Справа № 2а-6383/12/0170/25
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" листопада 2014 р. м.
Київ К/9991/75299/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючого, суддіГорбатюка
С.А.СуддівМороз Л.Л. Шведа Е.Ю.
провівши у порядку письмового
провадження касаційний розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_4 до Головного управління
Пенсійного фонду України в Автономній
Республіці Крим, третя особа - Головне
управління Державної казначейської
служби України у м. Сімферополі в
Автономній Республіці Крим про
зобов'язання вчинити певні дії за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Окружного адміністративного суду
Автономної Республіки Крим від 04 липня
2012 року та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 23 жовтня 2012 року

в с т а н о в и л а :

У червні 2012 року ОСОБА_4 в Окружному
адміністративному суді Автономної
Республіки Крим пред'явила позов до
Головного управління Пенсійного фонду
України в Автономній Республіці Крим,
третя особа - Головне управління
Державної казначейської служби
України у м. Сімферополі в Автономній
Республіці Крим про зобов'язання
вчинити певні дії.

Просила визнати бездіяльність
Головного управління Пенсійного фонду
України в Автономній республіці Крим
щодо повернення помилково сплаченого
збору на обов'язкове пенсійне
страхування при купівлі легкового
автомобіля протиправною та зобов'язати
відповідача повернути помилково
сплачений збір на обов'язкове пенсійне
страхування при купівлі легкового
автомобіля.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 04 липня 2012 року,
залишеною без зміни ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 23 жовтня 2012
року, у задоволенні позовних ОСОБА_4
відмовлено.

Не погоджуючись з судовими рішеннями
суду першої та апеляційної інстанцій,
ОСОБА_4 подала касаційну скаргу.
Посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
просить їх рішення скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
її позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
касаційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
огляду на таке.

Пунктом 7 статті 1 Закону України від 26
червня 1997 року № 400/97-ВР "Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування" визначено виключний
перелік осіб - платників збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування та передбачено, що
платниками збору є юридичні та фізичні
особи при відчуженні легкових
автомобілів, крім легкових
автомобілів, якими забезпечуються
інваліди, та тих автомобілів, які
переходять у власність спадкоємцям за
законом.

Отже, відповідно до цього Закону
обов'язок зі сплати збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування покладається лише на тих
осіб, які здійснюють відчуження, а не
купівлю автомобілів.

Проте, відповідно до пункту 12 Порядку
сплати збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування з окремих видів
господарських операцій, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 03 листопада 1998 року суми збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій з відчуження
легкових автомобілів є підприємства,
установи та організації всіх форм
власності, а також фізичні особи, які
набувають право власності на легкові
автомобілі шляхом купівлі легкових
автомобілів, у тому числі у виробників
або торгівельних організацій (крім
випадків забезпечення автомобілями
інвалідів згідно із законодавством).

Відповідно до частини четвертої статті
9 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

У роз'ясненні Пленуму Верховного Суду
України, яке міститься в постанові від
01 листопада 1996 року № 9 (пункт 5)
зазначено, що судам необхідно виходити
з того, що нормативно-правові акти
будь-якого державного чи іншого органу
(акти Президента України, постанови
Верховної Ради України, постанови і
розпорядження Кабінету Міністрів
України, нормативно-правові акти
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим чи рішення Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, акти
органів місцевого самоврядування,
накази та інструкції міністерств і
відомств, накази керівників
підприємств, установ та організацій
тощо) підлягають оцінці на
відповідність як Конституції, так і
закону. Якщо при розгляді справи буде
встановлено, що нормативно-правовий
акт, який підлягав застосуванню, не
відповідає чи суперечить законові, суд
зобов'язаний застосувати закон, який
регулює ці правовідносини.

Суди першої та апеляційної інстанції
звернули увагу на зазначену
суперечність між законом і
підзаконними актами, які по-різному
врегульовують одне й те саме питання,
але не надали оцінки та не зробили
правильних висновків, виходячи з вимог
частини четвертої статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
та вказаного роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України.

З огляду на викладене висновки судів
першої та другої інстанцій щодо
наявності підстав для відмови у
задоволенні позову є помилковими.

Разом з тим, відсутні й підстави для
ухвалення судом касаційної інстанції
нового рішення, як того просить позивач
у своїй касаційній скарзі, оскільки
судами попередніх інстанцій не у
повній мірі встановлено обставини у
справі.

Так, у матеріалах справи міститься
копія квитанція про сплату на певний
рахунок особою за прізвищем ОСОБА_4
коштів у сумі 2 280,70 грн., яка не є належно
завіреним документом та не може
безсумнівно вказувати на те, що
відповідні кошти останньою фактично
сплачені.

Така неповнота судового розгляну не
може бути усунена судом касаційної
інстанції, оскільки суд касаційної
інстанції не має повноважень
встановлювати обставини та перевіряти
їх доказами.

Відповідно до частини першої статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судові рішення повинні бути
законними і обґрунтованими.

Суди попередніх інстанцій не виконали
вимог вказаного процесуального закону
й постановили незаконні рішення, які
підлягають скасуванню, а справа -
направленню на новий судовий розгляд
до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду суду першої
інстанції слід виконати вказівки суду
касаційної інстанції, більш повно
встановити обставини у справі, зокрема,
перевірити чи сплатила фактично ОСОБА_4
до Пенсійного Фонду України суму
пенсійного збору у відповідному
розмірі, та у залежності від
встановленого - вирішити спір.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 210, 220, 222, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від 04
липня 2012 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 23 жовтня 2012
року скасувати, а справу за позовом
ОСОБА_4 до Головного управління
Пенсійного фонду України в Автономній
Республіці Крим, третя особа - Головне
управління Державної казначейської
служби України у м. Сімферополі в
Автономній Республіці Крим про
зобов'язання вчинити певні дії
направити на новий судовий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі.

Судді
Горбатюк С.А.

Мороз Л.Л.

Швед Е.Ю.