Справа № 817/2420/14
Суддя: Жизневська А.В.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Жизневська А.В.
УХВАЛА

іменем України

"03" грудня 2014 р.
Справа № 817/2420/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Жизневської А.В.

суддів:
Котік Т.С.

Малахової Н.М.,

при секретарі
Рожко М.М. ,

за участю представника Державної
податкової інспекції у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області на постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від "08" жовтня
2014 р. у справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до
Державної податкової інспекції у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
про визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
рішень

,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 08 жовтня 2014
року позов задоволено. Податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області від 13 серпня 2014
року №, №, № визнано
протиправними та скасовано.
Присуджено на користь ФОП ОСОБА_3 із
Державного бюджету судовий збір у
розмірі 187,20 грн.

Апелянт в апеляційній скарзі просить
скасувати вказану постанову та
прийняти нову про відмову у задоволені
позову.

Перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що вона не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що за
результатами проведеної Державною
податковою інспекцією у м. Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області (далі-ДПІ)
планової виїзної документальної
перевірки своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та сплати податків
і зборів суб'єктом підприємницької
діяльності ОСОБА_3 за період з 01.01.2013р.
по 31.12.2013р., дотримання нею
законодавства при укладенні трудового
договору, оформленні трудових відносин
з працівниками, правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
виконання вимог валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011р. по
31.12.2013р. т на підставі акту №
125//17-117 від 30.07.2014 винесено
податкові повідомлення - рішення: №
від 13.08.2014 р., яким донараховано
податок на додану вартість за основним
платежем у сумі 1181 грн.00 коп. та штрафні
(фінансові) санкції у сумі 590 грн. 50 коп.;
№ від 13.08.2014 р., яким донараховано
податок з доходів фізичних осіб за
основним платежем у сумі 6007 грн. 68 коп.
та штрафні (фінансові) санкції у сумі 3
003 грн. 84 коп. № від 13.08.2014 р., яким
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість у
розмірі 23997грн.

Суд встановив, що ОСОБА_3 як суб'єкт
підприємницької діяльності перебуває
на податковому обліку в ДПІ у м. Рівному
ГУ Міндоходів у Рівненській області з
30.04.2002 р., видами її господарської
діяльності є надання послуг з
перевезення пасажирів і вантажів
автомобільним транспортом загального
користування (крім таксі), внутрішні та
міжнародні перевезення вантажів,
надання експедиційних послуг. При
здійсненні господарської діяльності
нею використовувалися вантажні
транспортні засоби: Mersedes-Benz ATEGO 81 -
орендований згідно договору №б/н від
28.01.2013 р. у ФОП ОСОБА_4; Mersedes-Benz ATEGO 81 -
орендований згідно договору №б/н від
02.01.2013 р. у ФОП ОСОБА_4; Mersedes-Benz ATEGO 1223L -
орендований згідно договору №б/н від
02.01.2013 р. у ФОП ОСОБА_4 та власні вантажні
транспортні засоби: сідлові тягачі VOLVO
FH 12 та Renault Magnum з напівпричепами MERKER та
KOGEL.

За висновками акту перевірки СПД
ОСОБА_3 порушено: п. 138.2, п.138.4 ст. 138, п.
177.4 ст. 177 Податкового кодексу України
від 02.12.2010р. №2755-VI (із змінами та
доповненнями) (надалі ПК України) в
результаті чого донарахована сума з
податку на доходи фізичних осіб
складає 6007,68 грн.; п.2 ч.1 ст.7, ч.11 ст.8
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування", в
результаті чого донарахована за
результатами перевірки сума єдиного
внеску становить 29509,56 грн., в т.ч. за
2011р. в сумі 6144,66грн., за 2012р. в сумі
9467,24грн., за 2013р. в сумі 13897,67грн.; п.199.1
ст.199 ПК України в результаті чого
завищено податковий кредит за 2013р. на
суму 8010грн. в т.ч. за січень 2013р. на суму
705грн., за лютий 2013р на суму 854грн., за
березень 2013р на суму 471грн., за квітень
2013р на суму 451грн., за травень 2013 на суму
646грн., за червень 2013 на суму 397грн., за
липень 2013р на суму 568грн., за серпень 2013р
суму 588грн., за вересень 2013р на суму
1001грн., за жовтень 2013р на суму 819грн., за
листопад 2013р на суму 984грн., за грудень
2013р на суму 525грн ; п.200.1, п.200.2, п.200.3, п.200.4,
п.200.6, п.200.14 ст. 200 ПК України, що призвело
завищення залишок від'ємного значення,
який після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
періоду наступного податкового
періоду по декларації з ПДВ за грудень
2013 року на 23997грн. та до заниження суми
бюджетного відшкодування на загальну
суму 17694грн. по декларації з ПДВ за -
січень 2013р. - 2197грн., квітень 2013р. -
2474грн., червень 2013р. - 1693грн., липень 2013р.
- 5722грн., жовтень 2013р. - 781грн., листопад
2013р. - 1522грн., грудень 2013р. - 3305грн.; п.199.1
ст.199, п.200.1, п.200.2, п.200.3, п.200.4, п.200.6, п.200.14
ст. 200 ПК України що призвело до
нарахування податку на додану вартість
на суму 1181грн. в т.ч.: лютий 2013р. на суму
337грн., серпень 2013р. на суму 844грн., та до
завищення від'ємного значення за
грудень на 525грн.

Донарахування податкових зобов'язань
по податку на додану вартість та
податку з доходів фізичних осіб, та, як
наслідок, зменшення розміру від'ємного
значення суми ПДВ, відповідно до
винесених податкових повідомлень -
рішень, було здійснено податковим
органом на підставі виключення з
валових витрат позивача витрат
понесених на подачу автомобілів до
пункту завантаження за 2013р. на суму
40050,88 грн., шляхом неприйняття частини
витрат на придбання дизельного палива,
що було використане для переміщення
транспортних засобів з одного пункту
до іншого.

Суд встановив, що господарська
діяльність позивача підтверджена
наявними первинними бухгалтерськими
документами, а саме: рахунками, актами
виконаних робіт (наданих послуг),
товарно-транспортними накладними, CMR,
платіжними документами, шляховими
листами, відомостями нарахування та
виплати заробітної плати, авансовими
звітами, тощо, до складу валових витрат
позивачем віднесено суму сплачену при
придбанні пального, яке списане, як
витрачене в цілому на рух по маршруту, в
тому числі й на холостий пробіг
транспортних засобів.

Податковим органом не заперечується, і
це зазначено у акті перевірки, що факт
здійснення СПД ОСОБА_3 в перевіряємий
період вантажних перевезень в межах
України та за кордоном мало місце. Цей
факт підтверджено копіями подорожніх
листів вантажних автомобілів в
міжнародному сполученні .

Аналізуючи визначення, приведені у
пп.14.1.36. п.14.1. ст.14 Податкового кодексу
України та в Законі України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", суд вірно
зазначив, що господарська операція є
дія або подія, яка викликає зміни в
структурі ресурсів підприємця, у
результаті минулих подій, виконання
яких, як очікується, призведе до
отримання економічних вигод у
майбутньому, та зобов'язань, у власному
капіталі суб'єкта господарювання.

Питання собівартості перевезень
(робіт, послуг) визначено Методичними
рекомендаціями з формування
собівартості перевезень (робіт, послуг)
на транспорті, затверджених наказом
Міністерства транспорту України від
05.02.2001 року № 65, собівартість
перевезень (робіт, послуг). Таке поняття
визначено у п.3, як виражені в грошовій
формі поточні витрати транспортних
підприємств, безпосередньо пов'язані з
підготовкою та здійсненням процесу
перевезень вантажів і пасажирів, а
також виконанням робіт і послуг, що
забезпечують перевезення.

Пунктом 30 Методичних рекомендацій до
виробничої собівартості перевезень
включено: прямі матеріальні витрати;
прямі витрати на оплату праці; інші
прямі витрати; загальновиробничі
витрати. Пунктом 32 Методичних
рекомендацій з формування
собівартості перевезень (робіт, послуг)
на транспорті визначено, що до статті
калькуляції "Прямі матеріальні
витрати" включається вартість усіх
видів пально-мастильних та інших
матеріалів (включаючи
транспортно-заготівельні витрати), що
використані як безпосередньо на
виконання перевезень (робіт, послуг),
так і на технологічні операції в
процесі підготовки рухомого складу до
експлуатації, а також витрати
пально-мастильних матеріалів на
допоміжно-службовий,
учбово-тренувальний та невиробничий
нальоти годин.

