Справа № 826/8090/14
Суддя: Дегтярьова О.В.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 листопада 2014 року 09 год. 58 хв.
№ 826/8090/14
Окружний адміністративний суд
міста Києва у складі: Головуючого -
судді Дегтярьової О.В., розглянувши в
порядку письмового провадження
адміністративну справу
за позовомОСОБА_1до Державної
податкової інспекції в Оболонському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві про визнання
протиправними дій, акта камеральної
перевірки від 21 березня 2014 року №
3/Т/26-54-17-03-23/НОМЕР_1 і податкового
повідомлення-рішення від 21 травня 2014
утриматись від вчинення певних дій, -
До Окружного адміністративного суду м.
Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту -
позивач, ОСОБА_1) з позовом до Державної
податкової інспекції в Оболонському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві (далі по
тексту - відповідач, ДПІ) з наступними
позовними вимогами: 1) визнати
протиправними дії ДПІ з розгляду
податкової декларації ОСОБА_1 про
майновий стан і доходи за 2012 pік, що
подавалася до іншого органу; 2) визнати
протиправними дії ДПІ зі складання
акта про результати камеральної
перевірки податкової декларації про
майновий стан і доходи від 21.03.2014р. №
3/1726-54-17-03-23/НОМЕР_1 та зі складання
податкового повідомлення-рішення від
акт такої камеральної перевірки; 4)
визнати протиправним податкове
повідомлення-рішення від 21 травня 2014
утриматись від дій з розгляду
податкових декларацій ОСОБА_1, якщо
платник податків не адресує їх цій ДПІ.
В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на протиправність дій
відповідача щодо проведення
камеральної перевірки податкової
декларації про майновий стан і доходи
за 2012 рік, поданої ОСОБА_1 до
податкового органу за своїм постійним
місцем проживання (а саме - АДРЕСА_1) -
тобто, до Державної податкової
інспекції у Дарницькому районі м. Києва
Державної податкової служби, та
оформлення результатів такої
перевірки актом від 21.03.2014р. №
3/1726-54-17-03-23/НОМЕР_1. ДПІ у Дарницькому
районі м. Києва ДПС немала правових
підстав для пересилання до іншої
податкової інспекції поданої
позивачем податкової звітності, а ДПІ в
Оболонському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві відповідно використовувати
зазначену податкову декларацію,
зокрема, для проведення камеральної
перевірки. Що ж до правомірності
висновків акта перевірки по суті та
винесеного на його підставі
податкового повідомлення-рішення від
нормами чинного законодавства.
Відповідач проти позову заперечував,
надавши суду письмові заперечення від
14.07.2014р. б/н. В обґрунтування своїх
заперечень відповідач посилається на
те, що підставою для нарахування
позивачу грошового зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб в сумі 7
589,24 грн. спірним податковим
повідомленням-рішенням, були матеріали
камеральної перевірки податкової
декларації ОСОБА_1 про майновий стан і
доходи за 2012 рік (акт від 21.03.2014р. №
3/Т/26-54-17-03-23/НОМЕР_1). Зокрема, в
результаті проведеної камеральної
перевірки встановлено неправомірне
використання ОСОБА_1 в порушення норм п.
175.1 ст. 175 Податкового кодексу України
права на податкову знижку при
заповненні податкової звітності, що, в
свою чергу, призвело до заниження
податкового зобов'язання по податку з
доходів фізичних осіб за 2012 рік на суму
Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 15 липня 2014 року
провадження у даній справі зупинялося
до набрання законної сили судовим
рішенням у справі № 826/7499/14 за позовом
ОСОБА_1 до ДПІ у Дарницькому районі
Головного управління Міндоходів у
м. Києві про визнання протиправними
дій та бездіяльності, зобов'язання
вчинити дії.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 20 жовтня 2014 року
провадження у даній справі поновлено
та призначений судовий розгляд на 12
листопада 2014 року.

Позивач у судовому засіданні,
призначеному на 12 листопада 2014 року,
підтримав заявлені позовні вимоги в
повному обсязі та просив їх
задовольнити.

