Справа № 808/6039/14
Суддя: Нестеренко Людмила Олексіївна
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року /12:00/Справа № 808/6039/14
ДО/808/85/14 м.ЗапоріжжяЗапорізький
окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Нестеренко Л.О., за
участю секретаря Бабаченко В.С.,
представника відповідача Соболь С.С.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за заявою Управління Пенсійного фонду
України в м. Артемівську та
Артемівському районі Донецької
області

до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в у м.
Артемівську Донецької області,

про стягнення суми боргу у розмірі 6243, 96
грн.,

ВСТАНОВИВ:

24.09.2014 позивач звернувся із
адміністративним позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в у м. Артемівську
Донецької області, про стягнення суми
боргу у розмірі 6243, 96 грн.

Позивач, посилаючись на норми Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань, які
спричинили втрату працездатності",
Основ Законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, просить
задовольнити позовні вимоги. Вказує, що
згідно представлених відділенням
ФССНВВ таблиць розбіжностей не
прийнято до заліку та не компенсовано
за період з 01.03.2014 року по 31.08.2014 року
витрати на загальну суму 6 243,96 грн.
Зазначає, що станом на 16.09.2014 відповідач
має заборгованість перед останнім в
загальному розмірі 6 243,96 грн., а саме за
період березень 2014 - серпень 2014, в тому
числі: 6233,34 грн. - витрати з основного
розміру пенсії. А тому просить суд
стягнути з відповідача зазначений
борг.

В судове засідання представник
позивача не з»явився, надав суду
письмове клопотання,в якому просить
суд розглянути справу без його участі,
на позові наполягає.

У судовому засіданні 23 жовтня 2014 року
представник відповідача заперечував
проти задоволення позовних вимог, з
підстав зазначених у письмових
запереченнях.

У наданих суду письмових запереченнях
відповідач зазначає, що прийняти до
відшкодування розмір пенсії на
загальну суму 6243,96 грн., з яких: 5340,39 грн.
основний розмір пенсії та її доставки
громадян, які отримали каліцтво на
території країн СНД; 903,57 грн. - основний
розмір пенсії у разі втрати
годувальника громадянки ОСОБА_2,
відповідач не може, так як вважає, що
заявлені вимоги не відповідають
вимогам чинного законодавства.

Дослідивши письмові докази у справі,
суд прийшов до висновку, що позов
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на виконання
Порядку від 04.03.2003 за №5-4/4 управлінням
ПФУ в м. Артемівську та Артемівському
районі відповідачу за період
березень-серпень 2014 року щомісячно
направлялись акти звірки, які
відповідачем були підписані в
неповному обсязі. Так, відповідно до
представлених відповідачем таблиць
розбіжностей не прийнято до заліку та
не компенсовано за період з 01.03.2014 по
31.08.2014 витрати на загальну суму 6 243, 96
грн. Отже, станом на 16.09.2014 відповідач
має заборгованість перед позивачем у
загальному розмірі 6 243,96 грн., а саме за
період березень - серпень 2014 року. При
цьому, гр. ОСОБА_2 пенсія призначена
розпорядженням від 23.06.2009 № 173800 згідно
із ст.37 Закону України «Про пенсійне
забезпечення», частина 1 якої
передбачає, що право на пенсію у зв'язку
з втратою годувальна мають
непрацездатні члени сім'ї померлого
годувальника, які перебували на його
утриманні. До непрацездатних членів
сім'ї належать, зокрема чоловік,
дружина, якщо вони є інвалідами або
досягли: чоловіки - 60 років, жінки - 55
років. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, при
досягненні віку 55 років (ІНФОРМАЦІЯ_2)
набула право на призначення пенсії за
віком та пенсії у зв'язку з втратою
годувальника. Згідно статті 6 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
особам, які мають одночасно право на
різні державні пенсії, призначається
одна пенсія за їх вибором гр.ОСОБА_2
використала право, передбачене ст.6
цього Закону, за її вибором було
призначено пенсію у зв'язку з втратою
годувальника.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступного.

Статтею 1 Закону України від 14.01.1998
№16/98-ВР "Основи законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" (далі - Закон №
16/98-ВР) встановлено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до ст. 4 Закону № 16/98-ВР, в
Україні залежно від страхового випадку
маються такі види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням; медичне страхування;
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності; страхування на випадок
безробіття.

Згідно з п. 4 ст. 25 вищеназваного Закону,
за страхуванням від нещасного випадку
на виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Статтею 26 Основ встановлено, що якщо
після призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між страховиками
виник спір щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернулася застрахована особа.
При цьому неналежний страховик має
право звернутися до належного
страховика щодо відшкодування
понесених ним витрат.

Враховуючи те, що пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного професійного
захворювання, належним страховиком,
який має надавати застрахованій особі
матеріальну допомогу чи соціальні
послуги, відповідно до ст. 25 Основ, є
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків.

Пунктом 2 ст. 7 (Прикінцеві положення)
Закону України "Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", який набрав чинності з
1 квітня 2001 року, встановлено, що Фонд
сплачує страхові виплати та надає
соціальні послуги працівникам (членам
їх сімей), які потерпіли на виробництві
до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли
відповідні підприємства передали в
установленому порядку Фонду документи,
що підтверджують право цих працівників
(членів їх сімей) на такі страхові
виплати та соціальні послуги, або коли
таке право встановлено в судовому
порядку.

