Справа № 357/18364/13-а
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
у 1-й інстанції: Шовкопляс О.П.
Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

04 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О., Грибан І.О.,

при секретарі судового засідання
Арсенійчук М.В.,

за участю позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 03 вересня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до міського відділу
державної виконавчої служби
Білоцерківського міськрайонного
управління юстиції Головного
управління юстиції у Київській області
про визнання протиправними дій та
відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

09 грудня 2013 року позивач звернувся до
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області з позовом до
міського відділу державної виконавчої
служби Білоцерківського
міськрайонного управління юстиції
Головного управління юстиції у
Київській області, в якому урахуванням
уточнених позовних вимог, просив:

- визнати незаконними дії державного
виконавця Чайки О.В. по винесенню
постанов про відкриття виконавчого
провадження номери за ЄДРВП: 38389378, 39889754,
41565134, 41534473.

- визнати незаконними дії державного
виконавця Чайки О.В. по винесенню
постанов про арешт майна боржника та
оголошення заборони його відчуження
від 19.09.2013 року та постанови про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження від 26.02.2014 року.

- зобов'язати державну виконавчу службу
Білоцерківського міськрайонного
управління юстиції скасувати
постанови про відкриття виконавчого
провадження номери за ЄДРВП: 38389378, 39889754,
41565134, 41534473.

- зобов'язати державну виконавчу службу
Білоцерківського міськрайонного
управління юстиції скасувати
постанов про арешт майна боржника та
оголошення заборони його відчуження
від 19.09.2013 року та постанови про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження від 26.02.2014 року.

- стягнути з міського відділу державної
виконавчої служби Білоцерківського
міськрайонного управління юстиції
Київської області моральну шкоду 15
000 гривень.

Постановою Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 03 вересня 2014 року у задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою позов задовольнити.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
суду першої інстанції, колегія суддів
виходить з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що
29.03.2013 УПФУ в м. Біла Церква було
винесено вимогу про сплату боргу №
Ф-1177, згідно з якою ОСОБА_2 необхідно
сплатити на користь УПФУ в м. Біла
Церква суму недоїмки зі сплати єдиного
внеску в сумі 3455 грн. 43 коп.

Вказану вимогу було направлено для
виконання до міського відділу
державної виконавчої служби
Білоцерківського міськрайонного
управління юстиції на примусове
виконання.

10.06.2013 державним виконавцем було
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження (ВП 38389378) з
примусового виконання вказаного
виконавчого документа, яку було
отримано позивачем 20.11.2013.

Згідно заяви стягувача 19.09.2013 державним
виконавцем була винесена постанова про
арешт майна боржника та оголошення
заборони його відчуження.

19.09.2013 до міського відділу державної
виконавчої служби Білоцерківського
міськрайонного управління юстиції на
примусове виконання надійшло рішення
УПФУ в м. Біла Церква від 24.07.2013 за № 3163
про стягнення з ОСОБА_2 на користь УПФУ
в м. Біла Церква штрафу в сумі 170 грн.

20.09.2013 державним виконавцем було
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження (ВП 39889754) з
примусового виконання вищезазначеного
виконавчого документа.

У зв'язку з тим, що органом державної
виконавчої служби при виконанні вимоги
про сплату боргу УПФУ в м. Біла Церква
від 29.03.2013 № Ф-1177 та рішення УПФУ в м.
Біла Церква від 24.07.2013 за № 3163 не було
виявлено майна та коштів, на які може
бути звернено стягнення, 23.12.2013
державним виконавцем була винесена
постанова про повернення вказаних
виконавчих документів стягувачеві на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України
«Про виконавче провадження».

15.01.2014 до відповідача на примусове
виконання надійшла вимога про сплату
боргу УПФУ в м. Біла Церква від 29.03.2013 №
Ф 1177-У про стягнення з ОСОБА_2 на користь
управління Пенсійного фонду України у
м. Біла Церква суми недоїмки зі сплати
єдиного внеску в сумі 3455 грн. 43 коп. та
рішення УПФУ в м. Біла Церква від 24.07.2013
№ 3163 про стягнення з ОСОБА_2 на користь
управління Пенсійного фонду України у
м. Біла Церква штрафу в сумі 170 грн.

17.01.2014 державним виконавцем були
винесені постанови про відкриття
виконавчого провадження ВП 41565134 та ВП
41534473 з примусового виконання вказаних
виконавчих документів.

26.02.2014 на підставі заяви стягувача
державним виконавцем була винесена
постанова про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження.

Вважаючи дії державного виконавця щодо
винесення постанов про відкриття
виконавчого провадження та накладення
арешту у ВП за ЄДРВП: 38389378, 39889754,41565134,
41534473, позивач звернувся з даним позовом
до суду.

