Справа № 2а-7547/10/2070
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/16/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Волошин
В.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Дергачівської міжрайонної державної
податкової інспекції Харківської
області

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 20 липня 2010
року

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 13 грудня 2010
року

у справі № 2а-7547/10/2070

за позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1

до Дергачівської міжрайонної
державної податкової інспекції
Харківської області

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(далі - позивач) звернувся до суду з
позовом до Дергачівської міжрайонної
державної податкової інспекції
Харківської області (далі - відповідач)
про визнання скасування податкових
повідомлень-рішень від 15 лютого 2010 року
№/0, від 21 квітня 2010 року № /1
та від 04 червня 2010 року № /2 (в
редакції доповнень до позову - арк.
справи 57).

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 20 липня 2010
року позов задоволено в повному обсязі.
Скасовано податкові
повідомлення-рішення Дергачівської
МДПІ Харківської області від 15 лютого
2010 року №/0, від 21 квітня 2010 року №
/1 та від 04 червня 2010 року № /2
про визначення суми податкового
зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб на загальну суму 148638 грн.
Стягнуто з Державного бюджету України
на користь фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 державне мито у розмірі 3,40 грн.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 13 грудня 2010
року постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 20 липня 2010
року залишено без змін.

В касаційній скарзі Дергачівська МДПІ
Харківської області, посилаючись на
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 20
липня 2010 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 13 грудня 2010 року і прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позову в повному обсязі.

В запереченні на касаційну скаргу
фізична особа-підприємець ОСОБА_1,
посилаючись на те, що рішення судів
першої та апеляційної інстанцій є
законними та обґрунтованими, а
положення касаційної скарги жодним
чином це не спростовують, просить
залишити касаційну скаргу без
задоволення, а постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 20
липня 2010 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 13 грудня 2010 року - без змін.

З урахуванням неприбуття у судове
засідання жодної з осіб, які беруть
участь у справі, та які були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів
дійшла висновку про можливість
розгляду справи за наявними у справі
матеріалами за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

Дергачівською МДПІ Харківської
області була проведена документальна
планова виїзна перевірка дотримання
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 25 березня 2008
року по 30 вересня 2009 року, за
результатами якої складений акт
№92/17-209/10/НОМЕР_1 від 05 лютого 2010 року.

За висновками акта перевірки,
позивачем були порушені, серед іншого,
вимоги підпункту 19.2 «а» пункту 19.2
статті 19 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб», оскільки
податок з доходів фізичних осіб із
виплат громадянам за закупку товару
(жиру) у IV кварталі 2008 року на суму 177956,00
грн. та у II кварталі 2009 року на суму
152348,00 грн. позивачем не утримувався, з
огляду на що підприємцю підлягає
донарахуванню податок з доходів
фізичних осіб в сумі 49546,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано,
що згідно наданих позивачем письмових
пояснень ним в 2008 та 2009 роках
здійснювалася закупівля товару (жиру)
за готівку у населення - громадян,
мешканців Харківської, Полтавської та
Сумської областей, однак при цьому
податок з виплачених громадянам
доходів не утримувався та до бюджету не
перераховувався, податкова звітність
за формою №1-ДФ до контролюючих органів
не подавалася, що є порушенням положень
підпунктів «а», «б» підпункту 19.2 пункту
19.2 статті 19 Закону України «Про податок
з доходів фізичних осіб».

Також, у акті перевірки було
встановлено, що у період з 01 квітня 2008
року по 31 грудня 2008 року та з 01 квітня 2009
року по 30 вересня 2009 року підприємець
застосовував спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності, а у
1 кварталі 2008 року та у 1 кварталі 2009
року застосовував загальну систему
оподаткування, обліку та звітності. У
періоді, який перевірявся, фізична
особа - підприємець ОСОБА_1 здійснював
такі види діяльності: виготовлення та
реалізація бетонних виробів,
торгово-посередницька діяльність.

15 лютого 2010 року Дергачівська МДПІ
Харківської області на підставі
вказаного акта перевірки прийняла
податкове повідомлення-рішення
№/0, яким згідно з підпунктом «б»
підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4,
підпунктом 17.1.1 пункту 17.1 статті 17
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» визначила фізичній особі -
підприємцю ОСОБА_1 суму податкового
зобов'язання за платежем: податок з
доходів фізичних осіб у розмірі 148638,00
грн., у тому числі: 49546,00 грн. - за
основним платежем, 99092,00 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Вказане податкове
повідомлення-рішення оскаржувалося
позивачем в адміністративному порядку
за наслідками якого його скарги були
залишені без задоволення, а податковим
органом були прийняті податкові
повідомлення-рішення від 21 квітня 2010
року № /1 та від 04 червня 2010 року №
/2 на аналогічні суми податкових
зобов'язань.

