Справа № 1609/790/2012
Суддя: Кузіна Ж. В.
Дата ухвалення: 2012-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № < 1609/790/2012
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2012 10 лютого 2012 року
Київський районний суд м. Полтави у
складі:

Головуючого –судді Кузіної Ж.В.

При секретарі Шелестеній О.А.

За участю представника позивача
ОСОБА_1

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду адміністративну
справу за позовом Управління
пенсійного фонду України в Київському
районі м. Полтави до ВДВС Головного
управління юстиції у Полтавській
області про зобов»язання вчинити дії
по скасуванню постанови державного
виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного
фонду України в Київському районі м.
Полтави звернулося до суду з
адміністративним позовом до Відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Полтавській
області про скасування постанов у
виконавчому провадженні ВП № 26999976 про
стягнення виконавчого збору від 29
грудня 2011 року та про стягнення з
боржника витрат на проведення
виконавчих дій від 29 грудня 2011року
(виконавчий лист № 2а-2563/11 від 02 червня
2011). В обґрунтування своїх вимог
позивач зазначав, що стягнення
виконавчого збору є неправомірним ,
оскільки позивач звільнений від сплати
таких коштів. Стягнення витрат на
проведення виконавчих дій вважає
необґрунтованим, оскільки в матеріалах
виконавчого провадження відсутні
документи, якими підтверджуються такі
витрати.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав вимоги заявленого
позову.

Представник відповідача в судове
засідання не з`явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належно,
причина неявки невідома.

Суд вважає за можливе розглянути
справу за наявними матеріалами справи.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали
справи, повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
приходить до висновку, що позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що постановою
Київського районного суду м. Полтави,
що набрала законної сили , Управління
Пенсійного фонду України в Київському
районі м. Полтави зобов`язано здійснити
перерахунок пенсії ОСОБА_2 відповідно
до ст. 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» із застосуванням ст. 28
Закону України «Про
загальнообов»язкове пенсійне
страхування», з виконанням приписів ст.
67 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»в розмірі 8 мінімальних
пенсій за віком та додаткової пенсії,
призначеної у відповідності з
вимогами ст.. 50 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»у розмірі 6
мінімальних пенсій за віком з 01 січня
2004 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня
2008 року та провести відповідні виплати
з урахуванням проведених виплат . На
виконання зазначеного рішення 02
червня 2011 року виданий виконавчий
лист № 2а-2563/11.

10 червня 2011 року державним виконавцем
підрозділу примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області ОСОБА_3 винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження. Зазначену постанову
позивач отримав 17 червня 2011 року .
Даною постанову позивачу надано
7-денний строк надати до підрозділу
документальне підтвердження виконання
рішення суду або письмове пояснення
про причини його невиконання.

Як встановлено в судовому засіданні
позивач не виконав в установлений
строк рішення суду, про причини
невиконання не повідомив відповідача.

Згідно розпорядження № 1379992 від 14
липня 2011 року позивач здійснив
перерахунок ОСОБА_2 пенсії за період з
01 . 05. по 31.05.2011 року, тобто перерахунок
здійснений не за весь період.

Відповідачем у з»язку з невиконанням
постанови суду була винесена постанова
про накладення штрафу на позивача, яка
у послідуючому була скасована ВДВС
ГУЮ у Полтавській області .

29 грудня 2011 року державним виконавцем
винесено постанову про стягнення з
боржника витрат на проведення
виконавчих дій в сумі 36 грн. 31 коп., а
також постанову про стягнення з
боржника виконавчого збору у розмірі
1360,00 грн.

Позивач із зазначеними постановами не
погодився та оскаржив їх до суду.

Відповідно до частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, надаючи оцінку діям та
рішенням суб’єкта владних
повноважень, які є предметом
оскарження, суд перевіряє чи прийняті
(вчинені) вони на підставах, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо; добросовісно,
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно; з урахуванням права особи
на участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно частини 2 статті 25 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження. У постанові державний
виконавець вказує про необхідність
боржнику самостійно виконати рішення у
строк до семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення
про примусове виселення боржника - у
строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає,
що у разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом .

Відповідно до частини 1 статті 27
вказаного Закону у разі ненадання
боржником у строки, встановлені
частиною другою статті 25 цього Закону
для самостійного виконання рішення,
документального підтвердження повного
виконання рішення державний
виконавець на наступний день після
закінчення відповідних строків
розпочинає примусове виконання
рішення .

Частиною 1 статті 28 Закону України "Про
виконавче провадження" визначено, що у
разі невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У разі невиконання
боржником у той самий строк рішення
немайнового характеру виконавчий збір
стягується в розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - фізичної особи і в
розмірі вісімдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника -
юридичної особи. У зазначених розмірах
виконавчий збір стягується з боржника
також у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувача та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання, зокрема шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
рахунок стягувача.

