Справа № 2а-7234/10/1370
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 р.
Справа № 8984/11

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Ніколіна В.В.,

суддів
Гінди О.М., Качмара В.Я.,

при секретарі судового засідання
Щербі С.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Державної інспекції з контролю за
цінами у Львівській області постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 17.01.2011 року
у справі за позовом ДП «Львівський
науково-дослідний та проектний
інститут землеустрою» до Державної
інспекції з контролю за цінами у
Львівській області про визнання
нечинним та скасування рішення про
застосування економічних санкцій № 89
від 12 березня 2010 року за порушення
державної дисципліни цін, -

ВСТАНОВИЛА :

Державне підприємство «Львівський
науково-дослідний та проектний
інститут землеустрою» звернулося в суд
з позовом до Державної інспекції з
контролю за цінами у Львівській
області про визнання нечинним та
скасування рішення Державної
інспекції з контролю за цінами у
Львівській області про застосування
економічних санкцій за порушення
державної дисципліни цін від 12 березня
2010 року №89 в частині вилучення суми в
розмірі 408423,75 гривень (сума порушення
136141,25 гривень + штраф у 2-ох кратному
розмірі 272 282,50 гривень).

В позові покликається на те, що рішення
№89 від 12.03.2010 року, прийняте за
матеріалами проведення перевірки,
безпідставне в частині вилучення суми
в розмірі 408423,75 гривень (сума порушення
136141,25 гривень + штраф у 2-ох кратному
розмірі 272 282,50 гривень.

Оскаржуваною постановою Львівського
окружного адміністративного суду від
17.01.2011 року позов ДП «Львівський
науково-дослідний та проектний
інститут землеустрою» до Державної
інспекції з контролю за цінами у
Львівській області про визнання
нечинним та скасування рішення про
застосування економічних санкцій № 89
від 12 березня 2010 року за порушення
державної дисципліни цін - задоволено.
Визнано протиправним Рішення
Державної інспекції з контролю за
цінами у Львівській області про
застосування економічних санкцій за
порушення державної дисципліни цін від
12 березня 2010 року № 89 в частині
вилучення суми в розмірі 408423,75 гривень
(сума порушення 136141,25 гривень + штраф у
2-ох кратному розмірі 272 282,50 гривень).

У поданій апеляційній скарзі
відповідач просить зазначену
постанову скасувати та прийняти нову,
якою в задоволенні позовних вимог
відмовити в повному обсязі,
покликаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права.

Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що вимоги позивача
необґрунтованими та такими, що не
ґрунтується на нормах чинного
законодавства, просить суд відмовити
позивачу у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга не
підлягає задоволенню з наступних
мотивів.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що відповідно
до статті 26 Закону України «Про
землеустрій», замовниками
документації із землеустрою можуть
бути органи державної влади, органи
місцевого самоврядування,
землевласники і землекористувачі;
розробниками документації із
землеустрою є юридичні та фізичні
особи, які отримали ліцензії на
проведення робіт із землеустрою
відповідно до закону. Взаємовідносини
замовників і розробників документації
із землеустрою регулюються
законодавством України і договором.

Таким чином Постанова КМУ від 05.08.2009
року №844 «Деякі питання реалізації
права власності на землю громадянами
України у 2009 році»та Постанова КМУ від
21.10.2009 року №1112 «Про додаткові заходи
щодо безоплатного оформлення та видачі
громадянам України державних актів на
земельні ділянки» визначають спрощену
процедуру безоплатних оформлення та
видачі громадянам України у 2009 та
наступних роках державних актів на
право власності на земельні ділянки
спрощений порядок, при якому
громадянин (землевласник) подає
сільському, селищному, міському голові
або уповноваженій ним особі адресовану
територіальному органові Держкомзему
заяву про видачу акта, а територіальні
органи Держкомзему (далі - замовники) на
підставі заяви громадянина укладають
договори про розроблення технічної
документації - з державними
підприємствами, що належать до сфери
управління Держкомзему та мають
ліцензію на проведення робіт із
землеустрою (далі - виконавці).

Проте дані постанови в жодному разі не
скасовують норми, які мають вищу
юридичну силу: Закону України «Про
землеустрій», відповідно до якого
договір на розроблення технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право на земельну ділянку укладається
між громадянином та розробником;
Закону України «Про захист
конституційних прав громадян на
землю»від 20.01.2005 року № 2375-IV, де
визначено, що розмір вартості робіт із
землеустрою щодо виготовлення
документа, який посвідчує право
власності на земельну ділянку, при
передачі безоплатно земельних ділянок
у власність громадянам України
відповідно до статті 121 Земельного
кодексу України, крім випадків,
визначених частиною першою цієї
статті, в розмірі, що не може
перевищувати девяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; а також
Наказу Державного комітету України по
земельних ресурсах, Міністерства
фінансів України, Міністерства
економіки України від 15.06.2001 року N
97/298/124 «Про затвердження Розмірів
оплати земельно-кадастрових робіт та
послуг»зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України від 10.07.2001 р. за N 579/5770.