Приймаючи рішення про відмову у
задоволенні адміністративного позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
оскаржувані рішення прийняті суб'єктом
владних повноважень на підставі та у
спосіб, що передбачені Законом.

Перевіряючи наведений висновок суду
першої інстанції, колегія суддів
виходить з наступного.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 2
КАС України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Суть спору полягає у правомірності дій
відповідача щодо відкриття
виконавчого провадження та накладення
арешту на майно боржника при виконанні
рішень УПФУ в м. Біла Церква Київської
області.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначаються Законом України «Про
виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про виконавче провадження» від
21.04.1999р. № 606-XIV виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) являє собою сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 17 Закону
України «Про виконавче провадження» до
виконавчих документів, які підлягають
виконанню державною виконавчою
службою належать рішення інших органів
державної влади, якщо їх виконання за
законом покладено на державну
виконавчу службу.

Згідно з ч. 2 ст. 25 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» вимога про
сплату недоїмки є виконавчим
документом.

Частиною 4 ст. 25 цього Закону
передбачено, що у разі якщо платник
єдиного внеску протягом десяти
календарних днів з дня надходження
вимоги не сплатив зазначені у вимозі
суми недоїмки та штрафів разом з
нарахованою пенею, не узгодив вимогу з
органом доходів і зборів, не оскаржив
вимогу в судовому порядку або не
сплатив узгоджену суму недоїмки
протягом десяти робочих днів з дня
надходження узгодженої вимоги, орган
доходів і зборів надсилає в порядку,
встановленому законом, до підрозділу
державної виконавчої служби вимогу про
сплату недоїмки. Вказана норма почала
діяти з 11.08.2013.

Відповідно до пункту 3 прикінцевих
положень Закону України «Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України у зв'язку з проведенням
адміністративної реформи» від 04.07.2013 N
406-VII органи Пенсійного фонду України
продовжують адмініструвати єдиний
внесок в частині завершення
процедур такого адміністрування.

Відповідно до ч. 5 ст. 25 цього Закону
вимога органу доходів і зборів про
сплату недоїмки або рішення суду щодо
стягнення суми недоїмки виконується
державною виконавчою службою в
порядку, встановленому законом.

Таким чином, вимоги та інші рішення
управління Пенсійного фонду України в
м. Біла Церква, винесені в порядку
адміністрування єдиного внеску після
11.08.2013 року, підлягають виконанню в
порядку, встановленому Законом України
«Про виконавче провадження».

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Підстави для відкриття виконавчого
провадження визначені ст. 19 Закону
України «Про виконавче провадження».

Згідно з вимогами вказаної статті
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону:

1) за заявою стягувача або його
представника про примусове виконання
рішення;

2) за заявою прокурора у випадках
представництва інтересів громадянина
або держави в суді;

3) у разі якщо виконавчий лист надійшов
від суду на підставі ухвали про надання
дозволу на примусове виконання рішення
іноземного суду в порядку,
встановленому законом;

4) в інших передбачених законом
випадках.

Підстави для відмови у відкритті
виконавчого провадження наведено в ч. 1
ст. 26 Закону України «Про виконавче
провадження».

Такими підставами є наступні:

- пропуск встановленого строку
пред'явлення документів до виконання;

- неподання виконавчого документа,
зазначеного у статті 17 цього Закону, та
неподання заяви про відкриття
виконавчого провадження у випадках,
передбачених цим Законом;

- якщо рішення, на підставі якого видано
виконавчий документ, не набрало
законної (юридичної) сили, крім
випадків, коли воно у встановленому
законом порядку допущено до негайного
виконання;

- пред'явлення виконавчого документа до
органу державної виконавчої служби не
за місцем або не за підвідомчістю
виконання рішення;

- якщо не закінчилася відстрочка
виконання рішення, надана судом, яким
постановлено рішення;

- невідповідності виконавчого
документа вимогам, передбаченим
статтею 18 цього Закону;

- офіційного оприлюднення повідомлення
про визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури;

- якщо виконавчий документ повернуто
стягувачу за його заявою, крім
виконавчих документів про стягнення
аліментів та інших періодичних
платежів;

- наявності інших передбачених законом
обставин, що виключають здійснення
виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України
«Про виконавче провадження» у
виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа,
найменування органу, прізвище та
ініціали посадової особи, що його
видали;