З набранням чинності Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" обов'язок
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або в разі його смерті при
настанні страхового випадку, зокрема,
виплати йому або особам, які
перебувають на його утриманні пенсій
по інвалідності в зв'язку із втратою
годувальника покладено на Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань.

Частиною 2 ст. 24 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" закріплене аналогічне
правило - якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між Фондом соціального страхування від
нещасних випадків і страховиками з
інших видів соціального страхування
виникають спори щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернувся застрахований. При
цьому страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

За змістом ч. 2 ст. 2 зазначеного Закону
особи, право яких на отримання
відшкодування шкоди раніше було
встановлено згідно із законодавством
СРСР або законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону. При цьому право на таке
забезпечення, яке встановлено в
Україні, не залежить від того, в якій із
колишніх республік СРСР стався
нещасний випадок на виробництві з
застрахованою особою або виникло
професійне захворюванням нею трудових
обов'язків.

Підпунктом "а" ст. 27 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" встановлено, що
громадянам України - переселенцям з
інших держав, які не працювали в
Україні, пенсії по інвалідності
внаслідок трудового каліцтва або
професійного захворювання
призначаються незалежно від стажу
роботи.

Відповідно до п. 3 розділу XI "Прикінцеві
положення" Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" відшкодування шкоди,
медична, професійна та соціальна
реабілітація провадяться Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків також зазначеним у статті 8
цього Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхові виплати і соціальні
послуги.

Таким чином, обов'язок Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків відшкодовувати потерпілим на
виробництві та членам їх сімей
матеріальну і моральну (немайнову)
шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я,
не залежить від того, чи сплачували
Фонду страхові платежі підприємства,
що ліквідувалися, та на яких було
ушкоджено здоров'я потерпілого.

Як вбачається з абз. 7 наведеного вище
пункту, Фонд соціального страхування
від нещасних випадків є
правонаступником державного,
галузевого та регіональних фондів
охорони праці, передбачених ст. 21
Закону України "Про охорону праці", які
ліквідуються.

Також, суд вважає за необхідне
зазначити, що відповідно до ст. 1 Угоди
про гарантії прав громадян держав -
учасниць Співдружності Незалежних
Держав у сфері пенсійного забезпечення
від 13.03.1992 пенсійне забезпечення
громадян держав-учасниць даної Угоди
та членів їх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають.

Статтею 3 наведеної Угоди встановлено,
що всі витрати, пов'язані зі
здійсненням пенсійного забезпечення
за даною Угодою, несе держава, яка надає
забезпечення.

Відповідно до частини четвертої статті
25 Цивільного кодексу України цивільна
правоздатність фізичної особи
припиняється у момент її смерті, що дає
підстави стверджувати про настання у
певних категорій осіб прав та
обов'язків, визначених законом, саме на
день смерті фізичної особи.

Зміст частини першої статті 33 Закону
України від 23.09.1999 №1105-XIV аналогічний
змісту абзацу першого частини першої
статті 1200 Цивільного кодексу України, в
яких закріплено підстави
відшкодування шкоди, завданою смертю
потерпілого, та визначено категорію
осіб, що має право на відшкодування
такої шкоди у вигляді щомісячних
платежів (страхових виплат).

Отже, в розумінні зазначених вище
статей на відшкодування шкоди мають
право непрацездатні особи, перелік
яких є вичерпним. При цьому такі особи
поділяються на дві категорії, одна з
яких визначає непрацездатних осіб, які
за життя потерпілого і до дня його
смерті перебували на його утриманні, а
інша - непрацездатних осіб, які на день
смерті потерпілого мали право на
одержання від нього утримання.

Таким чином, на день смерті
потерпілого, що спричинена нещасним
випадком на виробництві або
професійним захворюванням, особа
повинна мати статус непрацездатної
особи, визначеної частиною другою
статті 33 Закону України від 23.09.1999
№1105-XIV, та перебувати на утриманні
померлого потерпілого або мати право
на одержання від нього утримання.

Зазначена позиція підтверджується
пунктом 20 та абзацом четвертим пункту 22
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 27 березня 1992 року №6 "Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди" та висновками, що містяться в
рішенні колегії суддів Судової палати
у цивільних справах Верховного суду
України від 18.08.2010 №6-14692св10.

Таким чином, суд не погоджується з
позивачем щодо сплати коштів ОСОБА_2 на
відшкодування підвищення пенсій у
випадку, коли на час смерті
годувальника утриманці були
працездатними особами, а саме у розмірі
903,57 грн. (900,00грн. - основний розмір
пенсії, 3,57 грн. - поштовий збір).

З урахуванням вищевикладеного, суд
вважає, що позов позивача підлягає
частковому задоволенню у сумі 5340 гр. 39
коп. /6243 гр. 96 коп. - 903 гр. 57 коп./.

Керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов позивача задовольнити частково.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в у м. Артемівську
Донецької області ()
заборгованість по понесеним
управління ПФУ в м. Артемівську та
Артемівському районі витратам з
виплати пенсій за період з 01.03.2014 по
31.08.2014 в розмірі 5340,39 грн.

В іншій частині позовних вимог
позивачу відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги, з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
Л.О. Нестеренко