Судом встановлено, що позивачем
укладались з замовниками фізичними
особами договори на розроблення
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право на земельну ділянку
та відповідно отримувалась плата за
виконані роботи, що жодним чином не
порушувало норми законодавства, а
зокрема Постанову КМУ від 05.08.2009 року
№844 «Деякі питання реалізації права
власності на землю громадянами України
у 2009 році»та Постанову КМУ від 21.10.2009
року №1112 «Про додаткові заходи щодо
безоплатного оформлення та видачі
громадянам України державних актів на
земельні ділянки», оскільки введення в
дію даними постановами спрощеного
порядку безоплатних оформлення та
видачі громадянам України у 2009 та
наступних роках державних актів на
право власності на земельні ділянки не
припиняло дії загального порядку
передбаченого нормами Закону України
«Про землеустрій», Земельного кодексу
України, Закону України «Про захист
конституційних прав громадян на
землю»а також Наказу Державного
комітету України по земельних
ресурсах, Міністерства фінансів
України, Міністерства економіки
України від 15.06.2001 року N 97/298/124 «Про
затвердження Розмірів оплати
земельно-кадастрових робіт та
послуг»зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України від 10.07.2001 р. за N 579/5770.

Таким чином суд вважає, що позивач
правомірно укладав договори з
замовниками фізичними особами на
виконання вищезазначених робіт. При
цьому відповідачем не надано доказів
про визнання цих договорів недійсними
в судовому порядку та не встановлено
факту їх нікчемності в силу закону, а
отже, відповідно до ст.. 204 Цивільного
кодексу України вони є правомірними
правочинами.

Суд не може погодитись з висновком
відповідача зазначеним в Акті № 000111
від 05 березня 2010 року щодо
необґрунтовано отриманої позивачем
виручки за період з 31.03.2009 по 19.10.2009 року
в сумі 1337,73 гривень виходячи з
наступного:

Відповідно до п.1 Загальних положень
Наказу №97/298/124, розміри оплати
земельно-кадастрових робіт та послуг
застосовуються державними органами
земельних ресурсів та рекомендовані
для застосування підприємствами,
організаціями, проектними інститутами,
вишукувальними експедиціями,
госпрозрахунковими групами та іншими
підприємницькими структурами
незалежно від форм власності та
відомчої належності на всій території
України. Виконання
земельно-кадастрових робіт та надання
послуг, вартість яких не встановлено,
здійснюється за цінами, визначеними
договорами.

Як встановлено судом позивач
встановлював плату за надані послуги
для фізичних осіб в наступних розмірах:

-підготовка висновків з надання
земельних ділянок у користування у
розмірі 80,00 гривень;

-виготовлення копій планів 25,00 гривень;

-уведення земельно-кадастрової
інформації на магнітні носії 34,00
гривень замість 17,00 гривень;

-надання консультацій 25,00 гривень;

-плата за складання технічного
завдання у розмірі 35,00 гривень, яка не
передбачена спільним наказом.

Висновок відповідача про те, що плата
за підготовку висновків з надання
земельних ділянок у користування,
виготовлення копій планів, уведення
земельно-кадастрової інформації на
магнітні носії, надання консультацій є
завищеною, суд вважає помилковим,
оскільки Наказ №97/298/124 не зобовязує
позивача встановлювати іншу плату за
вказані послуги, а тільки рекомендує
плату до встановлення.

Відповідач не довів іншими доказами
обовязок позивача встановлювати плату
на томуж рівні що встановлена в
вищезазначеному Наказі №97/298/124.

Щодо отримання позивачем плати за
складання технічного завдання у
розмірі 35,00 гривень, яка не передбачена
спільним наказом, то суд вважає такі
дії правомірними, оскільки дана сума
визначалась в договірному порядку. А
відповідно до п.1 Загальних положень
Наказу №97/298/124, виконання
земельно-кадастрових робіт та надання
послуг, вартість яких не встановлено,
здійснюється за цінами, визначеними
договорами.

Враховуючи все вищенаведене, суд
погоджується з позивачем щодо
неправомірностірішення №89 від 12
березня 2010 року про застосування
штрафних санкцій за порушення
державної дисципліни цін в частині
вилучення суми в розмірі 408423,75 гривень
(сума порушення 136141,25 гривень + штраф у
2-ох кратному розмірі 272 282,50 гривень).

