Справа № 820/191/13-а
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2014 року м.
Київ К/800/26886/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.,

Суддів: Вербицької О.В., Муравйова О.В.,

при секретарі: Сватко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м.Харкова Харківської області
Державної податкової служби

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 07 лютого 2013
року

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04 квітня 2013
року

по справі №820/191/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "НАША ОЛІЯ" (надалі -
ТОВ "НАША ОЛІЯ")

до Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м.Харкова
Харківської області Державної
податкової служби (надалі - ДПІ у
Дзержинському районі м.Харкова
Харківської області ДПС)

про скасування податкових
повідомлень-рішення, -

встановив:

У січні 2013р. позивач звернувся до суду з
позовом до ДПІ у Дзержинському районі
м.Харкова Харківської області ДПС, в
якому, з урахуванням уточнень до нього,
просив скасувати податкові
повідомлення рішення від 18.10.2012р.
№, № та від 18.01.2013р. №.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 07.02.2013р.,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04.04.2013р.,
позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями попередніх
судових інстанцій, відповідач
звернувся із касаційною скаргою до
Вищого адміністративного суду України,
в якій просить скасувати судові
рішення та постановити нове - про
відмову у задоволені позовних вимог,
посилаючись на неправильне
застосування судами попередніх
інстанції норм матеріального та
порушення норм процесуального права.

В письмових запереченнях на касаційну
скаргу позивач зазначає, що рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
постановлені з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
правову оцінку обставинам справи
судами надано правильно, а доводи
касаційної скарги є необґрунтованими.
Отже, позивач просить залишити
касаційну скаргу без задоволення, а
оскаржувані судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника позивача, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
наведені у скарзі, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанції
встановлено, що ДПІ була проведена
планова виїзна перевірка ТОВ "НАША
ОЛІЯ" з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.04.2011р. по 30.06.2012р., валютного та іншого
законодавства за період з 01.04.2011р. по
30.06.2012р., за результатами якої складено
акт від 21.09.2012р. №3779/2201/32868834, в якому, на
думку податкового органу, встановлено
порушення позивачем:

- п.п.14.1.27, 14.1.36, 14.1.56 п.14.1 ст.14, ст.134, ст.135,
ст.137, п.п.138.1.1 п.138.1, п.138.2, 138.4, 138.8, п.п.138.10.3
п.138.10 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України,
в результаті чого встановлено
заниження податку на прибуток на
загальну суму 357017,00грн. (2 кв. 2012р.);

- ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, ст.189, п.198.6
ст.198, ст.201, п.197.1.21 п.197.1 ст.197 ПК України,
в результаті чого встановлено
заниження податку на додану вартість
на загальну суму 986374,00грн., у т.ч.:
квітень 2011р. заниження на 630092,00грн.,
січень 2012р. заниження на 111549,00грн.,
лютий 2012р. заниження на 82377,00грн.,
квітень 2012р. заниження на 47996,00грн.,
червень 2012р. заниження на 114360,00 грн.;

- п.2.8, п.3.5 Положення про ведення касових
операцій у національній валюті в
Україні, затвердженого постановою
Правління Національного банку України
від 15.12.2004р. №637, що призвело до
перевищення встановленого ліміту
залишку готівки в касі підприємства на
загальну суму 6011,60 грн., а саме
встановлено перевищення ліміту
залишку готівки в касі підприємства
28.03.2012р. у сумі 4151,32грн., 10.05.2012р. у сумі
1549,22грн., 06.06.2012р. у сумі 311,06грн.

На підставі зазначеного акта
відповідачем 18.10.2012р. було прийнято
податкові повідомлення-рішення:
№; №5; №.

