
виплачених сум.

Зобов'язати Управління
Пенсійного фонду України в м.
Кременчуці Полтавської області
відповідно до вимог ст.ст. 50, 67 ЗУ "Про
статус і соціальних захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" здійснити
ОСОБА_1 перерахунок та виплату
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю в розмірі 50
відсотків мінімальної пенсії за віком,
встановленого ч.1 ст. 28 ЗУ "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" за період з 07.01.2014 року по
02.08.2014 року з урахуванням фактично
виплачених сум.

Адміністративний позов ОСОБА_1
до Управління Пенсійного
фонду України в м. Кременчуці
Полтавської області
про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії щодо
нарахування та виплатити пенсії з
01.01.2014 р. по 06.01.2014 р. - залишити без
розгляду.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Бегунц
А.О.Судді(підпис) (підпис) Катунов В.В.
Старостін В.В.