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, відповідають
нормам матеріального права.

В судовому засіданні встановлено, що
Державною інспекцією з контролю за
цінами у Львівській області була
проведена перевірка дотримання
Держаним підприємством "Львівський
науково-дослідний та проектний
інститут землеустрою"норм
законодавства щодо порядку
застосування затверджених розмірів
плати (тарифів) на землевпорядні
роботи, роботи та послуги пов'язані з
формуванням документів, в тому числі,
які посвідчують право власності на
земельні ділянки при передачі їх
безоплатно у власність громадян
України. За результатами перевірки
складено Акт № 000111 від 05 березня 2010
року.

В ході проведення перевірки
відповідачем було встановлено, що
позивачем, на підставі додаткових угод,
стягувалась з громадян плата за
виконання робіт із землеустрою щодо
виготовлення документа, який посвідчує
право власності на земельну ділянку,
при передачі безоплатно земельних
ділянок у власність у розмірі від 918,08
гривень до 999,68 гривень з ПДВ, що
перевищує встановлений законодавством
рівень 153 гривні (183,60 гривень з ПДВ),
тобто порушено частину 2 статті 1 Закону
України "Про захист конституційних
прав громадян на землю", ДП "Львівський
науково-дослідний та проектний
інститут землеустрою", внаслідок
завищення вартості робіт із
землеустрою щодо виготовлення
документа, який посвідчує право
власності на земельну ділянку, при
передачі безоплатно земельних ділянок
у власність громадянам України, за
період з 10.03.2009 року до 01.09.2009 року
необґрунтовано отримано виручку на
суму 128 917,72 гривень.

Крім цього перевіркою також
встановлено завищення вартості робіт з
детального обстеження грунтів та
встановлення їх якості внаслідок
застосування до вартості встановлення
показників якості земель
понижувального коефіцієнту 0,5 замість
0,4 (при площі ріллі на об'єкті менше 2,0
тис.га.), чим порушено наказ Державного
комітету України по земельних
ресурсах, міністерства фінансів
України та Міністерства економіки
України від 15.06.2001 року №97/298/124 "Про
затвердження розмірів оплати
земельно-кадастрових робіт та послуг".
Внаслідок зазначеного, підприємством
необґрунтовано отримано виручку за
період з 16.03.2009 року по 26.08.2009 року на
суму 1713,80 гривень.

Також перевіркою встановлено
завищення позивачем плати за надані
послуги для фізичних осіб за рахунок
включення вартості окремих робіт за
тарифами, затвердженими спільним
наказом від 15.06.2001 року № 97/298/124 для
юридичних осіб, а саме:

- підготовка висновків з надання
земельних ділянок у користування у
розмірі 80,00 гривень замість 30,00 гривень;

- виготовлення копій планів - 25,00
гривень замість 17,00 гривень;

- уведення земельно-кадастрової
інформації на магнітні носії - 34,00
гривень замість 17,00 гривень;

- надання консультацій - 25,00
гривень замість 5,00 гривень.

Крім цього у вартість робіт зі
складання проектів землеустрою щодо
відведення земельної ділянки для
фізичних осіб включено плату за
складання технічного завдання у
розмірі 35,00 гривень, яка не передбачена
спільним наказом. Внаслідок
вищезазначеного, підприємством
необґрунтовано отримано виручки за
період з 31.03. по 19.10.2009 року на суму 1337,73
гривень.

Відповідач в акті зазначає, що в
порушення ч.2 ст.1 Закону України "Про
захист конституційних прав громадян на
землю"та наказу Державного комітету
України по земельних ресурсах,
Міністерства фінансів України та
Міністерства економіки України від
15.06.2001 року №97/298/124 "Про затвердження
розмірів оплати земельно-кадастрових
робіт та послуг"ДП "Львівський
науково-дослідний та проектний
інститут землеустрою"необґрунтовано
отримав за період з 10.03.2009 року по 24.11.2009
року виручку на загальну суму 137 855,05
гривень.

На підставі Акту № 000111 від 05 березня 2010
року відповідачем було прийнято
рішення від 12 березня 2010 року за №89 про
застосування економічних санкцій за
порушення державної дисципліни цін у
розмірі 413565,15 гривень.

