Справа № 872/12849/13
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"01" квітня 2014 р.

справа № 804/6659/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання Фастовській М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Дніпропетровської митниці Міндоходів

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.06.2013 р. у справі № 804/6659/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова група "Інтерпап"

до Дніпропетровської митниці

про визнання протиправними та скасування рішень, -

встановив:

У травні 2013 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним і скасувати рішення про коригування митної вартості товарі в № 110100000/2013/200179/1 від 12.04.2013 р.;

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.06.2013 р. позов задоволено. Постанова мотивована тим, що позивач надав суду всі необхідні документи для визначення митної вартості товару за ціною договору, тому рішення відповідача є неправомірними.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову- про відмову в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представники позивача судовому засіданні проти задоволенні апеляційної скарги заперечували.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції

норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ТОВ Торгова група «Інтерпап» згідно умов зовнішньоекономічного контракту від 19.06.2012 р. №19SM, придбало товар - папір крейдований торгової марки «Ecocoat» у «Trademore Investments Limited». Товар вироблений компанією «Shandong Chenming Paper Holdings LTD» для «Raccоlta, Molnar&Greiner Gmbh». Постачальником товару для «Trademore Investments Limited» є «Raccоlta, Molnar&Greiner Gmbh».

12.04.2013 року ТОВ Торгова група «Інтерпап» подало митну декларацію №110100000/2013/210826 для підтвердження митної вартості товару.

За результатами адміністративного оскарження рішення про коригування митної вартості товарів №110100000/2013/200179/1 від 12.04.2013 р. залишено чинним.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність рішень відповідача, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм МК України.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 МК України, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 МК України.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 МК України.

Відповідно до гр.33 Рішення про коригування митної вартості товарів №110100000/2013/200179/1 від 12.04.2013 р. відповідач обґрунтовує неможливість застосування інших методів, виходячи з наступного.

Відсутність вказаних відомостей, на думку відповідача, є підставою для сумнівів у достовірності заявлених відомостей щодо страхових витрат, як однієї зі складових митної вартості, відповідно до ст. 58 МК України.

Відповідно до п.3 ст.337 МК України відповідачем проведено співставлення даних, які містяться в митній декларації або інших документах, поданої для митного оформлення, з даними, які містяться в електронних копіях ВМД. Наявна у митного органу інформація щодо митної вартості подібних (аналогічних) товарів призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості.

Проте, які саме відомості викликали сумніви щодо достовірності наданих позивачем даних щодо ціни відповідач у гр.33 рішення №110100000/2013/200179/1 від 12.04.2013 р. не навів.

Відповідно до вимог ст. 53 МК України декларанта зобов'язано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

- прайс-листи виробника;

- виписку з бухгалтерської документації;

- копію митної декларації країни відправлення;

Декларантом з додаткових документів надано тільки сертифікат про походження товару №ССРІТ 124103725.

Відповідачем встановлено, що у наданому сертифікаті про походження товару зазначений інвойс від 2602.13 №SURM4241701. В листі продавця від 11.04.13 зазначено, що у в графі 10 сертифіката походження вказано фабричний номер інвойсу та його дата. Посилання на фабричний номер інвойсу в документах наданих до митного оформлення відсутні.

Колегія суддів вважає, що зазначені висновки відповідача не відповідають обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Отже, вартість товарів - це ціна, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивачем у Декларації митної вартості визначено митну вартість, яка дорівнює вартості товару, що зазначена у зовнішньоекономічному контракті та яка фактично сплачена позивачем.

Тобто, позивачем задекларовано митну вартість у відповідності до вимог ст.49 МК України, а саме у розмірі вартості товару, яку фактично сплачено.

Висновок відповідача про те, що відсутність у страховому документі процентної ставки та вартості страхування є «розбіжністю та відсутністю відомостей» яка є підставою для сумнівів у достовірності заявлених відомостей щодо страхових витрат, як однієї зі складових митної вартості, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, у спірному випадку, стороною яка страхувала товар, є постачальник - фірма «Trademore Investments Limited», у зв’язку з чим на правильність визначення позивачем митної вартості не може вплинути вартість страхування товару, оскільки такі суми позивачем не були сплачені окремо від вартості товару.

Той факт, що за умовами зовнішньоекономічного контракту від 19.06.2012 р. №19SM страхування товару здійснює постачальник підтверджується наступним.

Відповідно до Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів Інкотермс – CIF (Cost, Insurance, Freight) – (Вартість, страхування і фрахт): продавець зобов’язаний за власний рахунок застрахувати вантаж у відповідності з договором купівлі-продажу, на умовах надання права покупцю або іншій особі, що володіє страховим інтересом відносно товару, заявляти вимоги безпосередньо до страховика, а також надати покупцю страховий поліс або інший доказ страхового покриття.

Отже, у спірному випадку не має значення, які страхові платежі та за якою процентною ставкою вони сплачені постачальником товару, оскільки, враховуючи умови зовнішньоекономічного контракту, вони не можуть вплинути на правильність визначення позивачем митної вартості.

Частиною 6 статті 54 МК України визначено випадки коли орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

Так, відповідно до п.2 ч.6 ст.54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов’язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

Згідно ч.5 ст.53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, які зазначені в ст. 53 цього кодексу.

Судом встановлено, що позивачем надано необхідні всі необхідні для визначення митної вартості товару за ціною договору документи, що передбачені ч.2 ст.53 МК України.

Відповідачем неправомірно витребувано додаткові документи та не доведено неможливість застосування методу визначення митної вартості товару за ціною зовнішньоекономічного контракту від 19.06.2012 р. №19SM.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржене рішення та картка відмови прийняті відповідачем з порушенням встановленого Митним кодексом України порядку, що є підставою для їх скасування.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об’єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому постанову слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської митниці Міндоходів залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.06.2013 р. у справі № 804/6659/13-а залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун