Справа № 33114/10
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2011-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2011 р. справа № 2-1335/10

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого
судді: Сафронової
С.В.

суддів:
Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного Фонду України в
Маловисківському районі
Кіровоградської області на постанову
Маловисківського районного суду
Кіровоградської області від 28 вересня
2010 року

у адміністративній справі № 2а-1335/10 за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного Фонду України в
Маловисківському районі
Кіровоградської області про
зобов'язання здійснити перерахунок
щомісячної соціальної допомоги «дітям
війни», -

Встановила:

Постановою Маловисківського районного
суду Кіровоградської області від 28
вересня 2010 року частково задоволено
поданий 09 серпня 2010 року ОСОБА_1 позов,
поновлено строк позивачці строк
звернення до адміністративного суду,
та зобов'язано Управління Пенсійного
Фонду України в Маловисківському
районі Кіровоградської області
здійснити перерахунок та виплату
позивачці підвищення до пенсії
відповідно до ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»у
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком за період з 09.02.2010 року по день
винесення рішення, з відрахуванням
здійснених виплат. В задоволені інших
вимог позивачки судом відмовлено.

Зазначена постанова суду першої
інстанції оскаржена до апеляційної
інстанції відповідачем з підстав
порушення норм матеріального та
процесуального права, у зв'язку з чим
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та прийняти нове рішення,
яким відмовити у задоволені вимог
позивача.

Сторони у справі належним чином
повідомлялися про час, день та місце
розгляду справи, з урахуванням
викладеного відповідачем в
апеляційній скарзі клопотання про
розгляд справи за відсутності його
представника в письмовому провадження
та надісланої позивачкою до
апеляційного суду заяви про розгляд
справи за її відсутності, колегії
суддів визнала за можливе розглянути
справу відповідно до ст. 197 КАСУ в
порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правову оцінку обставин у
справі та повноту їх встановлення,
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку про те, що апеляційна
скарга відповідача не підлягає
задоволенню.

Разом з тим, з урахуванням встановлених
у справі обставин неповноти судового
рішення першої інстанції, колегія
судів діючи відповідно до вимог ст. 195
КАСУ визнала за необхідне змінити
постанову суду першої інстанції,
оскільки суд першої інстанції
припустився помилкового застосування
норм матеріального права в частині
визначення періоду захисту порушених
прав позивачки, та не вирішив питання
про підстави які були передумовою
порушення прав позивачки, а також
виклав свої висновки в резолютивній
частині постанови неповно, що може
потягти за собою невиконання судового
рішення або неповний захист порушених
прав позивачки.

Задовольняючи частково позову у цій
справі, суд виходив з того, що позивачка
отримує пенсію за віком та належить до
категорії громадян, на яких
поширюються державні соціальні
гарантії дітям війни, а тому має право
на встановлене ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
підвищення до пенсії.

Разом з тим, суд першої інстанції не
дослідив обставини, які б свідчили про
наявність або відсутність
протиправності дій або бездіяльності
відповідача та які обумовили порушення
прав позивачки, хоча саме вказані
обставини с визначальними та
первісними при вирішенні даної
категорії справ.

З мотивувальної частини оскаржуваної
постанови вбачається, що суд хоча і
обговорював протиправність
бездіяльності відповідача щодо не
нарахування та не виплати позивачці
підвищення до пенсії згідно ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», що узгоджуються з приписами ст.2
та ст. 11 КАС України, у той же час, суд не
зазначив в резолютивній частині
постанови про протиправність
бездіяльності відповідача, що підлягає
виправленню судом апеляційної
інстанції.

При перегляді справи в апеляційному
порядку колегією суддів встановлено,
що предметом спору по цій справі є
протиправна бездіяльність
територіального органу пенсійного
фонду щодо нарахування та виплати
позивачці у період з 09 лютого 2010 року
підвищення до пенсії, передбаченого
ст.6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни»у розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Основною нормативною базою, що регулює
питання соціального захисту дітей
війни, є Конституція України, Закон
України від 18.11.2004 № 2195-1V «Про
соціальний захист дітей війни»(далі по
тексту - Закон від 18.11.2004 № 2195-1V). і інші
акти міжнародного та національного
законодавства, якими передбачено ряд
пільг, допомоги та гарантій особам, на
яких поширюється їх дія, зокрема,
визначено розміри виплати щомісячного
підвищення до пенсії.