Суд не може погодитись з висновком
відповідача зазначеним в Акті № 000111
від 05 березня 2010 року щодо
необґрунтовано отриманої позивачем
виручки за період з 10.03.2009 року до 01.09.2009
року в сумі 128 917,72 гривень виходячи з
наступного:

Відповідно до ст.. 7 Закону України "Про
ціни та ціноутворення", вільні ціни і
тарифи встановлюються на всі види
продукції, товарів і послуг, за
винятком тих, по яких здійснюється
державне регулювання цін і тарифів.
Згідно зі ст.. 8 цього Закону, державне
регулювання цін і тарифів здійснюється
шляхом встановлення граничних рівнів
цін (тарифів) або граничних відхилень
від державних фіксованих цін і тарифів.
Частиною 2 статті 9 цього Закону
передбачено, що державні фіксовані та
регульовані ціни і тарифи
встановлюються державними органами
України.

Як встановлює п. 21 додатку до
Постанови Кабінету Міністрів України
від 25.12.1996 р. № 1548 Державний комітет
України по земельних ресурсах за
погодженням з Міністерством фінансів
України та Міністерством економіки
України встановлює ціни (тарифи) на
розроблення документації із
землеустрою та проведення
землеоціночних робіт, визначає
граничні розміри плати з виконання
землевпорядних робіт у разі
безоплатної передачі громадянам
України земельних ділянок відповідно
до законодавства.

На виконання п. 21 додатка до Постанови
Кабінету Міністрів України від 25.12.1996 р.
№ 1548 "Про встановлення повноважень
органів виконавчої влади та виконавчих
органів міських рад щодо врегулювання
цін (тарифів)"Державним комітетом
України по земельних ресурсах
прийнято за погодженням з
Міністерством фінансів України та
Міністерством економіки України наказ
від 12.08.2004 р. № 264 "Про затвердження
Граничних розмірів плати з виконання
землевпорядних робіт".

Наказом Державного комітету України по
земельних ресурсах від 06.12.2005 р. №
368 внесено зміни в наказ № 264 від 12.08.2004
р., з метою приведення його у
відповідність до Закону України "Про
захист конституційних прав громадян на
землю"від 20.01.2005 року № 2375-IV, оскільки
визначено, що розмір вартості робіт із
землеустрою щодо виготовлення
документа, який посвідчує право
власності на земельну ділянку, при
передачі безоплатно земельних
ділянок у власність громадянам
України відповідно до статті 121
Земельного кодексу України, крім
випадків, визначених частиною першою
цієї статті, в розмірі, що не може
перевищувати дев'яти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Таким чином, норми чинного
законодавства встановлюють граничний
розмір плати за виконання суб'єктами
господарювання робіт із землеустрою
щодо виготовлення документа, який
посвідчує право власності на земельну
ділянку, при передачі безоплатно
земельних ділянок у власність
громадянам України, відповідно до
статті 121 Земельного кодексу України,
крім випадків, визначених ч. 1 цієї
статті, в розмірі, що не може
перевищувати дев'яти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема Акту № 000111 від 05 березня 2010
року, договорів, укладених
відповідачем з замовниками робіт із
землеустрою, кошторисів до даних
договорів, відповідачем стягувалася з
замовників плата за виконання робіт
із землеустрою в розмірі від 918,08
гривень до 999,68 гривень з ПДВ., яка
включає в себе плату за виготовлення
документа, що посвідчує право
власності на земельну ділянку від 153,00
гривень (183,60 гривень з ПДВ).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
землеустрій", види робіт із землеустрою
- обстежувальні, вишукувальні,
топографо-геодезичні, картографічні,
проектні та проектно-вишукувальні
роботи, що виконуються з метою
складання документації із землеустрою.
При цьому, документація із землеустрою
-затверджені в установленому порядку
текстові та графічні матеріали, якими
регулюється використання та охорона
земель державної, комунальної та
приватної власності, а також матеріали
обстеження і розвідування земель,
авторського нагляду за виконанням
проектів, тощо.

Відповідно до статті 184 Земельного
кодексу України, землеустрій
передбачає:

а) встановлення (відновлення) на
місцевості меж
адміністративно-територіальних
утворень, землеволодінь і
землекористувань;

б) розробку загальнодержавної і
регіональних програм використання та
охорони земель;

в) складання схем землеустрою,
розроблення техніко-економічних
обґрунтувань використання та охорони
земель відповідних
адміністративно-територіальних
утворень;

г) обґрунтування встановлення меж
територій з особливими
природоохоронними, рекреаційними і
заповідними режимами;

ґ) складання проектів впорядкування
існуючих землеволодінь і
землекористувань та створення нових;

д) складання проектів відведення
земельних ділянок;

е) встановлення в натурі (на місцевості)
меж земельних ділянок;

є) підготовку документів, що
посвідчують право власності або право
користування землею;

ж) складання проектів землеустрою, що
забезпечують еколого-економічне
обґрунтування сівозмін, упорядкування
угідь, а також розроблення заходів щодо
охорони земель;

з) розроблення іншої землевпорядної
документації, пов'язаної з
використанням та охороною земель;

и) здійснення авторського нагляду за
виконанням проектів з використання та
охорони земель;

і) проведення топографо-геодезичних,
картографічних, ґрунтових,
геоботанічних та інших обстежень і
розвідувань земель.