За результатами адміністративного
оскарження ДПС в Харківській області
скасувала податкове повідомлення
рішення ДПІ у Дзержинському районі
м.Харкова від 18.10.2012р. № в частині
збільшення грошового зобов'язання з
ПДВ (штрафні санкції) в сумі 89070,00грн. (у
зв'язку з тим, що рішенням Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 20.03.2012р. по справі №2а-13262/11/2070
податкове повідомлення-рішення від
29.06.2011р. № про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 931829,00грн.
(основний платіж - 931828,0грн. та штрафна
санкція 1,0грн.), прийняте за
результатами акту перевірки від 03.06.2011р
№2215/2305/32868834 (за період з 01.07.2009р. по
31.03.2011р.) скасовано в повному обсязі, а
тому за результатами перевірки
неправомірно нараховані штрафні
санкції в сумі 50% нарахованого
податкового зобов'язання), а в іншій
частині вищевказане
повідомлення-рішення та податкові
повідомлення-рішення від 18.10.2012р.
№, № залишила без змін.

На підставі викладеного, ДПІ у
Дзержинському районі м.Харкова 18.01.2013р.
було прийнято податкове
повідомлення-рішення №.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодилась колегія апеляційного суду,
цілком вірно та обґрунтовано виходив з
наступного.

Так, згідно з п.44.1 ст.44 ПК України для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Водночас ст.1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового
стану платника податків як обов'язкова
ознака господарської операції
кореспондує з нормами Податкового
кодексу України.

Так, згідно з п.138.2 ст.138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

При цьому відповідно до п.п.139.1.9 п.139.1
ст.139 ПК України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Водночас, відповідно до п.198.3 ст.198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Як встановлено судами попередніх
інстанції, між ТОВ "НАША ОЛІЯ" (покупець)
та ТОВ "ТИСАВО" (постачальник) було
укладено договір поставки з №29-В від
04.01.2011р., згідно до умов якого
Постачальник зобов'язується передати у
власність, а Покупець прийняти та
оплатити на умовах, викладених в
договорі, соняшникову олію (товар),
кількість, якість та ціна якого вказані
у рахунку - фактурі, який надається
Постачальником Покупцю відповідно до
умов цього договору.

На виконання умов вказаного договору
ТОВ "ТИСАВО" поставило ТОВ "НАША ОЛІЯ"
товар, на підтвердження чого ТОВ
"ТИСАВО" була виписана видаткова
накладна, а також податкова накладна.
Розрахунки між суб'єктами
господарювання здійснювались в
безготівковій формі, а саме: шляхом
перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок постачальників,
про що свідчать виписки з банку, які
містяться в матеріалах справи.

Також, між ТОВ "НАША ОЛІЯ" (покупець) та
ФОП ОСОБА_1 (постачальник) було укладено
договір купівлі продажу №030501 від
03.05.2012р., відповідно до якого
Постачальник зобов'язується передати у
власність Покупця товар, а Покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
даний товар, а саме соняшникову олію,
яка зазначається в Специфікаціях до
договору.

На виконання умов вказаного договору,
ФОП ОСОБА_1 поставило ТОВ "НАША ОЛІЯ"
товар, на підтвердження чого, ФОП
ОСОБА_1 було виписано ряд видаткових
накладних, а також податкових
накладних. Розрахунки між суб'єктами
господарювання здійснювались в
безготівковій формі, а саме: шляхом
перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок постачальників,
про що свідчать виписки з банку, які
містяться в матеріалах справи.
Поставка товару здійснювалася на
умовах DDP (згідно правил Інкотермс- 2010)
на склад покупця (вул.Овочева, 13 ,смт.
Васищеве, Харківський район,
Харківська область).

Крім того, між ТОВ "НАША ОЛІЯ" (покупець)
та. ПП "Євротерм - Харків" (постачальник)
було укладено договір купівлі продажу
№090401 від 09.04.2012р., відповідно до якого
Постачальник зобов'язується передати у
власність Покупця товар, а Покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
даний товар, а саме макуху соняшникову
та гранули лушпиння соняшника.

На виконання умов вказаного договору
ПП "Євротерм-Харків" поставило на
користь позивача товар, на
підтвердження чого ПП "Євротерм-Харків"
було виписано ряд видаткових накладних
та податкових накладних. Розрахунки
між суб'єктами господарювання
здійснювались в безготівковій формі, а
саме: шляхом перерахування грошових
коштів на розрахунковий рахунок
постачальників, про що свідчать
виписки з банку, які містяться в
матеріалах справи. Поставка товару
здійснювалася на умовах DDP (згідно
правил Інкотермс- 2010) на склад Покупця
(вул.Овочева, 13, смт. Васищеве,
Харківський район, Харківська область).

14.06.2012р. між ТОВ "НАША ОЛІЯ" (покупець) та
ПП "Логістік-Центр" (постачальник) було
укладено договір купівлі продажу №21,
відповідно до якого Постачальник
зобов'язується поставити передати у
власність Покупцеві, а Покупець
зобов'язується прийняти та своєчасно
здійснити оплату товару - соняшника
врожаю 2011р. в кількості, яка
зазначається в Специфікаціях до
договору.

На виконання умов вказаного договору
ПП "Логістік-Центр" поставило на
користь позивача товар, на
підтвердження чого ПП "Логістік-Центр"
було виписано ряд видаткових
накладних, а також податкових
накладних. Розрахунки між суб'єктами
господарювання здійснювались в
безготівковій формі, а саме: шляхом
перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок постачальників,
про що свідчать виписки з банку, які
містяться в матеріалах справи.
Поставка товару здійснювалась на
умовах DDP (згідно правил Інкотермс- 2010)
на склад покупця (вул.. Овочева, 13, смт.
Васищеве, Харківський район,
Харківська область), що
підтверджується відповідними товаро -
транспортними накладними.

Отримані, належним чином оформлені
податкові накладні, від контрагентів
постачальників: ТОВ "ТІСАВО", ФОП
ОСОБА_1, ПП "Євротерм-Харків",
ТОВ "Логістик-Центр", позивачем були
відображені у реєстрі отриманих та
виданих накладних.

На момент укладення спірних правочинів
та виписування спірних податкових
накладних ТОВ "ТІСАВО", ФОП ОСОБА_1, ПП
"Євротерм-Харків", ТОВ
"Логістик-Центр" були зареєстровані у
встановленому порядку платниками на
додану вартість.

Окрім того, вищезазначений товар
позивач в подальшому реалізував
наступним контрагентам: ТОВ
"Граківські комбікорма", ТОВ
"Хлібопекарський комплекс
"Кулінічівський", ФОП ОСОБА_2, АБ "Лінас
Агро", СТОВ "Мрія", ТОВ "Українське
зерно", ТОВ "ІЗОТЕК", ДП "Племінний завод
Курганський АТ "Харімпекс",
ПП "Явірське", ПАТ "Полтавська
птахофабрика", ПАТ "Племінний завод ім.
20-річчя Жовтня", ПП "Фенікс-Агро", ПАТ
"Федорівське", ПАТ "Підсереднє", ПП
"Віта", ТОВ "ТД ЕСТ", ТОВ "АО
ХІМПРОМ", ПАТ "Київський маргариновий
завод", ТОВ "Нововолинський
олійно-жировий комбінат" , АТ "Концерн
АВЕК та Ко", ТОВ "Світ Олії", ПП "Оліяр",
СТОВ "Маяк", що підтверджується
договорами, видатковими накладними,
податковими накладними, банківськими
виписками, статутними документами, які
наявні в матеріалах справи.

З акту перевірки вбачається, що ДПІ не
заперечують факт наявності у
ТОВ "НАША ОЛІЯ" первинних документів
(договорів, накладних, актів,
розрахункових документів та інш.), які
підтверджують здійснення
господарських операцій з придбання
товару (олія соняшникова, макуха
соняшникова, лушпиння соняшника) у ТОВ
"ТІСАВО", ФОП ОСОБА_1, ПП
"Євротерм-Харків", ТОВ "Логістик-центр",
а також подальший продаж зазначеного
товару іншим суб'єктам господарювання
та правильність оформлення первинних
документів.

