Справа № 9101/7005/2011
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2011-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2011 р. справа № 2а-2087/10

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого судді:
Сафронової С.В.

суддів: Поплавського
В.Ю. Чепурнова Д.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Світловодському районі
Кіровоградської області на постанову
Світловодського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 24 грудня
2010 року у адміністративній справі №
2а-2087/10 за позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Світловодському районі
Кіровоградської області про
зобов'язання здійснити перерахунок
щомісячної державної соціальної
допомоги "Дітям війни",-

в с т а н о в и л а :

Постановою Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 24 грудня 2010 року позов
позивача задоволено частково, визнано
протиправною бездіяльність Управління
Пенсійного фонду України в
Світловодському районі
Кіровоградської області щодо
нездійснення підвищення та виплати до
пенсії соціальної допомоги позивачу на
30% мінімальної пенсії за віком як
дитині війни, відповідно до статті 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни»з урахуванням статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»та зобов'язано
відповідача здійснити щомісячне
нарахування та виплату підвищення до
пенсії соціальної допомоги позивачу в
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком відповідно до статті 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни»з урахуванням статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне
страхування»починаючи з 09.07.2007 року по
31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року
, з 01.01.2009 року по 24.12.2010 року. В
задоволенні іншої частини вимог
позивачки судом відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати постанову суду
першої інстанції в частині визнання
протиправною бездіяльність Управління
Пенсійного фонду України в
Світловодському районі
Кіровоградської області та
зобов'язання донарахувати та виплатити
на користь позивача суму недоплаченого
підвищення до пенсії, та просить
прийняти нову постанову, якою
відмовити позивачу в цій частині
позовних вимог.

Апеляційна скарга відповідача
мотивована тим, що на законодавчому
рівні у 2007 році не було визначено
розміру мінімальної пенсії за віком,
який застосовується для обчислення
підвищення пенсії особам зі статусом
«дитини війни», а мінімальний розмір
пенсії за віком у розмірі прожиткового
рівня, може застосовуватися виключно
для визначення розміру пенсій,
призначених згідно із Законом України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування»№ 1058 від 09.07.2003
року та на осіб, які підпадають під дію
ст.6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни»не
розповсюджується. Також вказує на те,
що у 2008 році Державним бюджетом України
визначено розмір виплати надбавки до
пенсії «Дітям війни», і фінансування
виплат за Законом України «Про
соціальний захист дітей
війни»проводиться із державного
бюджету, а не із бюджету Пенсійного
фонду України, тому відповідач не
вбачає будь-яких порушень
законодавства в своїх діях.

Враховуючи, що рішення суду першої
інстанції оскаржено відповідачем лише
з мотивів неправильного застосування
судом першої інстанції норм
матеріального права, і потреби у
повторному дослідженні доказів й
дослідження нових доказів чи уточнення
обставин за допомогою пояснень
учасників адміністративного процесу
немає, а також з огляду на викладене в
апеляційній скарзі клопотання про
розгляд справи у відсутності його
представника -колегія суддів визнала
за доцільне розглянути апеляційну
скаргу у даній адміністративній справі
в порядку письмового провадження.

При перегляді справи в апеляційному
порядку колегією суддів встановлено,
що предметом спору по цій справі є
право позивача на отримання у 2006-2009 р.р.
передбаченого ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей
війни»підвищення до пенсії у розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком,
та захист цього права від порушень з
боку органів пенсійного фонду, які
проявлені у вигляді бездіяльності
суб'єкта владних повноважень,
уповноваженого державою на виплату
надбавки до пенсії, визначеної Законом
України «Про соціальний захист дітей
війни»№ 2195-IV від 18.11.2004 р.

Право позивача на оскарження рішень,
дій та бездіяльності відповідача
безпосередньо до суду, тобто без
попереднього звернення позивача з
заявами чи скаргами до відповідача,
передбачено ст.10 вказаного Закону Про
соціальний захист дітей війни»та ст.4,
ст.6, п.1 ч.1 ст.17 КАС України.

Судом першої та апеляційної інстанції
встановлено, що позивач має статус
«дитини війни», що відповідно до вимог
ст.1 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни»№ 2195-IV від 18.11.2004 р.,
який набрав чинності з 01.01.2006 року,
надає йому право на отримання пільг та
державної соціальної підтримки,
встановлених цим Законом.

Задовольняючи позов в частині
зобов'язання відповідача здійснити
перерахунок та виплату передбаченого
ст.6 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р.
підвищення до пенсії, суд першої
інстанції прийшов до висновку про
неможливість звуження змісту права
позивача на гарантований державою
соціальний захист та обов'язку держави
в особі відповідача по справі
забезпечити належний матеріальний
рівень позивача, який має статус
«дитини війни».