Виходячи з викладеного, суд правильно
зазначив, що паливно-мастильні
матеріали використані на пробіг
автомобіля без вантажу в розрізі
конкретного перевезення є прямими
витратами на вказане перевезення і,
відповідно, позивачем правомірно до
складу валових витрат віднесено суми
сплачені при придбанні пального,
витраченого на виконання перевезення
вантажів автомобільним транспортом.

При розгляді справи з'ясовано, що
пальне на конкретний маршрут
списувалося згідно подорожніх листів в
повному обсязі як використане на
виконання замовлення на перевезення, а
замовники послуг проводили оплату
вантажних перевезень від пункту
навантаження до пункту розвантаження.
При цьому, вартість послуг перевезення
вантажу є договірною і вона
узгоджується з урахуванням руху
(подачі) транспортного засобу до місця
завантаження та/або з місця
розвантаження до гаража чи наступного
місця призначення, що є складовою
частиною послуги. Таке відображається
в акті виконаних робіт.

Надаючи оцінку представленим доказам,
суд дійшов вірного висновку, що процес
надання автомобіля під завантаження,
транспортування вантажу,
розвантаження, та доставка автомобіля
від пункту розвантаження до місця його
зберігання є діями, які супроводжують
одну господарську операцію і без
наявності хоча б однієї з них,
господарська операція відбутися не
може. Податковим органом не
заперечується факт необхідності
здійснення холостого пробігу для
належного виконання замовлення по
перевезенню вантажу та не доведено
того, що з урахуванням існуючих норм
позивачем списано пального більше, ніж
це було необхідно для надання послуг зі
здійснення вантажних перевезень.

Таким чином, оподаткуванню підлягають
всі дії: з пункту вибуття транспортного
засобу до пункту завантаження і до
моменту його повернення в пункт
зберігання або відбуття від пункту
розвантаження в інший пункт
завантаження для здійснення іншої
господарської операції. Відповідно,
пальне, використане під час руху по
маршруту транспортного засобу без
вантажу під навантаження або після
розвантаження слід вважати таким, що
використане у господарській
діяльності.

В ході розгляду справи встановлено, що
господарські операції СПД ОСОБА_3 з
перевезення вантажів у міжнародному
сполученні підтверджено належним
чином оформленими первинними
документами, а відомості, які б
свідчили про завищення нею валових
витрат, використання пального, що не
пов'язано із господарською діяльністю,
у акті перевірки не наведено і не
доведено при розгляді справи.

У відповідності до п.138.2 ст.138 ПК
України витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів.

За абз.11 ст.1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Пунктом 138.4. ст.138 ПК України визначено,
що витрати, які формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, крім не розподільних
постійних загальновиробничих витрат,
які включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

А згідно пп.14.1.27. п. 14.1. ст. 14 ПК України
витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Виходячи з аналізу вказаних норм,
визначальною ознакою витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування, є їх зв'язок з
господарською діяльністю платника
податку.

В силу пп.139.1.9. п.139.1. ст.139 ПК України не
враховуються при визначенні
оподатковуваного прибутку витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Тобто, підставою для не включення до
валових витрат є лише випадок повної
відсутності будь-яких розрахункових,
платіжних та інших документів і
неможливість віднесення до складу
валових витрат підприємця нереальних
сум, непідтверджених будь-якими
документами взагалі.

При розгляді справи судом встановлено,
що посадовими особами відповідача при
проведенні розрахунку витрат
пального включеного позивачем до
складу витрат було використано
виключно відстань, на яку
здійснювалося перевезення вантажів.
При цьому податковим органом не було
взято до уваги витрати пального на
подачу автотранспорту до пункту
навантаження (розвантаження) та
повернення його в зворотному
напрямку, що також на переконання суду
має прямий вплив на формування
собівартості наданих послуг та
пов'язано з господарською діяльністю
позивача.

Податковим органом, у відповідності до
приписів ч.2 ст.71 КАС України, не
доведено правомірності прийнятих ним
рішень та не представлено доказів на
спростування вищевикладеного.

Суд дослідив представлені докази,
надав їм належну правову оцінку,
встановив обставини, що мають значення
для вирішення спору, постановив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, підстави
для скасування постанови відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області залишити без
задоволення, а постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
"08" жовтня 2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
А.В. Жизневська

судді:
Т.С. Котік

Н.М. Малахова

Повний текст cудового рішення
виготовлено "03" грудня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 АДРЕСА_1,33000

3- відповідачу/відповідачам: Державна
податкова інспекція у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області вул.
Відінська,8,м.Рівне,33023

4-третій особі: - ,