2) дата прийняття і номер рішення,
згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних
осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та
по батькові) (для фізичних осіб)
стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код суб'єкта господарської діяльності
стягувача та боржника (для юридичних
осіб), індивідуальний ідентифікаційний
номер стягувача та боржника (для
фізичних осіб - платників податків) або
номер і серія паспорта стягувача та
боржника для фізичних осіб - громадян
України, які через свої релігійні або
інші переконання відмовилися від
прийняття ідентифікаційного номера,
офіційно повідомили про це відповідні
органи державної влади та мають
відмітку в паспорті громадянина
України, а також інші дані, якщо вони
відомі суду чи іншому органу, що видав
виконавчий документ, які ідентифікують
стягувача та боржника чи можуть
сприяти примусовому виконанню,
зокрема, дата народження боржника та
його місце роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання законної (юридичної)
сили рішенням;

6) строк пред'явлення виконавчого
документа до виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавчі
документи можуть бути пред'явлені до
виконання в такі строки:

1) посвідчення комісій по трудових
спорах, постанови судів у справах про
адміністративні правопорушення та
постанови органів (посадових осіб),
уповноважених розглядати справи про
адміністративні правопорушення, -
протягом трьох місяців;

2) інші виконавчі документи - протягом
року, якщо інше не передбачено законом.

Пунктом 3 ч. 2 вказаної статті
передбачено, що строки, зазначені у
частині першій цієї статті,
встановлюються для інших виконавчих
документів з наступного дня після
набрання ними юридичної сили, якщо інше
не передбачено законом.

З матеріалів виконавчого провадження,
копії яких містяться в матеріалах
справи, судом встановлено, що виконавчі
документи, на підставі яких було
відкрито спірні виконавчі провадження,
відповідають встановленим вимогам,
подані до виконання у встановлені
строки, підстав для відмови у відкритті
виконавчого провадження судом не
встановлено.

Посилання позивача на ту обставину, що
рішення та вимоги органу Пенсійного
фонду, що є виконавчими документами,
винесені управлінням Пенсійного фонду
України в м. Біла Церква Київської
області з порушенням Закону, не
приймаються судом до уваги, оскільки
предметом даного спору є оскарження
дій органу державної виконавчої служби
щодо виконання рішень органу
Пенсійного фонду, а не скасування таких
рішень.

При цьому, з матеріалів справи не
вбачається, що рішення управління
Пенсійного фонду України в м. Біла
Церква, на підставі яких було відкрито
виконавчі провадження 38389378, 39889754,41565134,
41534473, оскаржувалися позивачем.

Таким чином, оскаржувані постанови
державного виконавця про відкриття
виконавчого провадження прийняті в
порядку, встановленому п. 4 ч. 1 ст. 19
Закону України «Про виконавче
провадження», а тому не можуть бути
визнані протиправними та скасуванню не
підлягають.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 57 Закону
України «Про виконавче провадження»
арешт майна боржника застосовується
для забезпечення реального виконання
рішення.

Частиною вказаної статті передбачено,
що арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом:

- винесення постанови про арешт коштів
та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах;

- винесення постанови про арешт коштів,
що перебувають у касі боржника або
надходять до неї;

- винесення постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження;

- проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Відповідно до ч. 3 ст. 57 Закону України
«Про виконавча провадження»
постановами, передбаченими частиною
другою цієї статті, може бути
накладений арешт у розмірі суми
стягнення з урахуванням виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій та застосованих
державним виконавцем штрафів, на все
майно боржника або на окремі предмети.
Копії постанови, якою накладено арешт
на майно боржника та оголошено
заборону на його відчуження, державний
виконавець надсилає органам, що
здійснюють реєстрацію майна або ведуть
реєстр заборони на його відчуження.

Згідно з постановою відповідача від
26.02.2014 накладено арешт на все рухоме
майно, що належить боржнику - ОСОБА_2 у
межах суми звернення стягнення 3455, 43
грн. та заборонено здійснювати
відчуження будь-якого майна, яке
належить боржнику лише в межах суми
боргу.

Вказана постанова відповідає вимогам
ст. 57 Закону України «Про виконавче
провадження», а тому скасуванню не
підлягає.

Виходячи з того, що судом не
встановлено порушення прав позивача
оскаржуваними діями та рішеннями
відповідача, а тому вимоги позивача
про відшкодування йому моральної шкоди
не підлягають задоволенню.

Крім цього, колегія суддів звертає
увагу на наступне.

Особливості провадження у справах з
приводу рішень, дій або бездіяльності
державної виконавчої служби визначено
ст. 181 КАС України.

Згідно з ч. 1 вказаної статті учасники
виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною 2 ст. 181 КАС України
передбачено, що позовну заяву може бути
подано до суду: у десятиденний строк з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення її прав,
свобод чи інтересів.

