Справа № 816/1517/14
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2014-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2014 р.Справа № 816/1517/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Макаренко Я.М.

Суддів: Шевцової Н.В. , Мінаєвої О.М.

за участю секретаря судового засідання
Шалаєвої І.Т.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Миргородської об`єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області на постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 25.06.2014р. по
справі № 816/1517/14

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

до Миргородської об`єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області

про скасування податкового
повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
(надалі по тексту позивач) звернувся до
суду з позовом до Миргородської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області
(надалі по тексту відповідач), в якому
просив суд:

-визнати протиправними та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 14.01.2014, рішення про
застосування штрафних санкцій №
від 08.04.2014, вимогу про сплату боргу
(недоїмки) від 08.04.2014 року №.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 25.06.2014 року
адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до
Миргородської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області про визнання протиправними та
скасування податкового
повідомлення-рішення, вимоги, рішення
задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Миргородської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області № від 14 січня 2014 року в
частині визначення суми грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб у розмірі 47 465 грн. 23 коп.
(сорок сім тисяч чотириста шістдесят
п'ять гривень двадцять три копійки), у
тому числі за основним платежем 31643 грн.
29 коп. (тридцять одна тисяча шістсот
сорок три гривні двадцять дев'ять
копійок), за штрафними (фінансовими)
санкціями 15 821 грн. 94 коп. (п'ятнадцять
тисяч вісімсот двадцять одна гривня
дев'яносто чотири копійки).

Визнано протиправними та скасовано
вимогу Миргородської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області про сплату боргу
(недоїмки) № Ф від 08 квітня 2014
року, рішення про застосування
штрафних санкцій № від 08 квітня
2014 року.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Відповідач, не погодившись з рішенням
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, просить суд
апеляційної інстанції скасувати
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 25.06.2014 року
в частині задоволення позову та
винести нову постанову в цій частині,
якою відмовити в задоволені позовних
вимог.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
обставин справи, перевіривши рішення
суду першої інстанції, доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що вимоги
апеляційної скарги задоволенню не
підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової
картки платника податків НОМЕР_4)
зареєстрована як фізична особа -
підприємець 23.10.1997 та перебуває на
обліку у Миргородській ОДПІ з 05.02.1998 за
№ 1011 (а.с. 6, 7 Т. 1).

У період з 29.11.2013 по 19.12.2013 на підставі
наказу № 200 від 27.11.2013 про проведення
перевірки, № 146 від 22.10.2013 року та № 219
від 12.12.2013 про продовження терміну
перевірки Миргородською ОДПІ
проведено планову виїзну
документальну перевірку ФОП ОСОБА_1 з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2012 по 31.12.2012, з питань
дотримання правильності нарахування і
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування з 01.01.2011 по 31.12.2012
.

За результатами перевірки складено акт
№ 660/17.2-12//148 від 26.12.2013, в якому
зафіксовано порушення позивачем,
зокрема:

- пунктів 177.2,177.4 статті 177, пунктів 138.1,
138.4 статті 138 Податкового кодексу, що
призвело до заниження чистого
оподаткованого доходу за 2012 рік в
загальній сумі 281946,92 грн та
донараховано податку з доходів
фізичних осіб від підприємницької
діяльності за 2012 рік 45749,42 грн;

- підпункту 2 пункту 1 статті 7, пунктів 2,
3 статті 9 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" в частині
заниження суми чистого оподаткованого
доходу, на який нараховується єдиний
внесок у розмірі 34,7 %: за 2011 рік на суму
44233,67 грн та відповідно занижена сума
єдиного соціального внеску на 15349,09 грн;
за 2012 рік - на суму 85170,98 грн та
відповідно занижена сума єдиного
соціального внеску на 29554,31 грн (а.с.16-46
Т.1).

На підставі зазначеного акту перевірки
Миргородською ОДПІ винесено:

- податкове повідомлення-рішення №
від 14.01.2014, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб у розмірі 68624,42
грн, у тому числі 45749,42 грн - за основним
платежем, 22875,00 грн - за штрафними
(фінансовими) санкціями (а.с.10 Т.1);

- вимогу № Ф від 08.04.2014 про сплату
боргу зі сплати єдиного внеску у
розмірі 44903,40 грн (а.с.11 Т.1);

- рішення № від 08.04.2014 про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску у розмірі 3012,62 грн (а.с.8 Т.1).