Матеріалами справи безспірно
встановлено, що позивачка у справі є
дитиною війни та відповідно до ст.6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни", у редакції, що була чинною
на час виникнення спірних
правовідносин та вирішення даного
публічно-правового спору судом, мала
право на отримання підвищення
виплачуваної їй Управління Пенсійного
Фонду України в Маловисківському
районі Кіровоградської області пенсії
за віком в розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Отже, позивачці повинно проводитися
підвищення до пенсії у розмірі,
визначеному ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" і цей
обов'язок державою покладено саме на
відповідача у цій справі, який виходячи
із змісту Положення про Пенсійний фонд
України, затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 24.10.2007 р
№ 1261. га Положення про управління
Пенсійного фонду України в районах,
містах і районах у містах, затвердженим
постановою правління Пенсійного фонду
України від 30.04.2002 р. № 8-2 повинен
своєчасно і в повному обсязі
нараховувати позивачці (здійснювати
перерахунок) та виплачувати пенсію та
інші виплати відповідно до чинного
законодавства, до яких віднесено і
підвищення до пенсії відповідно до
вимог ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни
"підтверджується

Відсутність коштів для забезпечення
виплат встановленого ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" підвищення до пенсії позивачці,
не може бути підставою для невиконання
Пенсійним фондом України своїх
зобов'язань, відповідно доводи
апелянта в наведеній частині скарги є
безпідставними.

Відповідач у справі як суб'єкт владних
повноважень відповідно до вимог ст. 19
Конституції України зобов'язаний діяти
лише на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України. Саме
наведені обставини, адміністративний
суд відповідно до приписів ч.З ст.2 КАСУ
повинен перевіряти під час розгляду
справ за адміністративними позовами
щодо дій, бездіяльності або рішень
суб'єктів владних повноважень.

Законами про Державний бюджет України
протягом 2006 - 2008 років до Закону від
18.11.2004 № 2195-1V вносилися зміни, якими
зупинялася дія статті щодо цієї
виплати та встановлювалися інші, менші
від визначених указаною нормою,
розміри. Проте, відповідно до рішень
Конституційного Суду України від 09.07.2007
р. № 6-рп/2007 у справі про соціальні
гарантії громадян та 22.05.2008 р. № 10-рп/2008
у справі щодо предмета та змісту закону
про Державний бюджет України окремі
зміни, внесені законами про Державний
бюджет на відповідні роки, визнано
такими, що не відповідають Конституції
України.

Отже, наведене свідчить про тс, що у
період починаючи з 22 травня 2008 року
була відновлена редакції статті 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни»згідно якої: дітям війни
пенсії або щомісячне довічне грошове
утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість
пенсії, підвищуються на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Обов'язок відповідача діяти відповідно
до вимог статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»та
нараховувати і виплачувати позивачці
підвищення до пенсії в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком
узгоджується з загальним принципом дії
нормативного акту у часі та
пріоритетності тієї норми, яка стала
діяти пізніше.

Виходячи із змісту статті 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни»у якій йдеться саме про
«мінімальний розмір пенсії за віком»,
який встановлюється лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», та відсутність іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, колегія суддів не бере до
уваги, як підставу для скасування
рішення суду - доводи апелянта про
неможливість застосування до спірних
правовідносин положень ч.І ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»з
огляду на частину третю цієї статті.
Наявність вказаної норми та
відсутність іншого мінімального
розміру пенсії за віком не можуть бути
підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на підвищення пенсії виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком, як
це встановлено статтею 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»

Таким чином, вищенаведене свідчить про
протиправність бездіяльності
відповідача з приводу нарахування та
виплати позивачці підвищення пенсії у
розмірі, визначеному законом.
Відповідачем у справі не надано
відповідних належних доказів та не
доведено відповідно до вимог ч.2 ст.71
КАС України про правомірність своїх
дій, або бездіяльності.

За вказаних обставин, право позивачки
підлягає судовому захисту, і суд під
час вирішення спору у цій справі
правильно визначив спосіб захисту
порушених прав позивачки шляхом
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії по здійсненню нарахування
позивачці недоотриманих нею сум
підвищення до пенсії як дитині війни.