Із заяви позивача до начальника
міського відділу державної виконавчої
служби Білоцерківського
міськрайонного управління юстиції з
розпискою про отримання (а.с. 80) судом
встановлено, що постанову державного
виконавця від 19.09.2013 про арешт ВП 38389378
було отримано ОСОБА_2 12.11.2013, а постанову
про відкриття виконавчого провадження
від 16.06.2013 - 20.11.2013.

До суду з даним позовом позивач
звернувся 09.12.2013, тобто з пропуском
десятиденного строку, встановленого ч.
2 ст. 181 КАС України.

Наслідки пропущення строків звернення
до адміністративного суду визначено
ст. 100 КАС України.

Згідно з положеннями даної статті
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Позовна заява може бути залишена без
розгляду як на стадії вирішення
питання про відкриття провадження в
адміністративній справі без
проведення судового засідання, так і в
ході підготовчого провадження чи
судового розгляду справи.

Судом не встановлено поважних
обставин, які об'єктивно перешкоджали
позивачу звернутися до суду з вимогами
про визнання протиправними дій
державного виконавця щодо винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження від 16.06.2013 та про
накладення арешту на майно боржника
від 19.09.2013, враховуючи дату їх
отримання.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що вимоги про
визнання незаконними дій державного
виконавця Чайки О.В. по винесенню
постанови про відкриття виконавчого
провадження від 16.06.2013 за ЄДРВП 38389378 та
постанови про арешт майна боржника та
оголошення заборони його відчуження
від 19.09.2013 року та їх скасування
підлягають залишенню без розгляду.

Суд першої інстанції наведеного не
врахував, що призвело до неправильного
вирішення справи в цій частині.

Статтею 18 КАС України визначена
предметна підсудність
адміністративних справ. З частини
другої статті 18 КАС України випливає,
що справи, у яких однією зі сторін є
орган державної влади, інший державний
орган, їх посадова чи службова особа,
підсудні окружним адміністративним
судам.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
державну виконавчу службу» державна
виконавча служба входить до системи
органів Міністерства юстиції України і
здійснює виконання рішень судів,
третейських судів та інших органів, а
також посадових осіб (далі - рішень)
відповідно до законів України, а, отже,
є органом державної влади.

Виходячи з цього, судом першої
інстанції при прийнятті
адміністративного позову до розгляду
не враховано, що позовні заяви стосовно
рішень, дій або бездіяльності
державних виконавців та посадових осіб
Департаменту державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України та
відділів державної виконавчої служби
Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, головних
управлінь юстиції в областях, містах
Києві та Севастополі, районних, міських
(міст обласного значення), районних у
містах відділів державної виконавчої
служби відповідних управлінь юстиції
підсудні окружним адміністративним
судам, оскільки відповідачем у таких
справах відповідно до ст. 181 КАС України
є відповідний орган державної
виконавчої служби, незалежно від того,
чи оскаржуються рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби.

Зважаючи на те, що предметом даної
справи є оскарження дій відповідача
щодо прийняття постанов про відкриття
виконавчого провадження та накладення
арешту на майно боржника, колегія
суддів зазначає, що справа, яку
розглянув Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області,
предметно підсудна місцевому
окружному адміністративному суду,
проте наведені обставини не призвели
до неправильного вирішення справи в
частині про відмову у задоволенні
позову щодо вимог, заявлених в межах
строку на звернення до суду, у зв'язку з
чим оскаржувану постанову в цій
частині необхідно залишити без змін.

Відповідно до статті 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Оскільки, судом першої інстанції
порушені норми процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а постанова суду першої
інстанції скасуванню в частині.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 196, 198, 202, 205, 206 КАС України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Постанову Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 03 вересня 2014 року скасувати в
частині про відмову у задоволенні
вимог адміністративного позову щодо
визнання незаконними дій державного
виконавця Чайки О.В. по винесенню
постанови про відкриття виконавчого
провадження від 16.06.2013 за ЄДРВП 38389378 та
постанови про арешт майна боржника та
оголошення заборони його відчуження
від 19.09.2013 року та їх скасування.

Вимоги адміністративного позову
ОСОБА_2 про визнання незаконними дій
державного виконавця Чайки О.В. по
винесенню постанови про відкриття
виконавчого провадження від 16.06.2013 за
ЄДРВП 38389378 та постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони його
відчуження від 19.09.2013 року та їх
скасування залишити без розгляду.

В іншій частині постанову
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 03 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення (ч.5 ст.254 КАС України)та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя

А.Б. ПаріновСудді
О.О. Беспалов І.О. Грибан

Ухвалу в повному обсязі виготовлено
08.12.2014

.

Головуючий суддя
Парінов А.Б.

Судді:
Беспалов О.О.

Грибан І.О.