Представник відповідача в призначене
судове засідання не з'явився, належним
чином повідомлений про дату, час і
місце судового засідання.

12 листопада 2014 року в судовому
засіданні судом було ухвалено перейти
до письмового провадження на підставі
ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню з огляду на
таке.

В ході судового розгляду було
встановлено, що 28 листопада 2013 року
ОСОБА_1 подав до ДПІ у Дарницькому
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві письмову заяву
від 28.11.2013р., в якій просив повернути
йому з державного бюджету 7 859,24 грн. від
суми сплаченого податку з доходів
фізичних осіб у зв'язку із
застосуванням податкової знижки зі
сплати відсотків за іпотечним кредитом
та вчинити необхідні дії по визначенню
його податкової адреси: 02095, АДРЕСА_1. До
вказаної заяви позивач, зокрема, додав
податкову декларацію про майновий стан
і доходи за 2012 рік (датована 28.11.2013р.),
додаток № 6 до рядка 11 податкової
декларації «Перелік сум витрат, що
включаються до складу податкової
знижки згідно із ст. 166
розд.Податкового кодексу України»,
довідку про нараховану заробітну
плату, копії меморіальних ордерів,
договору кредиту, іпотечного договору,
купівлі-продажу квартири, паспорта.

За результатами розгляду такої заяви
позивача ДПІ у Дарницькому районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві своїм листом від 27.12.2013р. №
658/26-51-17-03-20 повідомила ОСОБА_1 про
перенаправлення його податкової
декларації за 2012 рік до ДПІ в
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві,
оскільки він зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_3, та пропонувала
звернутись для отримання податкової
знижки у зв'язку зі сплатою відсотків
за користування іпотечним житловим
кредитом до саме до цієї податкової
інспекції. Вказані фактичні обставини
встановлювались в ході судового
розгляду іншої адміністративної
справи № 826/7499/14 та не заперечуються
сторонами.

Надалі, 21 березня 2014 року працівником
ДПІ в Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві була
проведена камеральна перевірка
податкової декларації ОСОБА_1 про
майновий стан і доходи за 2012 рік, за
результатами якої складений акт від
21.03.2014р. № 3/1726-54-17-03-23/НОМЕР_1. В ході
проведення такої камеральної
перевірки податкової звітності
позивача працівником ДПІ були
використані наступні документи: сама
податкова декларація за 2012 рік (вх. №
140002524 від 27.02.2014р.) з додатком № 6 до
рядка 11 такої податкової декларація, а
також довідка ТОВ «Фалькон-авто» про
доходи ОСОБА_1 за 2012 pік, копії сторінок
паспорта, 12-ти меморіальних ордерів,
договору кредиту за № 44.05-537/1,
іпотечного договору за № 44.02-702/1,
договору купівлі-продажу квартири,
довідки про присвоєння
ідентифікаційного номера та заяви
ОСОБА_1

За результатами проведеної
камеральної перевірки перевіряючий
прийшов до висновку про порушення
ОСОБА_1 вимог норм п. 175.1 ст.175
Податкового кодексу України при
заповненні податкової декларації про
майновий стан і доходи платником
податку за 2012 рік. В обґрунтування
даної правової позиції контролюючий
орган посилався на те, що згідно
наданих документів платник податку не
зареєстрований в квартирі за адресою:
АДРЕСА_1 (яка є предметом іпотеки), а
тому не має права на включення до
податкової знижки витрат на сплату
частини суми процентів, сплачених за
користування іпотечним житловим
кредитом. Крім того сума утриманого
податку на доходи фізичних осіб
податковим агентом не відображається в
рядку 13.01 розділу V декларації про
майновий стан і доходи «сума податку,
що підлягає сплаті до бюджету».

21 травня 2014 року на підставі вказаного
Акта камеральної перевірки ДПІ в
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
прийняла спірне у даній справі
податкове повідомлення-рішення форми
«Р» за № , яким на підставі пп. 54.3.3
п. 54.3 ст. 54, п. 76.1 ст. 76 Податкового
кодексу України за порушення норм п. 175.1
ст. 175 цього ж Кодексу визначило ОСОБА_1
до сплати грошове зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб, що
сплачується фізичними особами за
результатами річного декларування, в
сумі 7 589,24 грн.