За наслідками адміністративного
оскарження скарги позивача залишені
без задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
Миргородської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області № від 14 січня 2014 року про
визначення суми грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб у
розмірі 47 465 грн. 23 коп. (сорок сім тисяч
чотириста шістдесят п'ять гривень
двадцять три копійки), у тому числі за
основним платежем 31643 грн. 29 коп.
(тридцять одна тисяча шістсот сорок три
гривні двадцять дев'ять копійок), за
штрафними (фінансовими) санкціями 15 821
грн. 94 коп. (п'ятнадцять тисяч вісімсот
двадцять одна гривня дев'яносто чотири
копійки), суд першої інстанції виходив
з протиправності оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення в цій
частині.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
податкове повідомлення-рішення №
від 14.01.2014 р., в скасованій частині
ґрунтується на твердженнях
податкового органу про неправомірне
завищення позивачем суми витрат на
187906,03 грн.

Завищення витрат на суму 187906,03 грн.
відбулося у зв'язку із віднесенням до
Книги обліку доходів та витрат витрат,
які не пов'язані з отриманням доходу у
2012 році, а саме:

- 3000,00 грн - оплата юридичних послуг
Адвокатського об'єднання "Олицький,
Яценко та партнери";

- витрат щодо надання основної суми
поворотної фінансової допомоги ПП
"Квадр" у розмірі 150 грн.;

- коштів, знятих з розрахункового
рахунку як видача на купівлю товарів та
зняття раніше внесених заощаджень, в
сумі 2000 грн;

- витрат на придбання
товарно-матеріальних цінностей від
постачальників, що не пов'язані з
отриманим у 2012 році доходом, в сумі
182756,03 грн.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками відповідача,
виходячи з наступного.

Відносно порядку формування витрат
фізичною особою-підприємцем, то згідно
пункту 177.4. статті 177 Податкового
кодексу України до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно пункту 138.1 статті 138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу,
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Відповідно до абзацу "г" підпункту
138.10.2 пункту 138.10 статті 138 Податкового
кодексу України до складу інших витрат
включаються винагороди за
консультаційні, інформаційні,
аудиторські та інші послуги, що отримує
платник податку для забезпечення
господарської діяльності.

Як вбачається з матеріалів
справи, позивачем було укладено із
Адвокатським об'єднанням "Олицький,
Яценко і партнери" договір № 14/10-2011 від
14.10.2011 року щодо надання правової
допомоги (комплексних юридичних
послуг), пов'язаної із представництвом
інтересів замовника як позивача
(платника податків) у
адміністративному процесі у
Полтавському окружному
адміністративному суді і Харківському
апеляційному адміністративному суді в
адміністративній справі про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
03.08.2011 № , № . (а.с. 198 - 200 Т.1)

Пунктом 3.4 договору від 14.10.2011
передбачено, що після виконання даного
договору сторони підписують акт
виконаних робіт.

На підтвердження факту виконання
договору сторонами підписано акт
приймання-передачі виконаних робіт
(наданих послуг) від 01.10.2012 (а.с. 201 Т. 1).

Позивачем здійснено часткову оплату
юридичних послуг у січні 2012 року у
розмірі 3000 грн. (а.с. 228 Т. 1).

Про фактичне надання послуг у 2012 році
свідчать копії судових рішень
Полтавського окружного
адміністративного суду від 21.06.2012 та
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 13.09.2012 у
справі № 2а-1670/8377/11 про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
03.08.2011 № , № .

За таких обставин колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що позивачем правомірно
включено до складу витрат за 2012 рік
суму коштів в розмірі 3000 грн. щодо
оплати юридичних послуг Адвокатського
об'єднання "Олицький, Яценко і
партнери", які були пов'язані із
здійсненням господарської діяльності
позивача.