Стосовно питання застосування до
спірних правовідносин вимог статті 99
КАС України, колегія суддів зазначає
наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачка звернулася з позовом до суду
в порядку норм ЦПУ - 09 серпня 2010 року, в
якому посилається на те, що звертаючись
до суду а порядку норм ЦПК,
розраховувала на трирічний строк
давності звернення, проте у зв'язку з
прийняття Рішення Конституційного
Суду України від 9 вересня 2010 року №
19-рп/2010 провадження по справі було
продовжено розглядом в порядку
адміністративного судочинства, з
постановленням у справі постанови за
нормами КАСУ.

Положеннями пунктів 1, 2 резолютивної
частини Рішення Конституційного Суду
України від 9 вересня 2010 року № 19-рп/2010
визнано такими, що не відповідають
Конституції України, норми Закону
України "Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
підвідомчості справ, пов'язаних із
соціальними виплатами" від 18 лютого 2010
року № 1691-IV та Цивільного
процесуального кодексу України, якими
справи, пов'язані із соціальними
виплатами, що підлягали розгляду
адміністративними судами, було
передано місцевим загальним судам для
розгляду в порядку цивільного
судочинства.

За таких обставин з 9 вересня 2010 року
відновлено дію положення Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС), що діяло до набрання
чинності Законом України "Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України щодо підвідомчості справ,
пов'язаних із соціальними виплатами",
зокрема, положення пункту 3 частини
першої статті 18, якими встановлювалося,
що всі адміністративні справи у спорах
фізичних осіб із суб'єктами владних
повноважень з приводу обчислення,
призначення, перерахунку, здійснення,
надання, одержання пенсійних виплат,
соціальних виплат непрацездатним
громадянам, виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням та інших
соціальних виплат, доплат, соціальних
послуг, допомоги, захисту, пільг
підсудні місцевим загальним судам як
адміністративним судам.

Виходячи з викладеного, з 9 вересня 2010
року розгляд справ, пов'язаних із
соціальними виплатами, віднесено до
юрисдикції адміністративних судів.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що зміни законодавства
стосовно порядку та строків звернення
осіб до суду з позовами про захист
пенсійних прав та прав на соціальні
виплати, що відбувалися на протязі 2010
року, можливо вважати поважними
причинами, оскільки до визнання
рішенням Конституційного Суду України
від 09.09.2010 року змін в законодавстві
щодо підсудності вказаних справ
неконституційними, вказані справи були
віднесені до цивільної юрисдикції, за
правилами якої позивач мав можливість
розраховувати на застосування
трирічного строку позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи щодо строку звернення
позивачки до суду та задовольнив позов
в цій частині з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
що в свою чергу, є підставою для
залишення рішення суду першої
інстанції в цій частині без змін.

Водночас, колегія суддів не може
погодитися з висновками суду першої
інстанції в частині визначення
кінцевої дати, до якої повинно бути
проведено відповідний перерахунок.
Колегія суддів зазначає, що на спірні у
цій справі правовідносини, не
розповсюджується правило, за яким
судова постанова не може стосуватися
дій, які ще не розпочалися, оскільки
існують усі юридичні умови для їх
вчинення відповідачем.

Предметом позову у цій справі є дії та
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень, які пов'язані з
щомісячними соціальними виплатами
позивачці, як дитині війни. На момент
розгляду справи відносини між
позивачкою та відповідачем ще не
завершилися, і відповідач у цій справі
продовжує до теперішнього часу
виплачувати позивачці підвищення до
пенсії у розмірі меншому ніж це
визначено статтею 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», та
наполягає на правомірності своїх дій з
підстав недофінансування вказаних
виплат з державного бюджету і у зв'язку
з прийнятими урядом відповідних
постанов, згідно яких і виплачується
позивачці підвищення до пенсії як
«дитині війни».

Проте, до теперішнього часу позивачка
не позбавлена правового статусу
«дитина війни», тобто не змінилися
обставини з урахуванням яких позивачці
призначене, нараховується та
виплачується підвищення до пенсії, а на
законодавчому рівні не вносилося змін
до ст.6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни»щодо розміру
підвищення до пенсії.

Відповідач у цій справі, як суб'єкт
владних повноважень, зобов'язаний
діяти на підставі закону і при внесенні
на законодавчому рівні змін до ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни»або при зміні обставин, що
зумовили виплату вказаного підвищення
позивачці, має право та зобов'язаний
перерахувати розмір підвищення до
пенсії відповідно до вимог Закону, і
зобов'язання його судом до вчинення
таких дій є зайвим.

