Справа № 820/16001/14
Суддя: Севастьяненко К.О.
Дата ухвалення: 2014-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

01 грудня 2014 р.
№ 820/16001/14

Харківський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Севастьяненко
К.О.,

при секретарі судового засідання -
Пасечник М.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача -
Іванова І.Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Харкові адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Харківського
прикордонного загону Державної
прикордонної служби України про
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Харківського прикордонного загону
Державної прикордонної служби України,
в якому з урахуванням уточнень,
прийнятих судом, просить суд
зобов'язати відповідача розірвати
контракт про проходження громадянином
України військової служби в Державній
прикордонній службі України, укладений
між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та начальником
Харківського прикордонного загону ДПС
України від 27.09.2012 року.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач зазначив, що 27.09.2012 р. між
ОСОБА_1 та начальником Харківського
прикордонного загону ДПС України
укладено контракт про проходження
громадянами України військової служби
в Державній прикордонній службі
України. На думку позивача, відповідач
не виконує покладені на нього даним
контрактом обов'язки, у зв'язку з чим
просить суд зобов'язати відповідача
розірвати цей контракт на підставі ч. 6
ст. 26 Закону України «Про військовий
обов'язок і військову службу» - у
зв'язку з систематичним невиконанням
умов контракту командуванням. Крім
того, вказав, що має на утриманні
малолітню дитину, яка потребує
індивідуального догляду та лікування.

Представник відповідача заперечуючи
проти позову, надав письмові
заперечення, в яких послався на
необґрунтованість та безпідставність
позовних вимог, вказав, що позивачем не
надано доказів невиконання
командуванням умов контракту про
проходження громадянами України
військової служби в Державній
прикордонній службі України від 27.09.2012
р., укладеного між ОСОБА_1 та
начальником Харківського
прикордонного загону ДПС України.

Позивач у судовому засіданні позовні
вимоги підтримав, просив суд
задовольнити позов в повному обсязі.
Додатково пояснив, що не звертався до
відповідача з рапортом про дострокове
розірвання контракту з будь-яких
підстав.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позову з підстав,
викладених у письмових запереченнях.
Також вказав, що позивач до відповідача
з рапортом про дострокове розірвання
контракту з будь-яких підстав не
звертався.

Суд, заслухавши пояснення позивача та
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, проаналізувавши
докази у їх сукупності, дійшов
висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 27.09.2012 р. між
ОСОБА_1 та начальником Харківського
прикордонного загону ДПС України
укладено контракт про проходження
громадянами України військової служби
в Державній прикордонній службі
України строком на п'ять років (а.с. 6-7).

Щодо посилання позивача в
обґрунтування позову на ту обставину,
що відповідачем систематично не
виконуються умови контракту про
проходження громадянами України
військової служби в Державній
прикордонній службі України, суд
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України
«Про військовий обов'язок і військову
службу» порядок проходження
громадянами України військової служби,
їх права та обов'язки визначаються цим
Законом, відповідними положеннями про
проходження військової служби
громадянами України, які
затверджуються Президентом України, та
іншими нормативно-правовими актами.

Порядок проходження військової служби
в Державній прикордонній службі
України визначається Положенням про
проходження громадянами України
військової служби в Державній
прикордонній службі України,
затвердженого Указом Президента
України від 29.12.2009 №1115/2009 (далі -
Положення).

Згідно з п. 267 Положення контракт
припиняється (розривається), а
військовослужбовець, який проходить
військову службу за контрактом,
звільняється з військової служби з
підстав, передбачених частиною шостою
статті 26 Закону України "Про
військовий обов'язок і військову
службу", з ініціативи, зокрема,
військовослужбовця - за наявності
підстав, передбачених пунктами "а", "б",
"в", "д" та "з" частини шостої статті 26
Закону України "Про військовий
обов'язок і військову службу".

Так, пунктом «з» частини 6 статті 26
Закону України «Про військовий
обов'язок і військову службу»
передбачено, що контракт припиняється
(розривається), а військовослужбовці,
які проходять військову службу за
контрактом, звільняються з військової
служби у зв'язку із систематичним
невиконанням умов контракту
командуванням (за бажанням
військовослужбовця).

Відповідно до п. 37 Положення про свій
намір щодо дострокового припинення
(розірвання) контракту з передбачених
законодавством підстав
військовослужбовець повинен письмово
попередити в порядку підпорядкування
посадову особу, уповноважену приймати
рішення про його звільнення з
військової служби, не пізніше ніж за
один місяць до подання ним рапорту про
звільнення з військової служби.
Дострокове припинення (розірвання)
контракту з ініціативи
військовослужбовця та його виключення
зі списків особового складу органу
Держприкордонслужби здійснюється у
двомісячний строк з моменту подання
ним відповідного рапорту.