Суд першої інстанцій, задовольняючи
позовні вимоги, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що позивач, як суб'єкт
спрощеної системи оподаткування, не є
платником податку на доходи фізичних
осіб, оскільки вказаний податок
сплачується ним у складі єдиного
податку; в охоплений перевіркою період
не використовував найману працю; під
час закупівлі у громадян товару (жиру)
не виступав в якості податкового
агенту та не повинен був при проведенні
розрахунків утримувати з виплат
податок з доходів фізичних осіб.

Однак, колегія суддів касаційної
інстанції вважає такі висновки судів
попередніх інстанцій передчасними та
такими, що зроблені без повного та
всебічного з'ясування обставин у
справі, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 6 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) суб'єкт малого
підприємництва, який сплачує єдиний
податок, не є платником, зокрема,
податку на доходи фізичних осіб (для
фізичних осіб - суб'єктів малого
підприємництва).

Судами попередніх інстанцій було
встановлено, що фактичною підставою
для здійснення донарахувань
позивачеві податку з доходів фізичних
осіб стали твердження податкового
органу про виникнення у позивача
статусу податкового агенту під час
придбання ним продукції (жиру) у
громадян - мешканців Харківської,
Полтавської та Сумської областей, яка в
подальшому була реалізована ТОВ «Завод
сучасних харчових технологій». При
цьому, сам факт закупівлі позивачем
продукції безпосередньо у фізичних
осіб та оплата вартості такої
продукції жодною стороною у справі не
оспорюється.

Відповідно до пункту 1.15 статті 15 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) податковий агент - це
юридична особа (її філія, відділення,
інший відокремлений підрозділ) або
фізична особа чи представництво
нерезидента - юридичної особи, які
незалежно від їх
організаційно-правового статусу та
способу оподаткування іншими
податками зобов'язані нараховувати,
утримувати та сплачувати цей податок
до бюджету від імені та за рахунок
платника податку, вести податковий
облік та подавати податкову звітність
податковим органам відповідно до
закону, а також нести відповідальність
за порушення норм цього Закону.
Податковим агентом, зокрема, є фізична
особа, що є суб'єктом підприємницької
діяльності чи здійснює незалежну
професійну діяльність, яка
використовує найману працю інших
фізичних осіб,

щодо виплати заробітної плати (інших
виплат та винагород) таким іншим
фізичним особам.

Згідно з підпунктом 8.1.1 пункту 8.1 статті
8 Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) податковий агент, який
нараховує (виплачує) оподатковуваний
дохід на користь платника податку,
утримує податок від суми такого доходу
за його рахунок, використовуючи ставку
податку, визначену у відповідних
пунктах статті 7 цього Закону.

Підпункт 8.2.1 пункту 8.2 статті 8 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) передбачає, що платник
податку, що отримує доходи, нараховані
особою, яка не є податковим агентом,
зобов'язаний включити суму таких
доходів до складу загального річного
оподатковуваного доходу та подати
річну декларацію з цього податку.

Згідно з підпунктом 20.3.2 пункту 20.3
статті 20 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) у разі коли податковий
агент до або під час виплати доходу на
користь платника податку не здійснює
нарахування, утримання або сплату
(перерахування) цього податку,
відповідальність за погашення суми
податкового зобов'язання або
податкового боргу, що виникає
внаслідок таких дій, покладається на
такого податкового агента. При цьому,
платник податку - отримувач таких
доходів звільняється від обов'язків
погашення такої суми податкових
зобов'язань або податкового боргу.

Таким чином, фізична особа -
підприємець при виплаті фізичним
особам доходу, пов'язаного з придбанням
у цих осіб товару, виступає по
відношенню до них податковим агентом, а
отже, зобов'язана нараховувати,
утримувати та перераховувати до
бюджету суми податку з доходів
фізичних осіб з таких виплат, за
винятком випадків, передбачених
Законом.

При цьому, згідно з положення підпункту
4.3.36 пункту 4.3 статті 4 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
(в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин), до
складу загального місячного або
річного оподатковуваного доходу
платника податку не включаються доходи
від відчуження безпосередньо
власником сільськогосподарської
продукції (включаючи продукцію
первинної переробки), вирощеної
(виробленої) ним на земельних
ділянках, наданих для: ведення
особистого селянського господарства,
якщо їх розмір не було збільшено в
результаті отриманої в натурі (на
місцевості) земельної частки (паю);
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибних ділянках), ведення
садівництва та індивідуального
дачного будівництва. Отримувач таких
доходів подає податковому агенту
довідку про своє право на отримання
доходу у джерела його виплати без
утримання податку. Форма довідки,
термін дії, порядок її видачі та
застосування розробляються
центральним податковим органом за
погодженням з центральним органом
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів та затверджуються Кабінетом
Міністрів України.

Порядок видачі довідки про право
фізичної особи на отримання доходу від
податкового агента без утримання
податку та її форма затверджені
Постановою Кабінету Міністрів України
№1063 від 01 серпня 2006 року.

Відповідно до пункту 2 цієї Постанови (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) довідка про
право фізичної особи на отримання
доходу від податкового агента без
утримання податку (далі - довідка)
видається безоплатно сільською,
селищною, міською радою особисто
власнику сільськогосподарської
продукції (включаючи продукцію
первинної переробки) у 10-денний строк з
дня звернення за місцем проживання або
місцем розташування земельної ділянки
на підставі письмової заяви, якщо
сільськогосподарська продукція
вирощується (виробляється) ним на
земельних ділянках, наданих для:
ведення особистого селянського
господарства, якщо їх розмір не було
збільшено у результаті отриманої в
натурі (на місцевості) земельної частки
(паю); будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибної
ділянки); ведення садівництва;
індивідуального дачного будівництва.

Пунктом 3 вказаної Постанови визначено
обов'язкові реквізити, які повинні бути
зазначені у довідці, зокрема, розмір
земельної ділянки у гектарах; дата, до
якої дійсна довідка. При цьому, пунктом
5 Постанови встановлено, що довідка
видається строком на три роки.

Згідно з пунктом 6 Постанови довідка
подається власником
сільськогосподарської продукції
податковому агенту.

Таким чином, лише наявність у фізичних
осіб - постачальників
сільськогосподарської продукції
передбачених Постановою Кабінету
Міністрів України №1063 від 01 серпня 2006
року довідок та надання їх позивачеві,
звільняє останнього від обов'язку по
нарахуванню, утриманню та
перерахуванню податку з доходів
зазначених фізичних осіб.

Зазначені обставини відповідно до
частини 1 статті 138 Кодексу
адміністративного судочинства України
входять до предмету доказування в
даному судовому процесі, оскільки від
них залежить правильність висновку
щодо правомірності визначення
позивачеві суми податкових
зобов'язань.

Проте, вказані обставини залишилися
поза межами дослідження судами першої
та апеляційної інстанцій, що, з
урахуванням повноважень суду
касаційної інстанції (які не дають
касаційній інстанції права
досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судовому рішенні),
виключає можливість перевірити
правильність висновків судів
попередніх інстанцій в цілому по суті
спору.

Відповідно до положень статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Відповідно до пункту 4 статті 7 Кодексу
адміністративного судочинства України
одним із принципів здійснення
правосуддя в адміністративних судах є
змагальність сторін, диспозитивність
та офіційне з'ясування всіх обставин у
справі.

Принцип офіційного з'ясування всіх
обставин у справі розкритий в частинах
4, 5 статті 11 Кодексу адміністративного
судочинства України, якими
встановлено, що суд вживає передбачені
законом заходи, необхідні для
з'ясування всіх обставин у справі. у
тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи. Суд повинен запропонувати
особам, які беруть участь у справі,
подати докази або з власної ініціативи
витребувати докази, яких, на думку суду,
не вистачає.

Наведені вище порушення судами
попередніх інстанції норм
процесуального права щодо всебічного
та повного встановлення обставин у
справі, як такі, що могли призвести до
неправильного вирішення справи і не
можуть бути усунені судом касаційної
інстанції з огляду на встановлені
статтею 220 Кодексу адміністративного
судочинства України межі перегляду
справи судом касаційної інстанції,
згідно частини 4 статті 227 цього Кодексу
є підставою для скасування постанови
Харківського окружного
адміністративного суду від 20 липня 2010
року та ухвали Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 13 грудня 2010 року із направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Під час нового розгляду справи суду
першої інстанції необхідно врахувати
викладене, всебічно і повно з'ясувати і
перевірити всі фактичні обставини
справи, об'єктивно оцінити докази, що
мають юридичне значення для її
розгляду та вирішення спору по суті, і в
залежності від встановленого
правильного визначити норми
матеріального права, що підлягають
застосуванню до спірних правовідносин,
та прийняте обґрунтоване і законне
судове рішення.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, ч. 2, ч.
4 ст. 227, ст. ст. 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Дергачівської
міжрайонної державної податкової
інспекції Харківської області
задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 20 липня 2010
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 13 грудня 2010 року скасувати, а справу
направити на новий судовий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна