Справа № 2а/2370/3462/2012
Суддя: Білуга С.В.
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" листопада 2014 р. м.
Київ К/800/50270/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Білуги
С.В.,

суддів
Іваненко Я.Л.

Загороднього А.Ф.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Черкаського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів на
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 09 вересня
2014 року у справі за позовом Черкаського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Приватного сільськогосподарського
підприємства "Канюківське" про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені,-

встановила:

У вересні 2012 року Черкаське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулось до суду з позовом
до ПСП "Канюківське" про стягнення
адміністративно-господарських
санкцій.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 02 жовтня 2012
року позовні вимоги Черкаського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
задоволено, стягнуто з ПСП
"Канюківське" на користь Черкаського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції
та пеню у сумі 28854,10 грн.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 12 червня 2013
року скасовано постанову Черкаського
окружного адміністративного суду від 02
жовтня 2012 року та прийнято нове
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 06 березня 2014 року постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду від 02 жовтня 2012
року та постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 12 червня 2013 року скасовано, справу
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 22 травня 2014
року позовні вимоги Черкаського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
задоволено, стягнуто з ПСП
"Канюківське" на користь Черкаського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 24552,94 грн. та пеню у розмірі
4301,16 грн.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 09 вересня
2014 року постанову Черкаського
окружного адміністративного суду від 22
травня 2014 року скасовано та прийнято
нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції Черкаське
обласне відділення Фонду соціального
захисту інвалідів подало касаційну
скаргу в якій, посилаючись на порушення
судом апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального
права, просить постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 09 вересня 2014 року скасувати та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Перевіривши наведені доводи в
касаційній скарзі, рішення судів щодо
застосування судами першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що ПСП "Канюківське" було
створено 3 робочих місця для
працевлаштування інвалідів,
відповідно до вимог статті 19 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні". У 2009
році у відповідача працював 1 інвалід.
Оскільки робочі місця для інвалідів не
були заповнені в повному обсязі
Черкаське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
звернулось до суду з вимогою про
стягнення
адміністративно-господарських
санкцій.

Наказом Міністерства праці та
соціальної політики України від 19.12.2005
№420, зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України 21.12.2005 за №1534/11814,
затверджена та погоджена з
Держкомстатом України форма звітності
№3-ПН «Звіт про наявність вакансій».
Зазначена форма використовується для
інформування населення про наявність
вакансій, сприяння працевлаштуванню
громадян, зареєстрованих у центрах
зайнятості як такі, що шукають роботу,
для підбору персоналу на замовлення
роботодавців, для оцінки поточної
потреби в кадрах та організації
професійної підготовки населення
відповідно до потреб ринку праці.

Так, відповідно до Розділу 3 «Додаткові
вимоги» Інструкції щодо заповнення
форми звітності №3-ПН «Звіт про
наявність вакансій», затвердженої
Наказом Міністерства праці та
соціальної політики України від 19.12.2005
№420, у графі 15 Звіту наводяться дані про
можливість працевлаштування на вільне
робоче місце (вакантну посаду) особи, що
належить до окремої категорії
громадян, які потребують соціального
захисту і не здатні на рівних умовах
конкурувати на ринку праці, у рахунок
річної броні, установленої місцевими
державними адміністраціями,
виконавчими органами відповідних рад
за поданням центрів зайнятості,
відповідно до статті 5 Закону України
«Про зайнятість населення», із змінами
і доповненнями, а також інвалідів,
пенсіонерів, студентів та інших.

Судами встановлено, що згідно листа від
13.05.2014 №01-20/1172 Жашківського районного
центру зайнятості ПСП «Канюківське» не
подавало звітів про наявність вакансій
форми №3-ПН в рахунок нормативного
робочого місця для інвалідів за період
2009-2011 роки.

При огляді наданих представниками
відповідача звітів, в суді першої
інстанції встановлено, що незавірені
копії звітів не містять відмітки про їх
отримання центром зайнятості, окрім
двох, які отримані Жашківським
районним центром зайнятості
відповідно 20.07.2009 та 17.09.2009.

