Справа № 2-а-49/12/2401
Суддя: Пилип'юк І. В.
Дата ухвалення: 2012-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-49/12/2401
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2012

Вижницький районний суд Чернівецької
області в складі: головуючого судді
Пилип’юка І.В., з участю секретаря
Паучек Є.В., позивача, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду м. Вижниця адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Кіцманського РВ
УМВС України в Чернівецькій області,
про визнання бездіяльності
протиправною, –

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з
адміністративним позовом до
Кіцманського РВ УМВС України в
Чернівецькій області, про визнання
бездіяльності протиправною.

В позові вказував, що 12.03.2006 року
інспектором з розшуку Кіцманського РВ
УМВС України у Чернівецькій області за
підозрою в скоєні ДТП було затримано
належний йому автомобіль марки
«Фольксваген-Гольф 2» 1987 року випуску,
який зібраний із запасних частин,
вузлів та агрегатів. Зокрема: кузов
автомобіля марки «Фольксваген -
Гольф-2» 1997 року №WVWZZZ19ZHW785962 першої
комплектності куплений у Корпорації
«Вижницька машино-технологічна
станція», інші комплектуючі: мотор,
коробка перемикання швидкостей та ін.
куплені на базарі. Даний автомобіль мав
намір зареєструвати в органах ДАІ. На
момент затримання автомобіль
знаходився в технічно-справному стані.

Посилався на те, що згідно постанови
слідчого Кіцманського РВ від 22.05.2006
року вилучений автомобіль, як речовий
доказ знаходиться на зберіганні у
Кіцманському РВ УМВС України у
Чернівецькі області. 06.02.2008 року
кримінальна справа відносно нього
закрита на підставі п.2 ст.6 КПК України
і з моменту закриття кримінальної
справи підстави для подальшого
утримання автомобіля на зберіганні в
Кіцманському РВ УМВС України у
Чернівецькій області відпали.

Зазначав, що неодноразово в усній формі
звертався у Кіцманський РВ щодо
повернення вилученого автомобіля, але
в задоволенні звернень було відмовлено
з мотивів відсутності у нього
правовстановлюючих документів на
автомобіль. 25.04.2012 року звернувся із
письмовою заявою до відповідача з
проханням повернути вилучений
автомобіль, але в порушення вимог ст.20
ЗУ «Про звернення громадян» відповіді
до цього часу не отримав. Тобто
відповідач на протязі чотирьох років і
5 місяців без будь-яких підстав утримує
на зберіганні вилучений автомобіль.

Просив визнати бездіяльність
відповідача щодо порушення
встановлених законом строків розгляду
заяви та відмову відповідача щодо
повернення запасних частин у вигляді
вилученого 07.03.2006 року автомобіля у
технічно-справному стані
протиправними та зобов'язати
Кіцманський РВ УМВС України у
Чернівецькій області повернути йому
вилучене майно, а саме: кузов
№WVWZZZ19ZHW785962 автомобіля «Фольцваген
Гольф-2» 1987 року випуску першої
комплектності, мотор, коробку
перемикання швидкостей та інших
комплектуючих у зборі, у вигляді
зібраного автомобіля.

Позивач в судовому засіданні заявлені
позовні вимоги підтримав, посилався на
обставини, викладені в позовній заяві,
просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився незважаючи на те,
що належним чином був повідомлений про
місце, день та годину слухання справи,
причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України, у
разі неприбуття відповідача, належним
чином повідомленого про дату, час і
місце судового розгляду, без поважних
причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позов обґрунтований та підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.ч 2, 3 ст. 34 Конституції
України, кожен має право вільно
збирати, зберігати, використовувати і
поширювати інформацію усно, письмово
або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене
законом в інтересах національної
безпеки, територіальної цілісності або
громадського порядку з метою
запобігання заворушенням чи злочинам,
для охорони здоров'я населення, для
захисту репутації або прав інших людей,
для запобігання розголошенню
інформації, одержаної конфіденційно,
або для підтримання авторитету і
неупередженості правосуддя.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
інформацію» N 2657-XII від 02.10.1992 (далі -
ОСОБА_2 № 2657), інформація - будь-які
відомості та/або дані, які можуть бути
збережені на матеріальних носіях або
відображені в електронному вигляді.