Таким чином суд погоджується з
твердженням позивача, що підготовка
документів, що посвідчують право
власності або право користування
землею та проведення
топографо-геодезичних, картографічних,
ґрунтових, геоботанічних та інших
обстежень і розвідувань земель є
абсолютно різними видами робіт з
землеустрою, а відповідно й мають різну
вартість.

Згідно ст.56 Закону України "Про
землеустрій", технічна документація із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право на земельну
ділянку, включає:

а) пояснювальну записку;

б) технічне завдання на складання
документів, що посвідчують право на
земельну ділянку;

в) копії заяв фізичних або клопотання
юридичних осіб;

г) матеріали польових геодезичних
робіт і план земельної ділянки,
складений за результатами кадастрової
зйомки;

ґ) рішення органу виконавчої влади чи
органу місцевого самоврядування про
надання або передачу земельної ділянки
у власність або надання в користування,
у тому числі на умовах оренди;

д) акт прийомки-передачі межових знаків
на зберігання;

е) акт перенесення в натуру (на
місцевість) меж охоронних зон, зон
санітарної охорони, санітарно-захисних
зон і зон особливого режиму
використання земель за їх наявності;

є) кадастровий план земельної ділянки;

ж) перелік обмежень прав на земельну
ділянку і наявні земельні сервітути.

При цьому слід зазначити, що матеріали
польових геодезичних робіт і план
земельної ділянки, складений за
результатами кадастрової зйомки
відповідно до ст.. 1 Закону України "Про
топографо -геодезичну і картографічну
діяльність"належать до кадастрових
робіт (кадастрових зйомок).

Відповідно до ст.198 Земельного кодексу
України, - кадастрова зйомка включає
геодезичне встановлення меж земельної
ділянки. Геодезичне встановлення меж
земельної ділянки передба чає
виконання у встановленому чинним
законодавством по рядку комплексу
топографо-геодезичних і
картографічних робіт, пов'язаних з
визначенням меж такої ділянки відносно
геодезичних пунктів, тобто закріплених
точок земної поверх ні, положення яких
визначено у загальній системі геодезич
них координат і висот, прийнятої для
України.

Згідно ст. 14 Закону України "Про
топографо -геодезичну і картографічну
діяльність", ліцензії на виконання
топографо-геодезичних, картографічних
робіт видаються підприємствам,
установам, організаціям, а також
фізичним особам - суб'єктам
підприємницької діяльності, які можуть
забезпечити виконання
топографо-геодезичних, картографічних
робіт відповідно до встановлених
ліцензійних умов.

В той же час, в силу ст..ст. 13, 15, 193, 196
Земельного кодексу України, складовою
частиною державного земельного
кадастру, обов'язок по веденню якого
покладається на органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, є
кадастрові зйомки -комплекс робіт по
визначенню та відновленню меж
земельних ділянок.

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про
землеустрій", роботи з землеустрою
можуть фінансуватися відповідно до
укладених договорів за рахунок коштів
громадян, юридичних та інших джерел, не
заборонених законом.

Як встановлено судом, позивачем
здійснювалися додаткові
топографо-геодезичні та картографічні
роботи, зокрема, визначення меж ділянок
з використанням пунктів ДГМ;
прокладання теодолітних ходів до
земельної ділянки; координування точок
з урахуванням використання GPS-приймача,
з метою виготовлення документів, які
посвідчують право власності на
земельну ділянку за плату в розмірі, що
не перевищує граничний її рівень,
визначений ст.. 1 Закону України "Про
захист конституційних прав громадян на
землю"та додаткову плату за проведення
топографо-геодезичних та
картографічних робіт.

Тобто, сторони в договірному порядку
погодили розмір оплати за роботи по
землеустрою по виготовленню
документів, які посвідчують право
власності на земельну ділянку та
окремо за роботи перераховані вище, що
не входять до плати за виконані роботи
по виготовленню документів, що
посвідчують право власності на
земельну ділянку.