Крім того, в порушення вимог розділу 3
«Додаткові вимоги» Інструкції щодо
заповнення форми звітності №3-ПН «Звіт
про наявність вакансій», затвердженої
Наказом Міністерства праці та
соціальної політики України від 19.12.2005
№420, ПСП «Канюківське» у графі 15 звітів,
наданих до центру зайнятості, дані про
можливість працевлаштування на вільне
робоче місце (вакантну посаду) осіб, що
належить до окремої категорії громадян
не зазначено.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову у задоволенні позову, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що незабезпечення працевлаштування
інвалідів було спричинено певними
об'єктивними обставинами, що не
пов'язані з діями чи бездіяльністю
позивача.

Проте, колегія суддів не може
погодитись з такими висновками суду
апеляційної інстанції виходячи з
наступного.

Статтею 18 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" встановлено, що забезпечення
прав інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості. Підбір
робочого місця здійснюється переважно
на підприємстві, де настала
інвалідність, з урахуванням побажань
інваліда, наявних у нього професійних
навичок і знань, а також рекомендацій
медико-соціальної експертизи.
Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Згідно статті 181 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" інвалід, який не
досяг пенсійного віку, не працює, але
бажає працювати, має право бути
зареєстрованим у державній службі
зайнятості як безробітний. Рішення про
визнання інваліда безробітним і взяття
його на облік для працевлаштування
приймається центром зайнятості за
місцем проживання інваліда на підставі
поданих ним рекомендації МСЕК та інших
передбачених законодавством
документів. Державна служба зайнятості
здійснює пошук підходящої роботи
відповідно до рекомендацій МСЕК,
наявних у інваліда кваліфікації та
знань, з урахуванням його побажань.

За змістом статті 181 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" пошук підходящої
роботи для інваліда здійснює державна
служба зайнятості.

Відповідно до статті 19 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця. Підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною першою цієї
статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів.

Статтею 20 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" передбачено, що підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Оскільки статтею 20 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" встановлена
відповідальність за меншу кількість
працюючих інвалідів, ніж це
передбачено нормативом робочих місць,
з врахуванням положень статтей 18, 181
цього ж Закону стосовно обов'язку
державних органів щодо
працевлаштування інвалідів і
відсутність аналогічного обов'язку у
підприємств, установ, організацій, а
тому відповідальність підприємств,
установ, організацій може наступити
тільки у разі відмови у
працевлаштуванні інвалідів у
кількості відповідно до встановлених
нормативів. Тільки відмова у
працевлаштуванні є доказом того що
підприємство не забезпечило норматив
робочих місць.

Частиною 2 статті 218 Господарського
Кодексу України встановлено, зокрема,
що учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для не
припущення господарського
правопорушення.

Статтею 238 Господарського кодексу
України передбачено, що за порушення
встановлених законодавчими актами
правил здійснення господарської
діяльності до суб'єктів господарювання
можуть бути застосовані
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

Таким чином, відповідно до частини 2
статті 218 Господарського Кодексу
України адміністративно-господарські
санкції можуть бути застосовані до
учасника господарських відносин за
порушення ним правил, встановлених
законодавчими актами, при наявності в
діях суб'єкту господарювання вини у
вчиненні такого порушення та якщо ним
не приймались заходи, спрямовані на
недопущення господарського
правопорушення.

Аналогічна правова позиція
застосування норм матеріального права
також висловлена Верховним Судом
України в Постанові від 27 травня 2014
року по справі №21-119а14.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про стягнення
на користь Черкаського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарських санкції
та пені, оскільки відповідачем не у
повному обсязі виконано вимоги Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»,
наказу Міністерства праці та
соціальної політики України від 19.12.2005
№420 щодо обов'язку щомісячного
інформування державну службу
зайнятості та місцеві органи
соціального захисту про вільні робочі
місця та вакантні посади, на яких може
використовуватись праця інваліда, та в
порядку, визначеному законом.

Таким чином рішення суду першої
інстанції ухвалено відповідно до
закону і скасоване помилково, а тому
касаційна скарга підлягає задоволенню,
рішення суду апеляційної інстанції
скасуванню, а рішення суду першої
інстанції залишенню в силі.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 226, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Черкаського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 09 вересня
2014 року - скасувати.

Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 22 травня 2014
року у справі за позовом Черкаського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Приватного сільськогосподарського
підприємства "Канюківське" про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені - залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.В. Білуга

Судді
А.Ф.
Загородній

Я.Л. Іваненко