Висновок відповідача про те, що вказані
витрати не були пов'язані із отриманням
доходу у 2012 році, а відтак не підлягали
віднесенню до складу витрат, колегія
суддів вважає безпідставними, оскільки
формування витрат операційної
діяльності згідно з підпунктом 138.10.2
пункту 138.10 статті 138 Податкового
кодексу України не обумовлене
обов'язковим отриманням доходу від
понесених витрат.

Щодо завищення позивачем суми витрат
за 2012 рік в розмірі 150 грн. з причини
віднесення до Книги обліку доходів і
витрат повернення (надання ) поворотної
фінансової допомоги від ПП «Квадр»,
колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.257 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
поворотна фінансова допомога - сума
коштів, що надійшла платнику податків у
користування за договором, який не
передбачає нарахування процентів або
надання інших видів компенсацій у
вигляді плати за користування такими
коштами, та є обов'язковою до
повернення.

З Книги обліку доходів та витрат
позивача, банківської виписки за 2012 рік
вбачається, що у травні 2012 року
позивачем надано ПП «Квадр» поворотну
фінансову допомогу у розмірі 220 грн, а
саме, з розрахункового рахунку 23.05.2012
списано 70 грн., та 31.05.2012 списано 150 грн.,
однак у Книзі обліку доходів і витрат
позивачем у травні 2012 року у витратах
не відображено суму 150 грн. (а.с 247, Т. 2).

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, щодо неправомірності
висновку відповідача про завищення
позивачем суми валових витрат у травні
2012 року з причини віднесення
поворотної фінансової допомоги в
розмірі 150 грн.

Щодо порушення позивачем податкового
законодавства у зв'язку з віднесенням
до витрат коштів, знятих з
розрахункового рахунку коштів у
розмірі 2000 грн., колегія суддів
зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем кошти, зняті з
розрахункового рахунку у розмірі 2000
грн. були відображені у Книзі обліку
доходів та витрат.

Неправомірність відображення вказаних
коштів у складі витрат податковий
орган обґрунтовує відсутністю
документів на підтвердження
використання цих коштів у
господарській діяльності (оплати
товарів, робіт, послуг).

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1.
статті 139 Податкового кодексу України
не включаються до складу витрат:
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Між тим, колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
сума завищення валових витрат із
наведених підстав, визначена
відповідачем, не підтверджена в ході
розгляду справи в частині 2000 грн.

20.01.2012 ФОП ОСОБА_1 знято з
розрахункового рахунку кошти у розмірі
2000,00 грн. для здійснення оплати праці
(а.с.227 Т.1).

Згідно із відомістю на виплату грошей
від 20.01.2012 позивачем виплачено
заробітну плату працівникам, перелік
яких наведено також в акті перевірки, у
загальній сумі 2055,72 грн.

20.01.2012 суму 2000,00 грн. відображено у
складі витрат Книги обліку доходів та
витрат (витрати на оплату праці) (а.с.245
Т.2).

В силу положень пункту 138.1 статті
138 Податкового кодексу України витрати
операційної діяльності визначаються
згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9,
підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті.

Відповідно до абзацу "б" підпункту
138.10.2 пункту 138.10 статті 138 Податкового
кодексу України до складу інших витрат
включаються: адміністративні витрати,
спрямовані на обслуговування та
управління підприємством: б) витрати
на службові відрядження й утримання
апарату управління підприємством (у
тому числі витрати на оплату праці
адміністративного апарату) та іншого
загальногосподарського персоналу;

Крім того, пунктом 138.8 статті 138
Податкового кодексу України
собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, в тому числі, прямих витрат на
оплату праці.

Згідно підпункту 138.8.2. пункту 138.8.
статті 138 Податкового кодексу України
до складу прямих витрат на оплату праці
включаються заробітна плата та інші
виплати робітникам, зайнятим у
виробництві товарів (виконанні робіт,
наданні послуг), які можуть бути
безпосередньо віднесені до
конкретного об'єкта витрат.

Отже, витрати, спрямовані на
оплату праці працівникам у розмірі 2000,00
грн, ФОП ОСОБА_1 правомірно віднесені до
складу витрат Книги обліку доходів і
витрат.