Відповідачем зроблено висновок про
заниження податку на прибуток та
податку на додану вартість лише на
підставі висновків викладених в актах
перевірок контрагентів позивача: ТОВ
"ТІСАВО", ФОП ОСОБА_1, ПП
"Євротерм-Харків" , ТОВ "Логістик-Центр".

Однак, чинним законодавством України
не встановлено обов'язку суб'єкта
господарювання здійснювати перевірку
справжності наданих контрагентами
документів при укладенні договорів, а
також не передбачено обов'язку
здійснювати перевірку
місцезнаходження контрагентів або
сплати податків контрагентами тощо.
При невиконання контрагентом своїх
обов'язків перед бюджетом не може бути
підставою для неможливості формування
податкового кредиту на підставі
господарських операцій інших суб'єктів
господарювання, оскільки відповідно до
ст.61 Конституції України юридична
відповідальність особи має
індивідуальний характер, а тому до
відповідальності може бути
притягнутий лише порушник

Також, судами попередніх інстанції
обґрунтовано не взято до уваги
посилання податкового органу про
нікчемность укладених правочинів між
позивачем та ТОВ "ТІСАВО",
ФО-П ОСОБА_1, ПП "Євротерм - Харків" , ТОВ
"Логістик-Центр", оскільки згідно ч.4
ст.70 КАС України обставини, які за
законом повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування, крім
випадків, коли щодо таких обставин не
виникає спору.

При цьому, суб'єктом владних
повноважень під час розгляду справи не
було надано суду жодних доказів
порушення кримінальної справи
відносно посадових (службових) осіб
платника податків або за викладеними в
акті фактами діяльності платника
податків, наявності
обвинувачувального вироку, рішення
суду про стягнення коштів одержаного
за нікчемним правочином, наявності
рішення суду про визнання правочину
недійсним, а тому вищезазначені
висновки відповідача носять лише
характер припущення, які не
підтверджені належними доказами.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанції, що надані
позивачем документи, які не мають
недоліків, оформлені належним чином за
формою та змістом, на підтвердження
реальності здійснення господарських
операцій з вищевказаними
контрагентами є належними, допустимими
та достатніми доказами дійсного
проведення господарських операцій за
спірними правочинами.

Щодо порушення ТОВ "НАША ОЛІЯ" п.138.4.,
п.п.138.10.3 п.138.10 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК
України, внаслідок відображення у
складі валових витрат суми витрат на
оплату інформаційно-аналітичних
(консультаційних) та маркетингових
послуг отриманих від ТОВ "Амадео" та ТОВ
"КП 2011", суд касаційної інстанції
зазначає наступне.

Відповідно п.138.1 ст.138 ПК України
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті: інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

За приписами п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138 ПК
України витрати операційної
діяльності включають: собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Як передбачено у п.138.2 ст.138 ПК України,
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

У відповідності до п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139
даного Кодексу не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

При цьому, судами попередніх інстанції
встановлено, що ДПІ під час перевірки
не було виявлено ознак того, що витрати
ТОВ "НАША ОЛІЯ" на придбання
інформаційно-аналітичних
(консультаційних) та маркетингових
послуг, які отримані від ТОВ "Амадео" та
ТОВ "КП 2011", підпадають під обмеження,
встановлені пунктом 139.1 ст.139 ПК
України.

Також, під час перевірки ДПІ були
надані позивачем усі необхідні
первинні документи, які належним чином
підтверджують як факт надання ТОВ "НАША
ОЛІЯ" послуг з боку ТОВ "Амадео" та ТОВ
"КП 2011", так і факт оплати зазначених
послуг, а саме: договори, акти
прийому-передачі наданих послуг до
договорів, відповідні платіжні
документи.

До матеріалів справи позивачем надано
копії звітів з інформаційних послуг
згідно договору про надання
інформаційних (консультативних) послуг
№010612 від 01.06.2012р. Звіт з
інформаційно-аналітичних послуг
"Аналіз ринку олійних культур,
рослинних олій" "Аналіз олійно-жирової
галузі" згідно договору №0106-12 від
01.06.2012р.