З огляду на викладене, за своєю
правовою природою виконавчий збір є
грошовою сумою, яка стягується з
боржника у разі невиконання ним
рішення у строк, встановлений для
добровільного виконання, що зумовлює
необхідність здійснення державним
виконавцем заходів примусового
виконання.

Як встановлено судом, позивачем не було
виконано у повному обсязі рішення суду
у наданий йому строк, внаслідок чого
державним виконавцем були вжиті заходи
примусового виконання.

За таких обставин постанова про
стягнення виконавчого збору від 29.12.2011
року ґрунтується на вимогах Закону
України "Про виконавче провадження",
прийнята державним виконавцем у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
законом.

У судовому засіданні представником
позивача не заперечувалось, що у
встановлений для виконання строк
рішення суду не було виконане.

Посилання представника позивача на
неможливість проведення виплат через
недостатність фінансування, що є
поважною причиною невиконання
судового рішення, суд оцінює критично,
оскільки вказані обставини згідно
статті 28 Закону України «Про виконавче
провадження»не звільняють боржника
від сплати виконавчого збору. Закон
визначає достатньою підставою для
стягнення виконавчого збору факт
невиконання судового рішення у наданий
строк, незалежно від причин такого
невиконання.

Суд також не погоджується із доводами
позивача про те, що виконавчий збір не
підлягав стягненню, оскільки
виконувалося судове рішення про
стягнення періодичних платежів. Так,
частиною 2 статті 28 Закону України «Про
виконавче провадження»визначено, що
виконавчий збір не стягується за
виконавчими документами про стягнення
періодичних платежів. Разом з тим, у
виконавчому листі № 2а-2563/11 не
передбачалося стягнення платежів,
натомість зобов'язано боржника
вчинити певні дії –здійснити
перерахунок та провести відповідні
виплати, тобто мало місце виконання
рішення зобов'язального характеру.

Що стосується стягнення із позивача
витрат на проведення виконавчих дій,
суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 4 статті 41 Закону
України "Про виконавче провадження" до
витрат, пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, належать
кошти, за рахунок яких здійснено
оплату: 1) перевезення, зберігання і
реалізації майна боржника; 2) послуг
експертів, суб'єктів оціночної
діяльності - суб'єктів господарювання
та інших осіб, залучених у
встановленому законом порядку до
провадження виконавчих дій; 3)
поштового переказу стягувачу
стягнених аліментних сум; 4) проведення
розшуку боржника, його майна або
розшуку дитини; 5) розміщення
оголошення в засобах масової
інформації; 6) виготовлення та
пересилання документів виконавчого
провадження, ведення Єдиного
державного реєстру виконавчих
проваджень; 7) інших витрат, необхідних
для забезпечення належної організації
виконання рішень органами державної
виконавчої служби.

Згідно з частиною 5 статті 41 Закону
України "Про виконавче провадження" про
стягнення з боржника витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, державний виконавець
виносить постанову, яка затверджується
начальником відповідного відділу
державної виконавчої служби.

Судом встановлено, що 29.12.2011 року
державним виконавцем складено акт про
витрати на проведення виконавчих дій, в
якому визначено перелік та суми витрат,
пов'язаних з проведенням виконавчих
дій, загальний розмір яких склав 36,31
грн. На підставі вказаного акту
винесено постанову від 29.12.2011 року про
стягнення з боржника витрат на
проведення виконавчих дій.

Постанова про стягнення витрат на
проведення виконавчих дій відповідає
вимогам статті 41 Закону України «Про
виконавче провадження».

Доводи позивача про те, що витрати не
підтверджені документально, суд вважає
необґрунтованими, оскільки перелік
витрат відповідачем визначено в акті
від 29.12.2011 року, натомість позивачем не
надано доказів того, що державним
виконавцем не були понесені вказані
витрати або зазначені в акті
безпідставно.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що при прийняті постанов від 29.12.2011 року
про стягнення витрат на проведення
виконавчих дій та про стягнення з
боржника виконавчого збору у ВП № 26999976
відповідач діяв на підставах, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Законом України "Про виконавче
провадження", з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано, з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішень.

За таких обставин, позовні вимоги не
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 28, 41 Закону України "Про
виконавче провадження", статтями 2, 7, 8, 9,
10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного
судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних
вимог Управління пенсійного фонду
України в Київському районі м. Полтави
відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду шляхом подачі
через Київський районний суд м. Полтави
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня одержання її копії.

Суддя

Ж.В.Кузіна