Згідно ст.5 Закону № 2657, кожен має право
на інформацію, що передбачає
можливість вільного одержання,
використання, поширення, зберігання та
захисту інформації, необхідної для
реалізації своїх прав, свобод і
законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не
повинна порушувати громадські,
політичні, економічні, соціальні,
духовні, екологічні та інші права,
свободи і законні інтереси інших
громадян, права та інтереси юридичних
осіб.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
доступ до публічної інформації» N 2939-VI
від 13.01.2011 (далі - ОСОБА_2 №2939), публічна
інформація - це відображена та
задокументована будь-якими засобами та
на будь-яких носіях інформація, що була
отримана або створена в процесі
виконання суб'єктами владних
повноважень своїх обов'язків,
передбачених чинним законодавством,
або яка знаходиться у володінні
суб'єктів владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім
випадків, встановлених законом.

Згідно ст.2 Закону №2939, метою цього
Закону є забезпечення прозорості та
відкритості суб'єктів владних
повноважень і створення механізмів
реалізації права кожного на доступ до
публічної інформації. ОСОБА_2 не
поширюється на відносини щодо
отримання інформації суб'єктами
владних повноважень при здійсненні
ними своїх функцій, а також на
відносини у сфері звернень громадян,
які регулюються спеціальним законом.

Відповідно до ст. 3 Закону №2939, право на
доступ до публічної інформації
гарантуєтся зокрема обов'язком
розпорядників інформації надавати та
оприлюднювати інформацію, крім
випадків, передбачених законом, а
також визначенням розпорядником
інформації спеціальних структурних
підрозділів або посадових осіб, які
організовують у встановленому порядку
доступ до публічної інформації, якою
він володіє.

Згідно п.2 ч.1 ст. 5 Закону №2939, доступ до
інформації забезпечується шляхом
надання інформації за запитами на
інформацію.

Відповідно до ст. 12 Закону №2939,
суб'єктами відносин у сфері доступу до
публічної інформації є:

1) запитувачі інформації - фізичні,
юридичні особи, об'єднання громадян без
статусу юридичної особи, крім суб'єктів
владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб'єкти,
визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або
відповідальна особа з питань запитів
на інформацію розпорядників
інформації.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 13 Закону №2939,
розпорядниками інформації для цілей
цього Закону визнаються: суб'єкти
владних повноважень - органи державної
влади, інші державні органи, органи
місцевого самоврядування, органи влади
Автономної Республіки Крим, інші
суб'єкти, що здійснюють владні
управлінські функції відповідно до
законодавства та рішення яких є
обов'язковими для виконання

Отже, з наведеного вище законодавчого
визначення та з обставин справи
вбачається, що в даному випадку
суб'єктами відносин у сфері доступу до
публічної інформації є позивач ОСОБА_1
- запитувач інформації за
інформаційним запитом від 25.04.2012, та
розпорядник інформації Начальник
Кіцманського РВ, як суб'єкт владних
повноважень, якому був направлений
інформаційний запит та якого саме у
якості розпорядника інформації було
визначено позивачем (запитувачем) у
інформаційному запиті.

Відповідно до ч.2 ст.19 Закону №2939, запит
на інформацію - це прохання особи до
розпорядника інформації надати
публічну інформацію, що знаходиться у
його володінні.

Згідно ст. 20 Закону №2939, розпорядник
інформації має надати відповідь на
запит не пізніше п'яти робочих днів з
дня отримання запиту.

Таким чином, Законом передбачено
обов'язкове надання розпорядником
інформації відповіді на інформаційний
запит у встановлені Законом строки і
не передбачені випадки, коли така
відповідь може не надаватися..

Частиною першою статті 22 Закону №2939
передбачені випадки, коли розпорядник
інформації має право відмовити в
задоволенні запиту, зокрема у випадку,
коли розпорядник інформації не володіє
і не зобов'язаний відповідно до його
компетенції, передбаченої
законодавством, володіти інформацією,
щодо якої зроблено запит. Згідно ч. 5 ст.
22 Закону №2029, відмова в задоволені
запиту надається в письмові формі та
повинна відповідати вимогам,
передбаченим частиною 4 ст. 22
зазначеного Закону.

При цьому згідно ч.3 ст.22 Закону №2939
розпорядник інформації, який не
володіє запитуваною інформацією, але
якому за статусом або характером
діяльності відомо або має бути відомо,
хто нею володіє, зобов'язаний направити
цей запит належному розпоряднику з
одночасним повідомленням про це
запитувача. У такому разі відлік строку
розгляду запиту на інформацію
починається з дня отримання запиту
належним розпорядником.

Отже, Законом встановлено, по-перше,
обов'язок розпорядника інформації
надати відповідь на інформаційний
запит у встановлений Законом строк,
по-друге, право розпорядника
інформації у випадках, передбачених
Законом (частиною 1 статті 22 Закону №2939)
надати відповідь на інформаційний
запит у вигляді відмови в задоволенні
запиту в письмовій формі, по-третє,
обов'язок розпорядника інформації,
який не володіє запитуваною
інформацією, але якому за статусом або
характером діяльності відомо або має
бути відомо хто нею володіє, направити
цей запит належному розпоряднику з
одночасним повідомленням про це
запитувача.

Всупереч наведеним вище вимогам
відвідачем не було надано відповіді
ОСОБА_1 на його інформаційний запит від
25.04.2012 року.

Згідно з ч.1 ст.11 КАС України, розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведеності перед судом їх
переконливості.

Згідно ст.18 ч.1 п.1 КАС України місцевим
загальним судам, як адміністративним
судам підсудні адміністративні справи
з приводу рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень у
справах про притягнення до
адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Статтею 71 ч. 2 КАС України встановлено,
що в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Судом встановлено, що постановою
слідчого СВ Кіцманського РВ УМВС
України в Чернівецькій області ОСОБА_3
від 22.05.2006 року автомобіль «Фольксваген
Гольф» (№ кузова WVWZZZ19ZHW785962) визнано
речовим доказом, прилучено до
кримінальної справи К-060040 та
направлено на зберігання у Кіцманський
РВ УМВС України в Чернівецькій області,
що підтверджується копією вказаної
постанови та повідомленням начальника
СВ Кіцманського РВ УМВС України в
Чернівецькій області ОСОБА_3 №38/6091 від
06.08.2012 року.

06.02.2008 року постановою слідчого СВ по
розслідуванню ДТП СУ УМВС України в
Чернівецькій області ОСОБА_4 по факту
дорожньо-транспортної пригоди
відносно підозрюваного ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 кримінальне
переслідування припинено за
відсутністю в його діях ознак складу
злочину, передбаченого ст.286 КК України,
однак питання речових доказів не
вирішено.

Відповідно до ст.78 КПК України,
речовими доказами є предмети, які були
знаряддям вчинення злочину, зберегли
на собі сліди злочину або були об'єктом
злочинних дій, гроші, цінності та інші
речі, нажиті злочинним шляхом, і всі
інші предмети, які можуть бути засобами
для розкриття злочину і виявлення
винних або для спростування
обвинувачення чи пом'якшення
відповідальності.

Згідно ч.1 ст.79 КПК України, речові
докази повинні бути уважно оглянуті, по
можливості сфотографовані, докладно
описані в протоколі огляду і приєднані
до справи постановою особи, яка
провадить дізнання, слідчого,
прокурора або ухвалою суду. Речові
докази зберігаються при справі, за
винятком громіздких предметів, які
зберігаються в органах дізнання,
досудового слідства і в суді або
передаються для зберігання
відповідному підприємству, установі чи
організації.

В окремих випадках речові докази
можуть бути до вирішення справи в суді
повернуті їх володільцям, якщо це
можливо без шкоди для успішного
провадження в справі.

Відповідно до ст.80 КПК України, речові
докази зберігаються до набрання
вироком законної сили або до
закінчення строку оскарження
постанови чи ухвали про закриття
справи.

У статті 81 КПК України зазначено, що
питання про речові докази вирішується
вироком, ухвалою чи постановою суду або
постановою органу дізнання, слідчого,
прокурора про закриття справи.

Таким чином, при винесенні слідчим СВ
по розслідуванню ДТП СУ УМВС України в
Чернівецькій області ОСОБА_4 06.02.2008 року
постанови про припинення
кримінального переслідування відносно
окремої особи не вирішено питання про
речовий доказ, а саме про автомобіль
«Фольксваген Гольф» (№ кузова
WVWZZZ19ZHW785962), вилучений 22.05.2006 року у
ОСОБА_1, що є грубим порушенням КПК
України.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.20 ЗУ «Про
звернення громадян», звернення
розглядаються і вирішуються у термін
не більше одного місяця від дня їх
надходження, а ті, які не потребують
додаткового вивчення, - невідкладно,
але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня
їх отримання. Якщо в місячний термін
вирішити порушені у зверненні питання
неможливо, керівник відповідного
органу, підприємства, установи,
організації або його заступник
встановлюють необхідний термін для
його розгляду, про що повідомляється
особі, яка подала звернення. При цьому
загальний термін вирішення питань,
порушених у зверненні, не може
перевищувати сорока п'яти днів.

Оскільки з моменту звернення ОСОБА_1 до
начальника Кіцманського РВ УМВС
України в Чернівецькій області з
заявою про повернення його автомобіля
(25.04.2012 року) пройшло більше 45 днів, за
цей час жодних відповідей від них не
надходило, тому бездіяльність
відповідача є протиправною.

Згідно ч.2 ст.11 КАС України, суд може
вийти за межі позовних вимог тільки в
разі, якщо це необхідно для повного
захисту прав, свобод та інтересів
сторін чи третіх осіб, про захист яких
вони просять.

На підставі вищенаведеного, з метою
захисту прав та свобод позивача, про
захист яких він просить, суд вважає за
необхідне вийти за межі позовних вимог
та задовольнити позовні вимоги в
частині зобов'язання відповідача в
порядку та строки, передбачені Законом
України «Про доступ до публічної
інформації» розглянути інформаційний
запит ОСОБА_1 від 25 квітня 2012 року та
надати за результатами такого
розгляду відповідь.

Згідно ч.3 ст.94 КАС України, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено

Якщо особа, яка бере участь у справі без
поважних причин не надасть докази на
пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається, суд
вирішує справу на основі наявних
доказів.

На підставі ст.ст.78-81 КПК України, ст.20
ЗУ «Про звернення громадян» та
керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 18, 49, 69-71, 86, 158-163
КАС України, суд, –

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 – задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність
Кіцманського РВ УМВС України в
Чернівецькій області щодо порушення
встановлених законом строків розгляду
заяви ОСОБА_1.

Зобов`язати Кіцманський РВ УМВС
України в Чернівецькій області в
порядку та строки, передбачені Законом
України «Про доступ до публічної
інформації» розглянути інформаційний
запит ОСОБА_1 від 25 квітня 2012 року та за
результатами такого розгляду надати
відповідь.

Зобов’язати Кіцманський РВ УМВС
України в Чернівецькій області
повернути ОСОБА_1 вилучене майно, а
саме: кузов №WVWZZZ19ZHW785962 автомобіля
«Фольцваген Гольф-2» 1987 року випуску,
мотор, коробку перемикання швидкостей
та інших комплектуючих у зборі, у
вигляді зібраного автомобіля.

Постанова суду може бути оскаржена до
Вінницького адміністративного
апеляційного суду через Вижницький
районний суд Чернівецької області
шляхом подання апеляційної скарги
протягом 10 днів з дня її проголошення, а
стороною, яка була відсутня в судовому
засіданні, протягом 10 днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя:
І.В. Пилип'юк