Згідно з п. 288 Положення у разі
прийняття рішення про звільнення
військовослужбовець подає по команді
рапорт та в разі необхідності
документи, які підтверджують підстави
звільнення.

Крім того, пунктом 283 Положення
визначено, що питання про припинення
(розірвання) з військовослужбовцями
контракту у зв'язку із систематичним
невиконанням умов контракту
командуванням за бажанням
військовослужбовця та про його
звільнення з військової служби
вирішується за згодою сторін. У разі
відсутності такої згоди спір
виноситься на розгляд спеціальних
комісій з вирішення конфліктних
ситуацій, які утворюються в
регіональних управліннях
Держприкордонслужби та в
Адміністрації Держприкордонслужби.
Висновки комісії мають
рекомендаційний характер під час
прийняття рішення щодо задоволення
прохання військовослужбовця.

Таким чином, дострокове розірвання
контракту у зв'язку із систематичним
невиконанням умов контракту
командуванням можливе лише з
дотриманням порядку щодо попереднього
повідомлення військовослужбовцем про
свій намір командування не пізніше як
за один місяць до подання документів
про звільнення зі служби.

Враховуючи те, що позивач не звертався
в установленому порядку та строки до
командування із рапортом про
дострокове розірвання контракту у
зв'язку із систематичним невиконанням
умов контракту останнім, зазначене
питання не розглядалося командуванням
і відповідно не приймалось рішення
щодо вирішення даного питання, суд
приходить до висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позову про дострокове розірвання
зазначеного контракту з вказаної
підстави.

Щодо посилання позивача в
обґрунтування позову на ту обставину,
що позивач має на утриманні малолітню
дитину, яка потребує індивідуального
догляду та лікування, суд зазначає
наступне.

Так, пунктом «д» частини 6 статті 26
Закону України «Про військовий
обов'язок і військову службу»
передбачено, що контракт припиняється
(розривається), а військовослужбовці,
які проходять військову службу за
контрактом, звільняються з військової
служби через сімейні обставини або з
інших поважних причин, перелік яких
встановлено Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до п. 279 Положення
військовослужбовець може бути
звільнений за сімейними обставинами
або з інших поважних причин, перелік
яких визначається Кабінетом Міністрів
України. Звільнення
військовослужбовців з цих підстав
здійснюється згідно з письмовими
документами, які підтверджують
наявність у них відповідних сімейних
обставин або інших поважних причин.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 12 червня 2013 року №413 затверджено
перелік сімейних обставин та інших
поважних причин, що можуть бути
підставою для звільнення громадян з
військової служби та із служби осіб
рядового і начальницького складу,
однією з яких є, зокрема, необхідність
постійного стороннього догляду за
хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а
також батьками своїми чи дружини
(чоловіка), що підтверджується
відповідним медичним висновком
медико-соціальної експертної комісії
для осіб віком понад 18 років чи
лікарсько-консультативної комісії для
осіб до 18 років.

Судом встановлено та позивачем в
судовому засіданні не заперечувалось,
що відповідний висновок МСЕК, який
підтверджує необхідність постійного
стороннього догляду за хворою дитиною
у позивача відсутній, крім того,
позивач не звертався в установленому
порядку та строки до командування із
рапортом про дострокове розірвання
контракту через сімейні обставини або
з інших поважних причин, перелік яких
встановлено Кабінетом Міністрів
України, а отже суд приходить до
висновку про відсутність правових
підстав щодо розірвання контракту про
проходження громадянами України
військової служби в Державній
прикордонній службі України з вказаної
підстави.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень
органу владних повноважень, суд
керується критеріями, закріпленими у ч.
3 ст. 2 Кодексу адміністративного
судочинства України, та перевіряє чи
прийняті вони: 1) на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Статтею 86 КАС України передбачено, що
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні (ч. 1 ст. 86); ніякі докази не
мають для суду наперед встановленої
сили (ч. 2 ст. 86); суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України,
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Позивачем в судовому засіданні не
надано суду належних та допустимих
доказів в обґрунтування позовних вимог
та на підтвердження порушення
відповідачем його прав та законних
інтересів.

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що
адміністративний позов задоволенню не
підлягає в повному обсязі.

Судові витрати по справі підлягають
розподілу у відповідності до ст. 94 КАС
України.

Керуючись ст.ст. 94, 160, 161, 162, 163, 186, 254 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Харківського
прикордонного загону Державної
прикордонної служби України про
зобов'язання вчинити певні дії -
відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Харківський окружний адміністративний
суд шляхом подачі апеляційної скарги у
десятиденний строк з дня її
проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України - з дня
отримання копії постанови. Якщо
постанову було проголошено у
відсутності особи, яка бере участь у
справі, то строк подання апеляційної
скарги обчислюється з дня отримання
нею копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови
виготовлено 05.12.2014 року.

Суддя
К.О. Севастьяненко