Правильність формування платником
податків валових витрат вимагає також
наявності зв'язку витрат платника
податків на придбання послуг з його
господарською діяльністю, що полягає у
намірі платника податку отримати
користь від придбаних послуг.

Як вбачається з довідки АА №424219 з
Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України
основними видами діяльності позивача
є: виробництво нерафінованої олії та
жирів (15.41.0), виробництво рафінованої
олії та жирів (15.42.0), оптова торгівля
молочними продуктами, яйцями, олією,
тваринним маслом та жирами (51.33.0),
неспеціалізована оптова торгівля
харчовими продуктами, напоями та
тютюновими виробами (51.39.0), діяльність
автомобільного вантажного транспорту
(60.24.0), організація перевезення
вантажів (63.40.0).

Таким чином, суди дійшли вірних
висновків, що витрати, понесені ТОВ
"НАША ОЛІЯ" у зв'язку із оплатою
зазначених вище послуг, пов'язані із
господарською діяльністю товариства
та підтвердженні належним чином
первинними документами, з яких
вбачається які саме послуги були
надані позивачу.

Крім того, в акті перевірки вказано на
порушення позивачем п.187.1 ст.187, п.188.1
ст.188, п.п.197.121 ст.197 ПК України, в
результаті чого ТОВ "НАША ОЛІЯ" було не
вірно визначено базу оподаткування ПДВ
з вартості реалізованих основних
фондів ТОВ "Олія-Трейд", що
призвело до заниження податкового
зобов'язання, а саме: до бази
оподаткування товариством включено
договору вартість основних фондів, але
зазначена вартість є нижчої їх
балансової вартості на момент їх
постачання; до бази оподаткування
товариством не включена балансова
вартість земельної ділянки, що
розміщена під об'єктом нерухомого
майна і була реалізована одночасно з
об'єктами цього нерухомого майна.

Як встановлено судами, на підставі
договорів купівлі-продажу б/н від
05.04.11р., №05/04-П від 05.04.11р., №04/04-П від
04.04.2011р. позивачем було продало ТОВ
"Олія-Трейд" нежитлове приміщення по
виробництву рослинної олії; обладнання
що використовується для виробництва
соняшникової олії, насіньовійка М2С-50М.
Продаж основних фондів було здійснено
за оціночною вартістю і саме оціночна
(договірна) вартість була взята базою
оподаткування податком на додану
вартість.

У п.188.1 ст.188 ПК України визначено, що
база оподаткування операцій з
постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів. До складу
договірної (контрактної) вартості
включаються будь-які суми коштів,
вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
у зв'язку з компенсацією вартості
товарів/послуг.

Відповідно п.п.197.1.21 п.197. 1 ст.197 ПК
України передбачено, що звільняють від
оподаткування операції з постачання
(продажу, передачі) земельних ділянок,
земельних часток (паїв), крім тих, що
розміщенні під об'єктами нерухомого
майна та включають до їх вартості
відповідно до законодавства (з
урахуванням положень) абзацу першого
підпункту 197.1.13 пункту 197.1 ст. 197 цього
Кодексу).

При цьому земельна ділянка
обліковувалася на окремих рахунках
бухгалтерського обліку, про що
свідчить надана позивачем довідка, та
земельну ділянку було продано окремо
від об'єкту нерухомості, який на ній
знаходиться та вартість проданої
земельної ділянки не включалася та не
включається до загальної вартості
нерухомого майна. Отже здійснення
операції з поставки (продажу, передачі)
земельної ділянки, що знаходиться під
об'єктом нерухомості, як окремого
об'єкта, то така операція з відчуження
звільняється від оподаткування
податком на додану вартість, за умови
відображення в обліку придбання такої
ділянки як окремого об'єкта.

Позивачем, у відповідності до
положень п.п.197.1.21 п.197.1 ст.197 ПК України
не було оподатковано податком на
додану вартість господарську операцію
з продажу земельної ділянки за
договором купівлі-продажу б/н від
05.04.2011р. укладеного між ТОВ "НАША Олія"
та ТОВ "Олія-Трейд".

Судами попередніх інстанції при
дослідженні матеріалів справи
обґрунтовано звернуто увагу на те, що в
акті перевірки зазначено, що
перевіркою повноти нарахування
податку на додану вартість за період з
01.04.2011р. по 30.06.12р. встановлено його
заниження на суму 986374,00грн., у т.ч.:
квітень 2011р. заниження на 630092,00грн.;
січень 2012р. заниження на 111549,00грн.;
лютий 2012р. заниження на 82377,00грн.;
квітень 2012р. заниження на 47996,00грн.;
червень 2012р. заниження на 114360,00грн.

Як вбачається з вищенаведеного та
зазначено в акті перевірки позивачем
було неправильно сформовано податкові
зобов'язання та податковий кредит у
квітні 2011р., квітні 2012р. та червні 2012р.
Внаслідок яких порушень ТОВ "НАША ОЛІЯ"
було занижено податок на додану
вартість у січні 2012р. та лютому 2012р.,
представник відповідача під час
розгляду справи у судових засіданнях
пояснень стосовно документального
підтвердження таких порушень не надав.

Стосовно застосування до позивача
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
12023,20грн. за податковим
повідомлення-рішення від 18.10.12р.
№, судом першої та апеляційної
інстанції встановлено.

В п.3.5 Положення зазначено, що у разі
видачі окремим фізичним особам готівки
(у тому числі працівникам підприємства)
за видатковим касовим ордером або
видатковою відомістю касир вимагає
пред'явити паспорт чи документ, що його
замінює, записує його найменування і
номер, ким і коли він виданий. Фізична
особа розписується у видатковому
касовому ордері або видатковій
відомості про одержання готівки із
зазначенням одержаної суми,
використовуючи чорнильну або кулькову
ручку з чорнилом темного кольору. Для
виведення залишку готівки не
приймаються видаткові касові ордери
або видаткові відомості, в яких видача
готівки з каси не підтверджена
підписом одержувача. В п.7.24 Положення
№637 передбачено, у разі виявлення під
час перевірок видаткових касових
ордерів або видаткових відомостей, у
яких видача готівки з каси не
підтверджена підписом одержувача, сума
готівки за такими, видатковими
документами додається до залишку
готівки в касі виключно у день, у якому
оформлено зазначені видаткові
документи, і надалі зазначена сума не
береться для розрахунку понадлімітних
залишків готівки.

Колегія суддів погоджується з судами
попередніх інстанції, що наявні у
ТОВ "НАША ОЛІЯ" відомості на
виплату заробітної плати, які додані до
матеріалів справи, зокрема й від 28.03.12р.,
10.05.2012р., від 06.06.2012р., свідчать про те, що
вони оформлені з додержанням вимог
вказаного Положення та містять усі
необхідні реквізити, зокрема, підписи
одержувачів. Доказів того, що дані
відомості не відповідають чинному
законодавству відповідачем не надано.

Таким чином, висновки податкового
органу про порушення позивачем п.3.5
Положення про ведення касових операцій
у національній валюті в Україні не
знайшли свого підтвердження під час
розгляду справи.

За таких обставин, судами першої та
апеляційної інстанцій, виконано всі
вимоги процесуального законодавства,
всебічно перевірено обставини справи,
вирішено справу у відповідності з
нормами матеріального права,
постановлено обґрунтовані рішення, в
яких повно відображені обставини, що
мають значення для справи. Висновки
судів про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються доказами,
дослідженими у судовому засіданні, а
тому підстав для їх перегляду з
мотивів, викладених в касаційній
скарзі не вбачається.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Дзержинському районі
м.Харкова Харківської області
Державної податкової служби - залишити
без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 07 лютого 2013
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 04 квітня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки встановлені ст.ст.236-238 КАС
України.

Головуючий:
___________________ Н.Є. Маринчак

Судді:
___________________ О.В. Вербицька

___________________ О.В. Муравйов