Справа № 2-а-955/11
Суддя: Лукінова К. С.
Дата ухвалення: 2011-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-955/11
ПОСТАНОВА

Іменем України

31.10.2011 року о 09.50 годині суддя
Покровського районного суду
Дніпропетровської області Лукінова К.
С., розглянувши в смт. Покровське в
порядку скороченого провадження
адміністративну справу, за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного Фонду України в
Покровському районі Дніпропетровської
області про визнання дій суб’єкта
владних повноважень неправомірними та
зобов’язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

16.09.2011 р. позивачка ОСОБА_1 звернулася
до суду із позовною заявою до
Управління Пенсійного фонду України в
Покровському районі Дніпропетровської
області в якому просить, зобов’язати
Управління Пенсійного фонду України в
Покровському районі Дніпропетровської
області нарахувати їй щомісячну
соціальну допомогу, як дитині війни за
період з 09 липня 2007 р. по 31 грудня 2007 р.
та з 22 травня 2008 р. по дату ухвалення
рішення по справі, відповідно до ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни».

В обґрунтування своїх вимог позивачка
вказала, що вона є дитиною війни, а тому,
відповідно до Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», їй
щомісячно, починаючи з 01.01.2006 року,
повинна виплачуватися соціальна
державна допомога у розмірі 30% від
мінімальної пенсії за віком.
Нарахування і виплату соціальної
допомоги позивачці повинне
здійснювати Управління Пенсійного
фонду України в Покровському районі
Дніпропетровської області. Чинним
законодавством передбачено, що
державні соціальні гарантії дітям
війни, встановлені ЗУ «Про соціальний
захист дітей війни», не можуть бути
обмежені чи скасовані іншими
нормативно-правовими актами.
Незважаючи на це, державна соціальна
допомога у визначеному розмірі,
позивачці не виплачується. Оскільки
відповідач в добровільному порядку
задовольнити вимоги відмовляється, то
позивачка просить винести рішення про
примусове їх виконання.

Відповідач письмових запереченннь не
надав.

Розглянувши письмову заяву позивачки,
а також дослідивши матеріали справи,
прихожу до висновку, що
адміністративний позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Предметом спору у даній
адміністративній справі є право
позивача на отримання передбаченого
ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни»підвищення до
пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком та захист цього права від
порушень з боку органів пенсійного
фонду.

При розгляді справи встановлено, що
позивачка має статус дитини війни, який
підтверджується матеріалами справи, що
підтверджується копією посвідчення
(а.с. 5 ).

Відповідно до ст.6 ЗУ «Про соціальний
захист дітей війни»з 01.01.2006 року їй, як
дитині війни, пенсія або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачуються
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Ці вимоги законодавства відповідачем в
2006 –2010 роках із різних причин не
дотримувалися.

Частиною 2 ст.99 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що для звернення за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який обчислюється з дня, коли
особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Ухвалою Покровського районного суду
Дніпропетровської області від 18.10.2011
року адміністративний позов ОСОБА_1 до
відповідача за період з 09.07.2007 р. по
15.03.2011 року залишено без розгляду на
підставі ст. 100 КАС України в зв’язку з
пропуском строку звернення до суду.

Вимоги позивачки, щодо неправомірності
дій відповідача в частині нарахування
та виплати надбавки до пенсії їй, як
дитині війни, в період з 16.03.2011 р. по
31.10.2011 р. мають бути задоволені з
наступних підстав.

Відповідно до ст.22 Конституції України
конституційні права і свободи громадян
гарантуються і не можуть бути
скасовані. При прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту або
обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ч.2 ст.3 Закону України «Про
соціальний захист дітей
війни»державні соціальні гарантії
дітям війни, встановлені цим законом,
не можуть бути обмежені або скасовані
іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Разом з тим встановлено, що відповідач
проводить нарахування надбавки та її
виплату дітям війни відповідно до
Постанови Кабінету Міністрів України
від 28.05.2008 року №530 «Про деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян», яка видана у розвиток Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України»від 28.12.2007
року, яким були внесені зміни до ст.6 ЗУ
«Про соціальний захист дітей війни», і
дітям війни (крім тих, на яких
поширюється дія Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту»), до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, виплачується підвищення у
розмірі надбавки, встановленої для
учасників війни, сума якої є значно
меншою ніж передбачено законодавством.

При виконанні своїх повноважень
відповідач не враховує, що зміни,
внесені підпунктом 2 пункту 41 розділу II
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів
України»від 28.12.2007 року, визнано такими,
що не відповідають Конституції України
(є неконституційними), згідно з
Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008.

Згідно частини 2 статті 152 Конституції
України, закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Слід зазначити, що на законодавчому
рівні в 2010 році не було внесено
будь-яких обмежень щодо виплати в 2010
році надбавки, особам, які мають статус
«дитина війни»у розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком згідно Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»,
однак дана обставина не була врахована
відповідачем.