Щодо висновку відповідача про
безпідставне віднесення позивачем до
валових витрат витрат по придбанню
товарно-матеріальних цінностей від
постачальників, які не пов'язані з
отриманим доходом у 2012 році, на суму
182756,03 грн., колегія суддів зазначає
наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
зазначений висновок Миргородської
ОДПІ зроблено у зв'язку із відсутністю
оплати за товар, придбаний позивачем у
інших постачальників та поставлений ПП
"Квадр" (розрахунок у додатку № 2 до акту
перевірки ) (а.с. 100 Т. 3).

Згідно додаткових пояснень
відповідача ревізор прийшов до
висновку про відсутність оплати товару
зі сторони ПП «Квадр» на підставі
аналізу дебіторської заборгованості
ПП «Квадр» станом на 01.01.2012 та станом
31.12.2012.

Відповідно до пункту 138.4. статті 138
Податкового кодексу України витрати,
що формують собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Проте, згідно пояснень і документів
позивача придбані нею товари (тканини,
одяг) на загальну суму 182756,03 грн (без
ПДВ) у ТОВ "Світлана", ПП "Проспер", ПАТ
"Разнобитпродукт", ТОВ "Заінгата", ТОВ
"Текстера Україна", ТОВ Спецтекстіль",
ТОВ "КВ Варда" в подальшому були
реалізовані не тільки ПП "Квадр", як
зазначалося ревізором в акті
перевірки, а й іншим суб'єктам
господарювання - ТОВ "Амако", ТОВ "Завод
Спецсталь", ТОВ "Ріал" (а.с.6-99 Т.3, 146-166 Т.1,
225-239 Т.2).

Посилання ревізора на
відсутність оплати ПП "Квадр"
спростовується долученими до
матеріалів справи копіями платіжних
доручень ПП "Квадр", рахунками на
оплату, банківською випискою (а.с.181-192,
209 - 229 Т.2, а.с. 122, 124, 125 Т. 3).

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що під час перевірки
ревізором не досліджено належним чином
рух товарно-матеріальних цінностей у
позивача, проведення оплати
контрагентами позивача, тому висновок
про завищення витрат в сумі 182 756,03 грн
не відповідає фактичним обставинам
господарської діяльності позивача та
вимогам чинного законодавства.

З огляду на вищевикладене,
колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що в
ході розгляду справи не знайшли
підтвердження встановлені перевіркою
факти порушення позивачем норм
Податкового кодексу України в частині
завищення витрат на суму 187 906,03 грн., а
тому такі висновки податкового органу
є необгрунтованими.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про протиправність
податкового повідомлення-рішення №
від 14.01.2014 р. в скасованій частині.

Також, як вбачається з матеріалів
справи, у зв»язку з порушенням
позивачем пп. 2 п.1 ст.7, п.2, п.3 ст.9 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов»язкове
державне соціальне страхування»
рішенням про застосування штрафних
санкцій № від 08.04.2014 до позивача
застосовано штрафні санкції у розмірі
3012, 62 грн. та надіслано вимогу про
сплату недоїмки № від 08.04.2014.

Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464
(в редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) визначено, що
платниками єдиного внеску є: фізичні
особи - підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 7
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" єдиний
внесок нараховується: для платників,
зазначених у пункті 4 (крім фізичних
осіб - підприємців, які обрали спрощену
систему оподаткування) частини першої
статті 4 цього Закону, - на суму доходу
(прибутку), отриманого від їх
діяльності, що підлягає обкладенню
податком на доходи фізичних осіб. При
цьому сума єдиного внеску не може бути
меншою за розмір мінімального
страхового внеску за кожну особу за
місяць, у якому отримано дохід
(прибуток).

Частиною 11 статті 8 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" визначено, що
єдиний внесок для платників,
зазначених у пунктах 4 частини першої
статті 4 цього Закону, встановлюється у
розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктом
2 частини першої статті 7 цього Закону
бази нарахування єдиного внеску.

Зі змісту акту перевірки від
26.12.2013 вбачається, що висновок про
заниження позивачем розміру єдиного
внеску, що підлягав сплаті у 2011 році,
ґрунтується на висновках відповідача
про заниження позивачем суми чистого
оподаткованого доходу, на який
нараховується єдиний внесок у розмірі
34,7 %, встановленого актом перевірки від
30.03.2012 року № 125/17-209//18.