За таких обставин та з урахуванням
того, що зазначений вище закон на час
вирішення спору має юридичну силу,
тоото має здатність реально діяти,
фактично породжувати юридичні
наслідки, а у пенсіонерів, які мають
право на підвищення, немає
необхідності звертатися до органів
пенсійного забез печення, колегія
суддів вважає, що з моменту набрання
чинності відповідними нормами в
органів Пенсійного фонду виникає
пенсійне зобов'язання і вони повинні
провести дітям війни за матеріалами
пенсійної справи відповідні
підвищення розміру пенсій. Тобто,
відповідач законодавчо зобов'язаний
нараховувати та вживати відповідні
заходи для виплати позивачці
підвищення до пенсії як дитині війни у
розмірі ЗО відсотків мінімальної
пенсії за віком, що відповідає розміру,
визначеному статтею 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни», в
редакції відновленій Рішенням
Конституційного Суду України від 22.05.2008
р. № І0-рп/2008, у період починаючи з 22
травня 2008 року та до внесення
законодавцем в редакцію ст.6 Закону
відповідних змін, або зміни обставин,
що зумовили таку виплату.

Така позиція знаходить своє
підтвердження у спільному листі
Міністерства праці та соціальної
політики України та Пенсійного фонду
України від 27 грудня 2007 року № 1323/0/039/98-07
"Щодо порядку виплати дітям війни
надбавки до пенсії або щомісячного
довічного грошового утримання чи
державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії": "Виплата
підвищення до пенсії дітям війни
здійснюється за матеріалами пенсійних
справ без подання пенсіонерами
будь-яких додаткових документів".

За вказаних обставин, колегія суддів
вважає на те. що адміністративний суд у
рішенні не має повноважень вказувати
кінцеву дату нарахування та виплати
позивачці підвищення до пенсії у
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком, як це визначено у ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», оскільки такі нарахування
зобов'язані здійснювати тільки органи
Пенсійного фонду України до втрати
позивачкою такого права, або внесення
відповідних змін до закону.

Висновки суду за позовними вимогами є
приписами, що підлягають безумовному
виконанню сторонами та третіми
особами, а судове рішення має бути
категоричним, тобто повинне дати таку
відповідь на позовні вимоги, яка б
зняла невизначеність у
взаємовідносинах між сторонами спору і
це завдання суду забезпечується шляхом
закріплення у резолютивній частині
постанови ясного і однозначного за
формулюванням висновку про
протиправність дій або бездіяльності
відповідача та способу поновлення
порушених прав позивачки - колегія
суддів вважає за необхідне змінивши
постанову суду першої інстанції,
доповнити судове рішення висновками
про протиправність бездіяльності
відповідача та викласти абзац третій
постанови в іншій редакції.

Керуючись п.2 ч.І ст. 198, ст.201, ст.205. ст.207
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

Постановила :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного Фонду України в
Маловисківському районі
Кіровоградської області - залишити без
задоволення, постанову
Маловисківського районного суду
Кіровоградської області від 28 вересня
2010 року - змінити, доповнивши
резолютивну частину постанови
висновками про протиправність
бездіяльності відповідача та викласти
абзац третій постанови в іншій
редакції

Визнати протиправною бездіяльність
Управління Пенсійного Фонду України в
Маловисківському районі
Кіровоградської області стосовно
нарахування та виплати ОСОБА_1
підвищення до пенсії у розмірі меншому
ніж це визначено статтею 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни»у розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Зобов'язати Управління Пенсійного
Фонду України в Маловисківському
районі Кіровоградської області
здійснити нарахування та виплату
підвищення до пенсії ОСОБА_1 відповідно
до ст.6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни»у розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком
із врахуванням ч.І ст.28 Закон) України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" та визначеного
законом на час виплати розміру
мінімальної пенсії за віком, за період
починаючи з 09 лютого 2010 року, і за
відрахунком виплачених ОСОБА_1 сум
підвищення до пенсії.

В іншій частині постанову
Маловисківського районного суду
Кіровоградської області від 28 вересня
2010 року - залишити без змін

Постанова суду апеляційної інстанції
за наслідками апеляційного перегляду
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення їх копій особам, які
беруть участь у справі та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів
після набрання законної сили.

Головуючий:
С
.В. Сафронова

Суддя:

В.Ю. Поплавський

Суддя:

Д.В. Чепурнов