Справа № 211/3341/14-а(2-а/211/86/14)
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

27 листопада 2014 рокусправа №
211/3341/14-а(2-а/211/86/14)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Шлай А.В.

суддів: Іванова С.М.
Чабаненко С.В.

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління праці та соціального
захисту населення виконкому
Довгинцівської районної у місті ради м.
Кривого Рогу на постанову
Довгинцівського районного суду м.
Кривого Рогу від 23 червня 2014 року у
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
виконкому Довгинцівської районної у
місті ради м. Кривого Рогу про визнання
дій Управління праці та соціального
захисту населення виконкому
Довгинцівської районної у місті ради м.
Кривого Рогу щодо відмови у виплаті
допомоги на оздоровлення
протиправними, стягнення коштів,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом, в якому
просив визнати дії Управління праці та
соціального захисту населення
виконкому Довгинцівської районної у
місті ради м. Кривого Рогу щодо відмови
у виплаті щорічної допомоги на
оздоровлення за 2014 рік протиправними
та стягнути кошти у розмірі 4782 грн.
щорічної допомоги на оздоровлення за
2014 рік.

Постановою Довгинцівського районного
суду м. Кривого Рогу від 23 червня 2014
року адміністративний позов ОСОБА_1
задоволено частково.

Не погодившись з рішенням суду,
відповідач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нову
, якою відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги,
дійшла висновку про відсутність
підстав для її задоволення, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
на підставі письмових доказів, що
містяться в матеріалах справи, що
ОСОБА_1 має посвідчення особи, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи у 1986 році 1 категорії,
перебуває на обліку в Управління праці
та соціального захисту населення
виконкому Довгинцівської районної у
місті ради м. Кривого Рогу. У зв'язку з
цим на нього розповсюджується дія ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції дійшов висновку
про наявність підстав для виплати
щорічної допомоги на оздоровлення за
2014 рік.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції та
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в редакції,
що діяла на час виплати позивачам
одноразової допомоги у 2014 році щорічна
допомога на оздоровлення учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС І категорії,
інвалідам 2 групи, виплачується у
розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат, а учасникам ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС І
категорії, інвалідам 3 групи,
виплачується у розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат.

Щорічна допомога на оздоровлення
виплачується громадянам за місцем їх
проживання органами соціального
захисту населення. Розмір
мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

Застосування відповідачем положень
постанови Кабінету Міністрів України
від 12.07.05 № 562 при нарахуванні
одноразової допомоги на оздоровлення є
неправомірним, оскільки означена
постанова суперечить положенням
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Станом на момент виплати позивачем
щорічної допомоги на оздоровлення,
зокрема, Законом України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік»
обмежень стосовно застосування ст.48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» не встановлено.

Таким чином, виходячи із загальних
засад пріоритетності законів над
іншими підзаконними нормативними
актами, при нарахуванні позивачам
одноразової допомоги на оздоровлення в
лютому 2014 року відповідач повинен був
користуватись ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відсутність грошових коштів на виплату
допомоги на оздоровлення в даному
випадку не позбавляє позивачів, як
осіб, що мають статус особи, що
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи, права на отримання цієї
допомоги. Закон України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» не обмежує таке право
наявністю фінансування.

Виключно законом про Державний бюджет
України визначаються будь-які видатки
держави на загальносуспільні потреби,
розмір і цільове спрямування цих
видатків, що кореспондується з
положеннями ст.95 Конституції України.

01 січня 2014 року набрав чинності Закон
України «Про Державний бюджет України
на 2014 рік», яким і визначено, зокрема,
доходи і видатки Державного бюджету
України у 2014 році.

Проте, положеннями Закону України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік» в
редакції станом на момент виникнення
спірних правовідносин між позивачами
та відповідачем не встановлювалось
інших умов для реалізації положень
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» ніж ті, які визначені
останнім.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів погоджується з судом першої
інстанції, що застосування
відповідачем у лютому 2014 року положень
постанови Кабінету Міністрів України
від 12 липня 2005 року №562 при нарахуванні
одноразової допомоги на оздоровлення
суперечить Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та не може бути віднесено
до реалізації права Кабінету Міністрів
України на встановлення розмірів
соціальних виплат та допомог, які
фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України.

Доводи відповідача щодо правомірності
своїх дій з посиланням на Бюджетний
кодекс України суд не приймає, оскільки
даний Кодекс не регулює питання
розмірів одноразової допомоги на
оздоровлення учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС.

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
правильності висновків суду першої
інстанції і не дають підстав для його
скасування.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасовано правильне по суті рішення
суду з одних лише формальних міркувань.

Зважаючи на відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги,
колегія судді дійшла висновку про
залишення оскарженого рішення суду
першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 195-196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська - залишити без
задоволення.

Постанову Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
19 червня 2014 року у справі №204/3561/14-а -
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, є остаточною
та відповідно до частини 9 статті 183-2
Кодексу адміністративного судочинства
України оскарженню не підлягає.

Головуючий:
А.В. Шлай

Суддя:
С.М. Іванов

Суддя:
С.В. Чабаненко