Справа № 814/2966/14
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2014-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

814/2966/14

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

07 листопада 2014 року Справа № 814/2966/14

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за

про: стягнення заборгованості в сумі 41 380,28 грн.,

в с т а н о в и в:

Позивач, Управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Миколаївської області, звернувся до суду з адміністративним позовом про стягнення з : Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 2 – закладу комунальної власності заборгованості в сумі 41 380,28 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідач в порушення приписів пункту 2 Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» (надалі – Закон № 1058), витрати на виплату та доставку пенсії за серпень 2014 року не відшкодував, що стало підставою для звернення позивача до суду.

Відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що всі поточні платежі ним своєчасно здійснюються, але позивач перерозподіляє отримані кошти та зараховує їх в погашення не існуючого боргу (арк. спр. 27 - 31).

Представники відповідача заявив клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження (арк. спр. 57). Позивач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином (арк. спр. 25).

Суд вважає, що справа може бути розглянута по суті на підставі наявних у справі доказів, а відсутність повноважних представників сторін, відповідно до ст. 128 КАС України, не перешкоджає вирішенню спору.

Дослідивши всі матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Відповідач зареєстрований як юридична особа та є платником внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування в Пенсійного фонду України.

Відповідно до абзацу першого пункту 2 розділу VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності з 1 січня 2004 року, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсії вказаним особам призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення». При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом (абзаци перший і третій підпункту 1 пункту 2 розділу VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»).

До набрання чинності Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» питання щодо відшкодування витрат на виплату і доставку пенсій працівникам, зайнятим повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2, було врегульовано Законом України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з абзацом четвертим пункту 1 статті 2, абзацом третім пункту 1 статті 4 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» для суб'єктів підприємницької діяльності незалежно від форм власності, які використовують працю найманих працівників, ставка збору на обов'язкове державне пенсійне страхування становить 100% фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «б» - «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Таким чином, відшкодуванню у розмірі 100% підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до пунктів «б» - «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В інших випадках (по незаконно призначених пільгових пенсіях, надміру сплачених, тощо) ці витрати відшкодуванню не підлягають.

Позивачем було направлено відповідачу розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій призначених відповідно до ч. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій призначених відповідно до п. «б» - «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за серпень 2014 року на суму 38 913,55 грн. (арк. спр. 13 - 15) та з 2014 року на суму 2 466,73 грн. (арк. спр. 16). Загальна сума – 41 380,28 грн.

Відповідачем була надана суду довідка по розрахунках з позивачем за період з січня 2014 року по вересень 2014 року (арк. спр. 32 - 33) та завірені копії платіжних доручень (з відміткою банку про проведення платежів) (арк. спр. 35, 37, 39, 41, 43, 44, 46, 47, 49, 50, 52, 54, 55), відповідно до яких судом встановлено, що відповідач сплатив всі кошти вказані в направленому позивачем розрахунку.

З наданих відповідачем до суду пояснень, що не спростовані позивачем, вбачається, що відповідно до п.п. 10.11 пункту 10 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України затвердженою Постановою Пенсійного фонду України №21-1 від 19.12.2003 року, позивач шляхом перерозподілу зараховував ці кошти в рахунок сплати недоїмки за минулі періоди.

Відповідно до абзацу 2 п.п. 10.11 п. 10 вказаної інструкції, протягом п'яти робочих днів після закінчення базового звітного місяця орган Пенсійного фонду складає повідомлення, в якому міститься інформація про суми розподілу сплачених коштів, за формою згідно з додатком 22 цієї Інструкції, яке надсилається (вручається) такому платнику. При цьому корінець повідомлення залишається в органі Пенсійного фонду.

Повідомлення вважається надісланим (врученим) платнику, якщо його передано посадовій особі юридичної особи або фізичній особі - суб'єкту підприємницької діяльності, адвокату, приватному нотаріусу під підпис або надіслано листом з повідомленням про вручення. Дата відправлення проставляється на корінці повідомлення.

Відповідно до п. 6.4 Інструкції розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами надходження доходів органів Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Згідно з п. 6.8. Інструкції підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

З вищевказаних норм випливає, що обов'язок підприємства по відшкодуванню витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, виникає за умови надіслання підприємству органом Пенсійного фонду відповідного повідомлення, в якому зазначено суму, що підлягає сплаті підприємством до Пенсійного фонду.

Позивач не надав суду доказів надіслання та отримання відповідачем передбачених вказаною інструкцією повідомлень про перерозподіл сплачених відповідачем коштів.

Тому суд вважає, що перерозподіл отриманих коштів був вчинений позивачем не у встановленому законодавством порядку. Позивач порушив встановлене законодавством право відповідача знати про перерозподіл сплачених коштів, чим позбавив його можливості оскаржувати його дії.

Отже, враховуючи на те, що витрати на виплату та доставку пенсій відповідно до розрахунку позивача сплачені відповідачем в повному обсязі, а позивач в порушення порядку встановленого Інструкцією їх протиправно перерозподілив порушуючи права відповідача, чим фактично намагається стягнути не існуючий борг.

Таким чином, позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, в зв’язку з безпідставністю.

Відповідно до частини 4 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 94, 128, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня проголошення/отримання постанови, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постанови за наслідками апеляційного провадження.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга, подана після закінчення встановлених строків залишається без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Суддя О.В. Малих