Суд також вважає правомірним включення
до вартості додаткових послуг витрат
на експертизу проектної та
вишукувальної документації, витрат на
метрологічне забезпечення єдності та
точності вимірювань, витрат на
відрядження та витрат на уведення
земельно-кадастрової інформації на
магнітні носії, перевірку та обробку на
магнітних носіях, та не погоджується з
висновком відповідача про те що
вартість даних робіт повинна входити у
вартість виготовлення документів, які
посвідчують право власності на
земельну ділянку та не перевищує
дев'яти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян з огляду на наступне:

Відповідно до пункту 5 Наказу
Державного комітету України по
земельних ресурсах, Міністерства
фінансів України, Міністерства
економіки України від 15.06.2001 року N
97/298/124 "Про затвердження Розмірів
оплати земельно-кадастрових робіт та
послуг"зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України від 10.07.2001 р. за N 579/5770,
зазначено, що до земельно-кадастрових
робіт та послуг не враховуються
витрати, які визначаються в конкретних
умовах додатково згідно з угодою на
проведення робіт, на:

- унесення в проектну і вишукувальну
продукцію доповнень, пов'язаних зі
зміною виданих замовником завдань або
технічних умов;

- розробку проектних рішень у двох та
більше варіантах;

- участь організації-виконавця в
розробці завдання на проектування або
в складанні технічних умов;

- оформлення технічних завдань на
виконання інженерних вишукувань;

- транспортування до об'єкта роботи і у
зворотному напрямку спеціальної
техніки, обладнання та інструментів, що
необхідні для виконання
обстежувальних і вишукувальних робіт;

- будівельні матеріали, що потрібні для
виготовлення межових знаків, ремонту
пунктів геодезичної мережі й
аналогічних потреб; оренду
транспортних засобів особливого
призначення; утримання спеціального
вишукувального обладнання;
будівництво тимчасових інженерних
споруд, виробничих й інших приміщень;
вирубування і викорчовування лісу;
відновлення (рекультивацію) природних
ресурсів, пошкоджених під час
виконання проектних і вишукувальних
робіт;

- експертизу проектної та
вишукувальної документації;

- витрати на метрологічне забезпечення
єдності та точності вимірювань;

- витрати на відрядження.

Відповідно до розділу 5.3 "Складання
документів, що посвідчують право
власності на землю або право
користування землею", до цього виду
робіт не віднесено роботи з уведення
земельно-кадастрової інформації на
магнітні носії, перевірку та обробку на
магнітних носіях. Вартість даних робіт
визначена згідно таблиці 6.1. Як
встановлено судом позивачем згідно
додаткових угод встановлювалась плата
за метрологічне забезпечення, вартість
відрядних, транспортні витрати,
уведення земельно-кадастрової
інформації на магнітні носії,
амортизація приладів.

Відповідно до п.1 Загальних положень
Наказу №97/298/124, розміри оплати
земельно-кадастрових робіт та послуг
застосовуються державними органами
земельних ресурсів та рекомендовані
для застосування підприємствами,
організаціями, проектними інститутами,
вишукувальними експедиціями,
госпрозрахунковими групами та іншими
підприємницькими структурами
незалежно від форм власності та
відомчої належності на всій території
України. Виконання
земельно-кадастрових робіт та надання
послуг, вартість яких не встановлено,
здійснюється за цінами, визначеними
договорами.

Таким чином суд вважає, що позивач
правомірно укладав додаткові угоди з
замовниками на виконання
вищезазначених топографо-геодезичних,
картографічних та інших робіт. При
цьому відповідачем не надано доказів
про визнання цих додаткових угод
недійсними в судовому порядку та не
встановлено факту їх нікчемності в
силу закону, а отже, відповідно до ст.. 204
Цивільного кодексу України вони є
правомірними правочинами.

Суд також не може погодитись з
висновком відповідача зазначеним в
Акті № 000111 від 05 березня 2010 року щодо
необґрунтовано отриманої позивачем
виручки за період з 20 жовтня по 24
листопада 2009 року в сумі 5 885,80 гривень
виходячи з наступного:

Відповідно до п. 1 Порядку безоплатних
оформлення та видачі громадянам
України державних актів на право
власності на земельні ділянки,
затвердженого Постановою КМУ від 5
серпня 2009 року №844, цей Порядок
визначає спрощену процедуру
безоплатних оформлення та видачі
громадянам України у 2009 та наступних
роках державних актів на право
власності на земельні ділянки для
будівництва та обслуговування жилого
будинку і господарських будівель,
ведення особистого селянського
господарства в межах населених
пунктів та ведення садівництва у
розмірах, визначених статтею 121
Земельного кодексу України після
прийняття рішення про передачу
громадянам безоплатно у приватну
власність земельних ділянок. Для
безоплатного оформлення та видачі
громадянам України державних актів на
право власності на земельні ділянки у
відповідності до даного порядку,
громадянин або уповноважена ним
особа подає сільському, селищному,
міському голові або уповноваженій ним
особі адресовану територіальному
органові Держкомзему заяву про видачу
такого акта (пункт 2 Порядку
безоплатних оформлення та видачі
громадянам України державних актів на
право власності на земельні ділянки).