Колегія суддів погоджується з
наведеним висновком суду першої
інстанції в частині підтвердження
права позивача на отримання у період з
09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року
по 31.12.2008 року , з 01.01.2009 року по 24.12.2010
року щомісячного підвищення до пенсії
у розмірах, визначених ст.6 Закону №
2195-IV від 18.11.2004 р, і вважає такі висновки
суду законними та обґрунтованими,
оскільки це право підтверджено
Рішенням Конституційного Суду України
№ 6-рп від 09.07.2007 р. та Рішенням
Конституційного суду України від 22.05.2008
р. № 10-рп/2008, з прийняттям яких
положення Закону про Державний бюджет
на 2007 р та 2008 р., що призупиняли дію ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни»у 2007 р. та замінювали
розмір підвищення до пенсії у 2008 р.
визнані неконституційними. Відповідно
під час вирішення спору необхідно було
застосовувати положення Закону з
урахуванням його дії в часі за
принципом пріоритету тієї норми, яка
стала діяти пізніше, тобто ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Такі висновки узгоджуються з п.2
Рішення Конституційного Суду України
№ 15-рп/2000 від 14.12.2000 р. в якому міститься
роз'яснення, що закони та інші правові
акти або їх окремі положення, визнані
рішеннями Конституційного суду
України неконституційними, не
підлягають застосуванню як такі, що
відповідно до частини другої статті 152
Конституції України втратили чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Відповідно до ч.2 ст.150 Конституції
України до повноважень
Конституційного Суду України належить:
офіційне тлумачення Конституції
України та законів України. З питань,
передбачених цією статтею,
Конституційний Суд України ухвалює
рішення, які є обов'язковими до
виконання на території України,
остаточними і не можуть бути оскаржені.

Враховуючи, що вказані рішення
Конституційного суду України мають
преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними
позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень
статті зазначеного закону, що визнані
неконституційними, суд першої
інстанції правильно вирішив про
обов'язок відповідача перерахувати та
виплатити позивачу підвищення до
пенсії у розмірі, встановленому
статтею 6 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р.

Правильними є висновки суду першої
інстанції щодо необхідності
врахування відповідачем при
проведенні розрахунку підвищення
пенсії позивача положень ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
оскільки чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»і іншого
нормативно-правового акту, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Враховуючи приписи зазначеної у
попередньому абзаці норми Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»та
положення ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», якою
встановлено право особи зі статусом
«дитина війни»на отримання
щомісячного підвищення до пенсії у
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком, колегія суддів вважає
безпідставними доводи апеляційної
скарги про неможливість застосування
до спірних правовідносин розміру
мінімальної пенсії за віком

Колегія суддів звертає увагу на те, що
відсутність іншого визначеного
законом мінімального розміру пенсії за
віком, окрім зазначеного частиною
першої статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»- не є підставою для
відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та його права
на отримання щомісячного підвищення до
пенсії, виходячи з розміру мінімальної
пенсії за віком, як це встановлено ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни»

Відповідно до ст.2 КАСУ завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних та юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку у тому числі органів
державної влади. У справах щодо
оскарження рішень суди перевіряють чи
прийняті вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За Преамбулою Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» цей Закон, розроблений
відповідно до Конституції України та
Основ законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, визначає
принципи, засади і механізми
функціонування системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, призначення,
перерахунку і виплати пенсій, надання
соціальних послуг з коштів Пенсійного
фонду, що формуються за рахунок
страхових внесків роботодавців,
бюджетних та інших джерел,
передбачених цим Законом, а також
регулює порядок формування
Накопичувального пенсійного фонду та
фінансування за рахунок його коштів
видатків на оплату договорів
страхування довічних пенсій або
одноразових виплат застрахованим
особам, членам їхніх сімей та іншим
особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 58 зазначеного Закону на
Пенсійний фонд покладене керівництво
та управління солідарною системою,
збір, акумуляція та облік страхових
внесків, призначення пенсії та
підготовка документів для її виплати,
забезпечення своєчасного і в повному
обсязі фінансування та виплати пенсій,
допомоги на поховання, здійснення
контролю за цільовим використанням
коштів Пенсійного фонду, вирішення
питань, пов'язаних з веденням обліку
пенсійних активів застрахованих осіб
на накопичувальних пенсійних рахунках,
здійснення адміністративного
управління Накопичувальним фондом та
інші функції, передбачені Законом і
статутом Пенсійного фонду.

Відповідно до п.15 Положення «Про
Пенсійний фонд України», Пенсійний
фонд України здійснює свої
повноваження через створені в
установленому порядку територіальні
управління.

Надання дітям війни соціальної
підтримки є державною програмою
соціальної допомоги, яка згідно ст.87
Бюджетного кодексу України
відноситься до видатків Державного
бюджету, а Пенсійний фонд України
згідно ст.21 Бюджетного кодексу України
є розпорядником бюджетних коштів для
здійснення програми соціальної
підтримки дітям війни та відповідно до
ч.4 ст.22 Бюджетного кодексу України
розробляє план своєї діяльності
відповідно до завдань та функцій,
визначених нормативно-правовими
актами, виходячи з необхідності
досягнення конкретних результатів за
рахунок бюджетних коштів, а також
розробляє на підставі плану діяльності
проект кошторису та бюджетні запити і
подає їх до Мінфіну України чи
місцевому фінансовому органу,
затверджує кошториси розпорядників
бюджетних коштів нижчого рівня (до яких
відноситься і відповідач) та інше.