При вирішенні даного спору суд
виходить з наступного.

В силу вимог ст. 67 Конституції України
кожен зобов'язаний сплачувати податки
і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом. Усі громадяни
щорічно подають до податкових
інспекцій за місцем проживання
декларації про свій майновий стан та
доходи за минулий рік у порядку,
встановленому законом.

Податкові декларації (розрахунки), які
подаються фізичними особами, фізичними
особами - підприємцями, податковими
агентами та особами, які здійснюють
незалежну професійну діяльність,
повинні бути перевірені контролюючим
органом у відповідності до вимог
чинного законодавства.

Так, нормами абз. 1 і 2 п. 75.1 ст. 75 ПК
України передбачено право
контролюючих органів на проведення
камеральних, документальних (планові
або позапланові; виїзні або невиїзні)
та фактичних перевірок. При цьому
камеральні та документальні перевірки
проводяться контролюючими органами в
межах їх повноважень виключно у
випадках та у порядку, встановлених цим
Кодексом, а фактичні перевірки - цим
Кодексом та іншими законами України,
контроль за дотриманням яких покладено
на контролюючі органи.

В розумінні норми пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75
цього Кодексу камеральною вважається
перевірка, яка проводиться у
приміщенні контролюючого органу
виключно на підставі даних, зазначених
у податкових деклараціях (розрахунках)
платника податків (згідно норми п. 76.1
ст. 76 ПК України така перевірка
проводиться посадовими особами
контролюючого органу без будь-якого
спеціального рішення керівника такого
органу або направлення на її
проведення).

Згідно вимог п. 76.1 ст. 76 зазначеного
Кодексу камеральній перевірці
підлягає вся податкова звітність
суцільним порядком. Тобто згода
платника податків на перевірку та його
присутність під час проведення
камеральної перевірки не обов'язкова.

Згідно Наказу Державної податкової
служби України від 21.05.2012р. № 439 «Про
затвердження Орієнтовного порядку
проведення камеральної перевірки
податкової декларації про майновий
стан і доходи» камеральна перевірка
даних заявлених у податковій
декларації про майновий стан і доходи,
форма якої затверджена наказом
Міністерства фінансів України від
07.11.2011р. № 1395 «Про затвердження форми
податкової декларації майновий стан і
доходи та Інструкції щодо заповнення
податкової декларації про майновий
стан і доходи» (діяв на момент подання
позивачем податкової декларації за 2012
рік) проводиться: по деклараціях, в яких
визначено суму податку, яка має бути
повернута платнику податків, - до
закінчення терміну, визначеного п. 179.8
ст. 179 ПК України (протягом 60
календарних днів після надходження
такої податкової декларації); по
деклараціях, в яких фізичними особами
визначено суму податкового
зобов'язання, до закінчення терміну,
визначеного п. 179.7 ст. 179 ПК України; по
деклараціях, поданих платниками
податків - резидентами, які виїжджають
за кордон на постійне місце проживання,
- до закінчення терміну, визначеного
абзацом другим п. 179.3 ст. 179 ПК України
(протягом 30 календарних днів після
надходження податкової декларації).

Оформлення результатів камеральної
перевірки здійснюється у
відповідності до вимог п. 86.2
ст. 86 Кодексу. Тобто за результатами
камеральної перевірки у разі
встановлення порушень складається акт
у двох примірниках, який підписується
посадовими особами такого органу, які
проводили перевірку, і після
реєстрації в органі державної
податкової служби вручається або
надсилається для підписання протягом
трьох робочих днів платнику податків у
порядку, визначеному статтею 42 цього
Кодексу.

При цьому податкова декларація про
майновий стан і доходи подається
відповідно до вимог розділу ІV ПК
України, а саме - ст. 179 цього Кодексу,
згідно якої платник податку
зобов'язаний подавати річну декларацію
про майновий стан і доходи (податкову
декларацію) відповідно до цього
Кодексу (п . 179.1 ст. 179 ПК України), та за
формою встановленою центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику п.
179.9 ст. 179 ПК України). Зокрема, на момент
подання позивачем до податкового
органу податкової декларації про
майновий стан і доходи за 2012 рік форма
такої декларації та порядок її
заповнення були встановлені Наказом
Міністерства фінансів України від
07.11.2011р. № 1395, що був зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 27 грудня
2011 року за № 1532/20270.

Також, п. 3 розд. 1 Інструкції щодо
заповнення податкової декларації про
майновий стан і доходи, затвердженої
Наказом Міністерства фінансів України
від 07.11.2011р. № 1395, фізична особа -
платник податку подає декларацію за
звітний податковий період в
установлені Кодексом строки до
контролюючого органу за своєю
податковою адресою (місцем проживання
фізичної особи, за яким вона береться
на облік як платник податку в
контролюючому органі).

Згідно із нормою п. 63.3 ст. 63 ПК України з
метою проведення податкового контролю
платники податків підлягають
реєстрації або взяттю на облік у
контролюючих органах за
місцезнаходженням юридичних осіб,
відокремлених підрозділів юридичних
осіб, місцем проживання особи (основне
місце обліку), а також за місцем
розташування (реєстрації) їх
підрозділів,рухомого та нерухомого
майна, об'єктів оподаткування або
об'єктів, які пов'язані з
оподаткуванням або через які
провадиться діяльність (неосновне
місце обліку).

Відповідно до п. 63.5 ст. 63 ПК України всі
фізичні особи - платники податків та
зборів реєструються у контролюючих
органах шляхом включення відомостей
про них до Державного реєстру фізичних
осіб - платників податків у порядку,
визначеному цим Кодексом, а саме -
відповідно до Положення про реєстрацію
фізичних осіб у Державному реєстрі
фізичних осіб - платників податків,
затвердженого Наказом Міністерства
фінансів України від 06.11.2012р. № 1147, що
зареєстрований в Міністерстві юстиції
України 29 листопада 2012 р. за № 2007/22319, -
діяв до 28.01.2014 року, а наразі -
Положенням про реєстрацію фізичних
осіб у Державному реєстрі фізичних
осіб - платників податків, яке
затверджене Наказом Міністерства
фінансів України від 10.12.2013р. № 779, що
зареєстрований в Міністерстві юстиції
України 26 грудня 2013 р. за № 2211/24743.

Так, положеннями п. 1 - 3, 5 розд. 9 цих
Положень визначено, що фізичні особи
зобов'язані подавати органам державної
податкової служби відомості про зміну
даних, які вносяться до Облікової
картки або Повідомлення (для фізичних
осіб, які через свої релігійні
переконання відмовляються від
прийняття реєстраційного номера
облікової картки платника податків та
повідомили про це відповідний орган
державної податкової служби і мають
відмітку у паспорті), протягом місяця з
дня виникнення таких змін шляхом
подання Заяви за формою № 5ДР (додаток
11) або за формою № 5ДРП (додаток 12)
відповідно.

Фізичні особи подають особисто або
через уповноважену особу зазначені
Заяви до органу державної податкової
служби за місцем проживання, у разі
зміни місця проживання - до органу
державної податкової служби за новим
місцем проживання, або за місцем
отримання доходів, або за
місцезнаходженням іншого об'єкта
оподаткування.

Для заповнення Заяви використовуються
дані документа, що посвідчує особу
громадянина, та інших документів, які
подаються у разі зміни таких даних.

Внесення змін до Державного реєстру та
окремого реєстру Державного реєстру
здійснюється протягом п'яти робочих
днів від дня подання Заяви до органу
державної податкової служби за місцем
проживання фізичної особи. У разі
звернення до органу державної
податкової служби за місцем отримання
доходів або за місцезнаходженням
іншого об'єкта оподаткування строк
внесення змін до Державного реєстру
може бути продовжено до десяти робочих
днів.

Так, в ході дослідження наявних
матеріалів справи судом не виявлено
жодних документальних доказів
звернення позивача до податкових
органів Дарницького та Оболонського
районів у м. Києві із відомостями про
зміну даних - даних місця проживання у
встановленому чинним законодавством
порядку. А тому за таких обставин суд
критично ставиться до позиції позивача
про відсутність у ДПІ в Оболонському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві правових підстав
для здійснення перевірки податкової
декларації ОСОБА_1 за 2012 рік. При цьому
судом не враховують посилання
позивача на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
01.07.2014р. по справі № 826/7499/14 за позовом
ОСОБА_1 до ДПІ у Дарницькому районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві, третя особа - Головне управління
Державної казначейської служби
України в м. Києві, про визнання
протиправними дій та бездіяльності,
зобов'язання вчинити дії, яке було
залишено без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 06.10.2014р.

Зокрема, даним судовим рішенням від
01.07.2010р. по справі № 826/7499/14 визнані
протиправними дії ДПІ у Дарницькому
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві щодо
перенаправлення податкової декларації
ОСОБА_1 за 2012 рік до ДПІ в Оболонському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві, а також
зобов'язано ДПІ у Дарницькому районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві вчинити дії щодо реєстрації
ОСОБА_1 за податковою адресою: АДРЕСА_1.
Проте станом вказана постанова
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 0107.2014р. набрала законної сили
лише з 06 жовтня 2014 року та станом на дні
подання податкової декларації 2012 року
до органу доходів і зборів, проведення
камеральної перевірки такої
декларації та складання акта від
21.03.2014р. № 3/Т/26-54-17-03-23/НОМЕР_1 позивач
перебував на податковому обліку в ДПІ в
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві.

Разом з тим суд погоджується із
зауваженнями позивача про відсутність
у відповідача правових підстав для
проведення перевірки податкової
декларації позивача за 2012 рік саме в
межах камеральної перевірки та
відповідно для складання за
результатами її проведення акта від
21.03.2014р. № 3/Т/26-54-17-03-23/НОМЕР_1, оскільки
зі змісту самого акта від 21.03.2014р. №
3/Т/26-54-17-03-23/НОМЕР_1 вбачається
проведення документальної перевірки
(тобто, перевірки з використанням інших
документів платника податків окрім
безпосередньо даних податкової
звітності).

Таким чином, з урахуванням
вищенаведеного судом вбачається
проведення відповідачем камеральної
перевірки податкової декларації за 2012
рік, результати якої оформлені актом
від 21.03.2014р. № 3/Т/26-54-17-03-23/НОМЕР_1, з
перевищенням своїх повноважень та
всупереч вимог норм Податкового
кодексу України, а тому, як наслідок,
дії відповідача по проведенню
камеральної перевірки є протиправними.

Також суд погоджується із
правомірністю позовних вимог позивача
про визнання протиправним податкового
повідомлення-рішення від 21.05.2014р. №
у зв'язку з наступним.

В розумінні норми пп. 14.1.87 п. 14.1 ст. 14 ПК
України «іпотечний житловий кредит» -
фінансовий кредит, що надається
фізичній особі банківською чи іншою
фінансовою установою відповідно до
закону строком не менш як на п'ять
повних календарних років для
фінансування витрат, пов'язаних з
придбанням квартири (кімнати) чи
житлового будинку (його частини) або
будівництвом житлового будинку (його
частини), що надаються у власність
позичальника, з прийняттям кредитором
такого житла (землі, що знаходиться під
таким житловим будинком, у тому числі
присадибної ділянки) у заставу.

Відповідно до пп. 166.1.1 п. 166.1 ст. 166 ПК
України платник податку має право на
податкову знижку за наслідками
звітного податкового року. Згідно п.
166.1.2 п. 166.1 ст. 166 ПК України підстави для
нарахування податкової знижки із
зазначенням конкретних сум
відображаються платником податку у
річній податковій декларації, яка
подається по 31 грудня включно
наступного за звітним податкового
року.

У відповідності до пп. 14.1.170 п. 14.1 ст. 14 ПК
України «податкова знижка для
фізичних осіб, які не є суб'єктами
господарювання» - документально
підтверджена сума (вартість) витрат
платника податку - резидента у зв'язку з
придбанням товарів (робіт, послуг) у
резидентів - фізичних або юридичних
осіб протягом звітного року, на яку
дозволяється зменшення його
загального річного оподатковуваного
доходу, одержаного за наслідками
такого звітного року у вигляді
заробітної плати, у випадках,
визначених цим Кодексом.

Згідно пп. 166.3.1 п. 166.3 ст. 166 ПК України
платник податку має право включити до
податкової знижки у зменшення
оподатковуваного доходу платника
податку за наслідками звітного
податкового року, частину суми
процентів, сплачених таким платником
податку за користування іпотечним
житловим кредитом протягом звітного
податкового року, що визначається
відповідно до статті 175 цього Кодексу.

Відповідно до п. 175.1 ст. 175 ПК України
платник податку - резидент має право
включити до податкової знижки частину
суми процентів за користування
іпотечним житловим кредитом, наданим
позичальнику в національній або
іноземній валютах, фактично сплачених
протягом звітного податкового року.
Таке право виникає в разі якщо за
рахунок іпотечного житлового кредиту
будується чи купується житловий
будинок (квартира, кімната), визначений
платником податку як основне місце
його проживання, зокрема згідно з
позначкою в паспорті про реєстрацію за
місцезнаходженням такого житла.

При цьому буквальне i логічне
тлумачення звороту «визначений
платником податку як основне місце
його проживання, зокрема згідно з
позначкою в паспорті про реєстрацію за
місцезнаходженням такого житла»
дозволяє стверджувати, що законодавець
не визначив можливий i єдиний спосіб
визначення основного місця проживання
платника податку виключно за позначкою
в паспорті. Позначка в паспорті - це
один iз можливих способів (але не
єдиний) визначення свого основного
місця проживання.

Наведені законодавчі положення не
дають підстави для висновку про
залежність права платника на податкову
знижку від реєстрації місця проживання
за адресою розташування житла, що
придбавається за рахунок кредитних
коштів. Відсутність реєстрації місця
проживання за адресою, за якою
знаходиться квартира, що була
предметом іпотечного кредитування, не
може бути підставою для позбавлення
платника податку права на податковий
кредит, оскільки ПК України пов'язує
право на використання податкової
пільги у вигляді права на податкову
знижку з частини фактично сплачених
протягом звітного податкового року сум
процентів за іпотечним житловим
кредитом з такою умовою, як визначення
платником податку самостійно
житлового будинку (квартири, кімнати),
що будується чи придбавається, як
основне місце його проживання.

У відповідності до ч. 6 ст. 26 Закону
України «Про свободу та вільний вибір
місця проживання в Україні» від
11.12.2003р. № 1382-IV фізична особа може мати
кілька місць проживання.

Згідно ст. 2 цього ж Закону громадянам
України, а також іноземцям та особам
без громадянства, які на законних
підставах перебувають в Україні,
гарантуються свобода пересування та
вільний вибip місця проживання на її
території, за винятком обмежень, які
встановлені законом. Реєстрація місця
проживання чи місця перебування особи
або її відсутність не можуть бути
умовою реалізації прав i свобод,
передбачених Конституцією, законами чи
міжнародними договорами України, або
підставою для їx обмеження.

З контексту вищенаведених норм права
слідує, що вільний вибір місця
проживання громадян України на
території України не пов'язаний з
обов'язковою умовою реєстрації в цьому
місці проживання, а тому реєстрація
місця проживання чи місця перебування
особи або її відсутність не може бути
умовою реалізації прав i свобод,
передбачених Конституцією та законами
України. Як наслідок, право позивача на
податковий кредит не залежить від
місця реєстрації платника податку.

А відтак, відповідач безпідставно
розцінив відсутність реєстрації
позивача за адресою спірної квартири
(АДРЕСА_1) як підставу для позбавлення
його права на податкову знижку.