Відповідно до п. 5 Порядку безоплатних
оформлення та видачі громадянам
України державних актів на право
власності на земельні ділянки, на
підставі заяви про видачу державного
акта на право власності на земельну
ділянку протягом трьох робочих днів з
дати її надходження територіальні
органи Держкомзему (далі - замовники)
укладають договори про розроблення
технічної документації - з державними
підприємствами, що належать до
сфери управління Держкомзему та
мають ліцензію на проведення робіт із
землеустрою (далі - виконавці).

Згідно ст.. 25 Закону України "Про
землеустрій", документація із
землеустрою розробляється у вигляді
програм, схем, проектів, спеціальних
тематичних карт, атласів, технічної
документації. Види документації із
землеустрою:

1) технічна документація із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право на земельну ділянку.

Відповідно до статті 26 Закону України
"Про землеустрій", замовниками
документації із землеустрою можуть
бути органи державної влади, органи
місцевого самоврядування,
землевласники і землекористувачі;
розробниками документації із
землеустрою є юридичні та фізичні
особи, які отримали ліцензії на
проведення робіт із землеустрою
відповідно до закону. Взаємовідносини
замовників і розробників
документації із землеустрою
регулюються законодавством України і
договором.

Таким чином Постанова КМУ від 05.08.2009
року №844 "Деякі питання реалізації
права власності на землю громадянами
України у 2009 році"та Постанова КМУ від
21.10.2009 року №1112 "Про додаткові заходи
щодо безоплатного оформлення та видачі
громадянам України державних актів на
земельні ділянки" визначають спрощену
процедуру безоплатних оформлення та
видачі громадянам України у 2009 та
наступних роках державних актів на
право власності на земельні ділянки
спрощений порядок, при якому
громадянин (землевласник) подає
сільському, селищному, міському голові
або уповноваженій ним особі адресовану
територіальному органові Держкомзему
заяву про видачу акта, а
територіальні органи Держкомзему (далі
- замовники) на підставі заяви
громадянина укладають договори про
розроблення технічної документації - з
державними підприємствами, що
належать до сфери управління
Держкомзему та мають ліцензію на
проведення робіт із землеустрою (далі -
виконавці).

Проте дані постанови в жодному разі не
скасовують норми, які мають вищу
юридичну силу: Закону України "Про
землеустрій", відповідно до якого
договір на розроблення технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право на земельну ділянку укладається
між громадянином та розробником;
Закону України "Про захист
конституційних прав громадян на
землю"від 20.01.2005 року № 2375-IV, де
визначено, що розмір вартості робіт із
землеустрою щодо виготовлення
документа, який посвідчує право
власності на земельну ділянку, при
передачі безоплатно земельних
ділянок у власність громадянам
України відповідно до статті 121
Земельного кодексу України, крім
випадків, визначених частиною першою
цієї статті, в розмірі, що не може
перевищувати дев'яти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; а також Наказу Державного
комітету України по земельних
ресурсах, Міністерства фінансів
України, Міністерства економіки
України від 15.06.2001 року N 97/298/124 "Про
затвердження Розмірів оплати
земельно-кадастрових робіт та
послуг"зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України від 10.07.2001 р. за N 579/5770.

Судом встановлено, що позивачем
укладались з замовниками -фізичними
особами договори на розроблення
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право на земельну ділянку
та відповідно отримувалась плата за
виконані роботи, що жодним чином не
порушувало норми законодавства, а
зокрема Постанову КМУ від 05.08.2009 року
№844 "Деякі питання реалізації права
власності на землю громадянами України
у 2009 році"та Постанову КМУ від 21.10.2009
року №1112 "Про додаткові заходи щодо
безоплатного оформлення та видачі
громадянам України державних актів на
земельні ділянки", оскільки введення в
дію даними постановами спрощеного
порядку безоплатних оформлення та
видачі громадянам України у 2009 та
наступних роках державних актів на
право власності на земельні ділянки
не припиняло дії загального порядку
передбаченого нормами Закону України
"Про землеустрій", Земельного кодексу
України, Закону України "Про захист
конституційних прав громадян на
землю"а також Наказу Державного
комітету України по земельних
ресурсах, Міністерства фінансів
України, Міністерства економіки
України від 15.06.2001 року N 97/298/124 "Про
затвердження Розмірів оплати
земельно-кадастрових робіт та
послуг"зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України від 10.07.2001 р. за N 579/5770.