Відповідно до частини 3 статті 9
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування"
обчислення єдиного внеску органами
доходів і зборів у випадках,
передбачених цим Законом, здійснюється
на підставі актів перевірки
правильності нарахування та сплати
єдиного внеску, звітності, що подається
платниками до органів доходів і зборів,
бухгалтерських та інших документів, що
підтверджують суми виплат (доходу), на
суми яких (якого) відповідно до цього
Закону нараховується єдиний внесок.

Разом з тим, всупереч приписам
вказаної норми обчислення єдиного
внеску за 2011 рік здійснювалося на
підставі акту перевірки дотримання
вимог податкового та іншого
законодавства від 30.03.2012 р. (а.с.13-37 т.2),
до предмету дослідження якого
правильність нарахування та сплати
єдиного внеску не входила.

Бухгалтерські та інші документи, що
підтверджують суми виплат (доходу), на
суми яких (якого) відповідно до цього
Закону нараховується єдиний внесок, за
2011 рік ревізором під час проведення
перевірки, оформленої актом №
660/17.2-12//148 від 26.12.2013, не
досліджувалися, що вбачається із
переліку документів, охоплених
перевіркою (а.с. 22 Т. 1).

Згідно розрахунку штрафних санкцій до
акту перевірки від 26.12.2013 року №
660/17.2-12//148 позивачу на підставі пп.3
п.11 ст. 25 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» за 2011 рік
позивачу донараховано суму єдиного
внеску за 2011 рік у розмірі 15349,09 грн.

За таких обставин колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що донарахування позивачу
суми єдиного внеску за 2011 рік у розмірі
15349,09 грн. здійснено відповідачем
безпідставно, всупереч вимогам чинного
законодавства.

Відносно донарахування позивачу
єдиного внеску за 2012 рік, колегія
суддів зазначає наступне.

Підставою для нарахування єдиного
соціального внеску за 2012 рік у розмірі
29554,31 грн. слугував висновок
відповідача про заниження позивачем у
2012 році оподаткованого доходу в сумі 281
946,92 грн. та як наслідок заниження суми
єдиного соціального внеску.

Як вбачається з матеріалів справи,
висновок про заниження позивачем суми
чистого доходу у розмірі 281 946,92 грн,
який слугував підставою для визначення
суми єдиного соціального внеску, в ході
розгляду справи не підтвердився.

Невірне визначення відповідачем
суми заниженого позивачем
оподаткованого доходу призвело до
помилкового визначення суми єдиного
соціального внеску, що підлягає сплаті
за 2012 рік.

За таких обставин колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що вимога про сплату боргу
(недоїмки) у розмірі 44903,00 грн № Ф
від 08.04.2014 підлягає визнанню
протиправною та скасуванню повністю.

Відповідно до пункту 3 частини 11
статті 25 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" орган доходів і
зборів застосовує до платника єдиного
внеску такі штрафні санкції: за
донарахування органом доходів і зборів
або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску
накладається штраф у розмірі 5
відсотків зазначеної суми за кожний
повний або неповний звітний період, за
який донараховано таку суму, але не
більш як 50 відсотків суми
донарахованого єдиного внеску.

З огляду на те, що вимога про сплату
боргу (недоїмки) № Ф від 08.04.2014,
якою донараховано єдиний внесок у
розмірі 44903,00 грн є протиправною,
рішення про застосування штрафних
санкцій за донарахування своєчасно не
нарахованого єдиного внеску №
від 08.04.2014 є безпідставним, а тому
підлягає визнанню протиправним та
скасуванню.

Отже, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції в задоволеній частині
позовних вимог вірно встановив
фактичні обставини справи, ретельно
дослідив наявні докази, дав їм належну
оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Миргородської
об`єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області
залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 25.06.2014р. по
справі № 816/1517/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Макаренко Я.М.Судді
Шевцова Н.В. Мінаєва О.М. Повний текст
ухвали виготовлений 10.11.2014 р.