Отже, за конституційними нормами, при
визначенні розміру підвищення пенсії
позивачці ОСОБА_1 застосуванню
підлягають норми Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», і вона
має право з 01.01.2006 року на отримання
щомісячного підвищення пенсії, як
дитині війни, у розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком.

Відповідно до цього Закону, розмір
підвищень пенсій має обраховуватися у
відсотковому відношенні до
мінімального розміру пенсії за віком.

Статтею 17 Закону України «Про державні
соціальні стандарти та державні
соціальні гарантії»передбачено, що
основні соціальні гарантії
встановлюються законами з метою
забезпечення конституційного права
громадян на достатній життєвий рівень.
До числа основних державних соціальних
гарантій включається мінімальний
розмір пенсії за віком.

При цьому, ст.19 вказаного закону
передбачено, що виключно законами
України визначається мінімальний
розмір пенсії за віком.

Оскільки, будь-яким іншим законом,
окрім Закону України «Про
загальнообов’язкове державне
пенсійне страхування», мінімальний
розмір пенсії не встановлений, суд
доходить висновку про відсутність
правових підстав для застосування
будь-якої іншої величини, ніж
встановлена названим законом, для
розрахунку підвищення пенсії позивачу
як дитині війни.

В зв’язку з цим є неправомірною
відмова відповідача виплачувати
позивачу щомісячну соціальну допомогу,
як дитині війни, у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком, в період з
16.03.2011 р. по 31.10.2011 р. , оскільки на
законодавчому рівні зміни до ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», в цей період не вносилися.

Згідно з положеннями ст.9 КАС України у
разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Не можуть бути прийняті до уваги
відсутність у відповідача коштів на
виплату передбаченого ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни»підвищення до пенсії, оскільки
держава взяла на себе обов’язок щодо
виплати позивачу 30% доплати до пенсії
та поклала виконання цього обов’язку
на центральний орган виконавчої влади
–Пенсійний фонд України, який діє
через свої місцеві органи, що входять в
систему його органів, але вони не
вчинили жодної дії для нарахування цих
коштів та їх виплати, а тому вони не
виконали своїх повноважень без
поважних причин. Отже, відсутність
коштів у відповідача, який не вчинив
жодної дії щодо їх отримання для
забезпечення виконання своїх
зобов’язань або невиконання іншим
органом виконавчої влади свого
обов’язку щодо виділення коштів на
здійснення позивачу виплат,
гарантованих йому Конституцією
України, не є підставою для відмови в
задоволенні позову.

Суд вважає, що позивачу має
виплачуватись саме підвищення пенсії в
розмірі 30 % мінімальної пенсіїі за
віком відповідно до ст. 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" з
урахуванням розміру мінімальної
пенсії за віком, встановленого ч.1 ст. 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування"

Відповідно до ч.2 ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд може вийти за межі позовних вимог
тільки в разі, якщо це необхідно для
повного захисту прав, свобод та
інтеречсів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Сплачене держмито підлягає
відшкодуванню позивачу за рахунок
Державного бюджету України (ст.94 КАСУ).

Відповідно до ч.1 ст.256 КАС України
постанова суду підлягає обов’язковому
негайному виконанню в межах суми
стягнення за один місяць.

Суд вважає за необхідне конкретніше
сформулювати резолютивну частину
постанови з метою можливості її
виконання в подальшому.

На підставі викладеного, керуючись
Законом України "Про соціальний захист
дітей війни", ст.ст. 8, 22, 55, 95 Конституції
України, а також ст.ст. 94, 99, 100, 160, 161, 183-2
та 256 Кодексу адміністративного
судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного Фонду України в
Покровському районі Дніпропетровської
області про визнання дій суб’єкта
владних повноважень неправомірними та
зобов’язання вчинити певні дії
задовольнити.

Визнати бездіяльність управління
Пенсійного фонду України в
Покровському районі Дніпропетровської
області щодо нездійснення перерахунку
та виплати ОСОБА_1 підвищення пенсії
відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" за
період з 16.03.2011 р. по 31.10.2011 р. , у розмірі
30% мінімальної пенсії за віком -
протиправною.

Зобов’язати Управління Пенсійного
фонду України в Покровському районі
Дніпропетровської області здійснити
перерахунок та виплатити ОСОБА_1
підвищення пенсії згідно ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" та частини 1 статті 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" за
період з 16.03.2011 р. по 31.10.2011 р. в розмірі
30 відсотків мінімальної пенсії за
віком з урахуванням різниці, яка була
виплачена у цей період.

Постанова підлягає обов’язковому
негайному виконанню в межах суми
платежу за один місяць.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 вартість сплаченого
держмита в сумі 3 гривні 40 копійок.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення, протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається, особою яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Покровського

районного суду
ОСОБА_2