Таким чином, вищенаведені норми
свідчать про те, що обов'язок по
нарахуванню та виплаті доплати до
пенсії позивача, передбаченої ст.6
Закону України № 2195-IV від 18.11.2004 р.
-покладено саме на відповідні
територіальні управління за місцем
проживання позивача.

Відповідно до глави 4 Бюджетного
кодексу України про бюджетний процес
та встановленому у ст.35 Бюджетного
кодексу України порядку розроблення
бюджетних запитів, які враховуються
при підготовці проекту Державного
бюджету України -колегія суддів вважає,
що правомірними вважалися б дії
відповідача у разі прийняття ним
участі у формуванні Бюджету України, як
це передбачено діючими
нормативно-правовими актами, тобто
відповідні звернення до Головного
Управління та Пенсійного Фонду України
з пропозиціями щодо обсягу бюджетних
коштів, необхідних для його діяльності
після надання Конституційним Судом
України роз'яснень щодо
неконституційності положень Законів
України Про Державний бюджет України
на 2007 рік і на 2008 рік, та на наступний
бюджетний період. І такої можливості на
погляд колегії суддів відповідач не
був позбавлений.

Оскільки функції з призначення,
виплати пенсій, надбавок, підвищень та
доплат діючим законодавством
покладено саме на органи Пенсійного
фонду України, тому відповідач по
справі заперечуючи проти
адміністративного позову, у
відповідності до вимог ч.2 ст.71 КАС
України повинен був доказати
правомірність своєї бездіяльності
стосовно позивача у період з з 09.07.2007
року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по
31.12.2008 року , з 01.01.2009 року по 24.12.2010 року
Таких доказів відповідачем не надано.

Колегія суддів також звертає увагу на
те, що у Прикінцевих положеннях Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни»Кабінету Міністрів України було
дано доручення подати до Верховної
Ради України пропозиції щодо
приведення законодавчих актів у
відповідність із цим Законом та
привести свої нормативно-правові акти
у відповідність із цим Законом,
забезпечити приведення міністерствами
та іншими центральними органами
виконавчої влади своїх
нормативно-правових актів у
відповідність із цим Законом.
Невиконання Кабінетом Міністрів
України наведених норм Закону не може
слугувати підставою для порушення прав
позивача стосовно належної,
гарантованої державою соціальної
підтримки.

Доводи апелянта на відсутність
відповідного фінансування даних
видатків, колегія суддів вважає
безпідставними, оскільки незалежно від
того, чи визначено в рішенні, висновку
Конституційного Суду України порядок
його виконання, відповідні державні
органи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Тобто, навіть при
відсутності належного фінансування
державою даного виду виплат,
відповідач був зобов'язаний діяти на
підставі і у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, і використовувати
надані йому повноваження з метою, з
якою ці повноваження надані.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції погоджується із
обґрунтуванням суду першої інстанції
щодо протиправності бездіяльності
відповідача, які свідчать про
ігнорування територіальним органом
пенсійного фонду рішення
Конституційного Суду України та не
виконання вимог Закону, що призвело до
порушення прав позивача, які повинні
бути відновленні шляхом зобов'язання
відповідача вчинити певні дії. В цій
частині рішення суду першої інстанції
викладене достатньо повно,
обґрунтоване та мотивоване з
посиланням на конкретні пункти законів
України, які регулюють спірні
правовідносини.

Колегія суддів вважає за необхідне
доповнити рішення суду першої
інстанції щодо визначення кінцевої
дати виплати позивачу підвищення до
пенсії у розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком, оскільки
відповідач у цій справі, як суб'єкт
владних повноважень, зобов'язаний
діяти на підставі закону і при внесенні
на законодавчому рівні змін до ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни»або при зміні обставин, що
зумовили виплату вказаного підвищення
позивачу, має право та зобов'язаний
перерахувати розмір підвищення до
пенсії, і зобов'язання його судом до
вчинення таких дій є зайвим.

За таких обставин, підвищення пенсії
позивачу, як «дитині війни», повинно
відповідачем нараховуватися у розмірі
30 відсотків мінімальної пенсії за
віком, тобто відповідно до розміру,
визначеного статтею 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни», в
редакції відновленій Рішенням
Конституційного Суду України від 22.05.2008
р. № 10-рп/2008, у період: 09.07.2007 року по
31.12.2007 року та з 22.05.2008 року та до
внесення законодавцем в редакцію ст.6
Закону відповідних змін.

З огляду на встановлені судом першої
інстанції фактичні обставини справи та
обрану правову позицію, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги та для скасування рішення суду
першої інстанції чи прийняття нової
постанови про відмову у задоволенні
позову.

Керуючись п.1 ч. 1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Світловодському районі
Кіровоградської області - залишити без
задоволення, постанову
Світловодського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 24 грудня
2010 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає чинності в
порядку ст.. 254 КАС України та може бути
оскаржена в порядку і строки,
встановлені ст. 212 КАС України -
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, крім випадків,
передбачених КАС України

Головуючий:
С.В. Сафронова

Суддя:
В.Ю. Поплавський

Суддя:
Д.В. Чепурнов