Таким чином суд вважає, що позивач
правомірно укладав договори з
замовниками -фізичними особами на
виконання вищезазначених робіт. При
цьому відповідачем не надано доказів
про визнання цих договорів недійсними
в судовому порядку та не встановлено
факту їх нікчемності в силу закону, а
отже, відповідно до ст.. 204 Цивільного
кодексу України вони є правомірними
правочинами.

Суд не може погодитись з висновком
відповідача зазначеним в Акті № 000111
від 05 березня 2010 року щодо
необґрунтовано отриманої позивачем
виручки за період з 31.03.2009 по 19.10.2009 року
в сумі 1337,73 гривень виходячи з
наступного:

Відповідно до п.1 Загальних положень
Наказу №97/298/124, розміри оплати
земельно-кадастрових робіт та послуг
застосовуються державними органами
земельних ресурсів та рекомендовані
для застосування підприємствами,
організаціями, проектними інститутами,
вишукувальними експедиціями,
госпрозрахунковими групами та іншими
підприємницькими структурами
незалежно від форм власності та
відомчої належності на всій території
України. Виконання
земельно-кадастрових робіт та надання
послуг, вартість яких не встановлено,
здійснюється за цінами, визначеними
договорами.

Як встановлено судом позивач
встановлював плату за надані послуги
для фізичних осіб в наступних розмірах:

- підготовка висновків з надання
земельних ділянок у користування у
розмірі 80,00 гривень;

- виготовлення копій планів - 25,00
гривень;

- уведення земельно-кадастрової
інформації на магнітні носії - 34,00
гривень замість 17,00 гривень;

- надання консультацій - 25,00
гривень;

- плата за складання технічного
завдання у розмірі 35,00 гривень, яка не
передбачена спільним наказом.

Висновок відповідача про те, що плата
за підготовку висновків з надання
земельних ділянок у користування,
виготовлення копій планів, уведення
земельно-кадастрової інформації на
магнітні носії, надання консультацій є
завищеною, суд вважає помилковим,
оскільки Наказ №97/298/124 не зобов'язує
позивача встановлювати іншу плату за
вказані послуги, а тільки рекомендує
плату до встановлення.

Відповідач не довів іншими доказами
обов'язок позивача встановлювати плату
на томуж рівні що встановлена в
вищезазначеному Наказі №97/298/124.

Щодо отримання позивачем плати за
складання технічного завдання у
розмірі 35,00 гривень, яка не передбачена
спільним наказом, то суд вважає такі
дії правомірними, оскільки дана сума
визначалась в договірному порядку. А
відповідно до п.1 Загальних положень
Наказу №97/298/124, виконання
земельно-кадастрових робіт та надання
послуг, вартість яких не встановлено,
здійснюється за цінами, визначеними
договорами.

Враховуючи все вищенаведене, суд
погоджується з позивачем щодо
неправомірності рішення №89 від 12
березня 2010 року про застосування
штрафних санкцій за порушення
державної дисципліни цін в частині
вилучення суми в розмірі 408 423,75 гривень
(сума порушення - 136 141,25 гривень + штраф у
2-ох кратному розмірі 272 282,50 гривень).

Відповідно до ст. 162 Кодексу
адміністративного судочинства України
при вирішенні справи по суті суд може
задовольнити адміністративний позов
повністю або частково чи відмовити в
його задоволенні повністю або
частково, у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про визнання
протиправними рішення суб'єкта владних
повноважень чи окремих його положень,
дій чи бездіяльності і про скасування
або визнання нечинним рішення чи
окремих його положень, про поворот
виконання цього рішення чи окремих
його положень із зазначенням способу
його здійснення.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б
гарантувала дотримання і захист прав,
свобод, інтересів людини і громадянина,
інших суб'єктів у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку суб'єктів владних
повноважень.

А тому висновки суду першої інстанції
відповідають нормам матеріального та
процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції, при винесені оскаржуваної
постанови вірно дано правову оцінку
обставинам справі та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що згідно ст. 200 КАС України є підставою
для залишення без задоволення
апеляційної скарги та залишення без
змін постанови суду першої інстанції.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної інспекції
з контролю за цінами у Львівській
області - залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 17.01.2011 року
у справі № 2а-7234/10/1370 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду у порядку
адміністративного судочинства
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
В.В. Ніколін

Судді
О.М. Гінда

В.Я. Качмар