Крім того, фактичні обставини щодо
проживання позивача саме за адресою:
АДРЕСА_1, а не за адресою реєстрації -
АДРЕСА_3, не заперечується відповідачем
та встановлювалися судами при
розгляді інших адміністративних справ
№ 2а-4191/12/2670, № 826/7832/14 та № 826/7499/14, судові
рішення по яких наразі набрали
законної сили, а тому даний факт в силу
норм ст. 72 Кодексу адміністративного
судочинства України не потребує
доведення.

Також, законність права позивача на
отримання податкової знижки в сумі 7
589,24грн., задекларованої у податковій
декларації про майновий стан і доходи
за 2012 рік, підтверджено в судовому
порядку - а саме постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
01.07.2014р. по справі № 826/7499/14, що станом на
день розгляду справи 826/8090/14 року по
суті набрало законної сили.

В силу норми пп. 21.1.1 п. 21.1 ст. 21
Податкового кодексу України, яка
кореспондується з наведеними вище
положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції
України, встановлено, що посадові особи
контролюючих органів зобов'язані
дотримуватися Конституції України та
діяти виключно у відповідності з цим
Кодексом та іншими законами України,
іншими нормативними актами.

Також, згідно із норм пп. 4.1.4 п.4.1 ст. 4 ПК
України податкове законодавство
України ґрунтується, зокрема, на
принципі презумпції правомірності
рішень платника податку в разі, якщо
норма закону чи іншого
нормативно-правового акта, виданого на
підставі закону, або якщо норми різних
законів чи різних нормативно-правових
актів припускають неоднозначне
(множинне) трактування прав та
обов'язків платників податків або
контролюючих органів, внаслідок чого є
можливість прийняти рішення на користь
як платника податків, так і
контролюючого органу.

Частиною третьою ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову (ч. 2 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України).

Що стосується позовної вимоги про
зобов'язання відповідача утриматись
від дій з розгляду податкових
декларацій ОСОБА_1, то вона є
передчасною та спрямована на захист
ймовірно порушеного права у
майбутньому, а тому не підлягає
задоволенню.

В силу норми пп. 21.1.1 п. 21.1 ст. 21 ПК
України, яка кореспондується з
наведеними вище положеннями ч. 2 ст. 19
Конституції України, встановлено, що
посадові особи контролюючих органів
зобов'язані дотримуватися Конституції
України та діяти виключно у
відповідності з цим Кодексом та іншими
законами України, іншими нормативними
актами.

Частиною третьою ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову (ч. 2 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України).

Завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ (ч. 1
ст. 2 Кодексу адміністративного
судочинства України).

Кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси (ч. 1 ст. 6
Кодексу адміністративного судочинства
України).

Виходячи з меж заявлених позовних
вимог та на підставі ч. 2 ст. 11, п. ч. 2 ст.
162 Кодексу адміністративного
судочинства України, системного
аналізу положень законодавства
України та наданих сторонами доказів,
суд дійшов висновку про необхідність
постановлення рішення щодо часткового
задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд присуджує з Державного бюджету
України на користь позивача фактично
здійснені та документально
підтверджені судові витрати в розмірі
255, 78 грн. пропорційно до частини
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 2, ст. 9, ст. 11, ст. ст. 69 - 71,
ст. 94, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 186, ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Державної
податкової інспекції в Оболонському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві щодо
проведення камеральної перевірки
податкової декларації про майновий
стан і доходи за 2012 рік ОСОБА_1, за
результатам якої складено акт від 21
березня 2014 року № 3/Т/26-54-17-03-23/НОМЕР_1
«Про результати камеральної перевірки
податкової декларації про майновий
стан і доходи».

3. Визнати протиправним і скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції в
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
від 21 травня 2014 року № .

4. В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

5. Присудити з Державного бюджету на
користь ОСОБА_1 (місце проживання: 02095,
АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) 255 (двісті п'ятдесят п'ять) грн. 78
коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена за
правилами, встановленими в ст.ст. 185 - 187
Кодексу адміністративного судочинства
України відповідно.

Суддя
О.В. Дегтярьова