Справа № 826/13603/14
Суддя: Дегтярьова О.В.
Дата ухвалення: 2014-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 грудня 2014 року 08 год. 17 хв.
Окружний адміністративний суд
міста Києва у складі: Головуючого -
судді Дегтярьової О.В., розглянувши в
порядку письмового провадження
адміністративну справу
за позовомОСОБА_1 до третя особа,
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві, -
що не заявляє самостійних вимог на
предмет спору: Публічне акціонерне
товариство «Універсал банк», -про
визнання протиправними та скасування
податкового повідомлення-рішення від 12
До Окружного адміністративного суду м.
Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач,
ОСОБА_1) з позовом до Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві (далі -
відповідач, ДПІ) про визнання
протиправними та скасування
податкового повідомлення-рішення від 12
В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на хибність висновків акта
перевірки від 25.03.2014р. №
1464/26-58-17-01-НОМЕР_2 щодо покладення на
нього безпосередньо обов'язку по
декларуванню, утриманню та сплаті до
бюджету податку на доходи фізичних
осіб з суми отриманого доходу в розмірі
615 627,02 грн. внаслідок анулювання банком
заборгованості за кредитним договором.
Не заперечуючи по суті факт отримання
доходу у вигляді додаткового блага на
зазначену суму, позивач одночасно
посилається на невиконання банком
вимог норми п. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164
Податкового кодексу України, в частині
направлення на його адресу письмового
повідомлення про необхідність подання
річної податкової декларації за 2012 рік.
З огляду на викладене вище та
відповідно до пп. «а» п. 171.2 ст. 171
Податкового кодексу України в даному
випадку особою, відповідальною за
нарахування, утримання та сплату
(перерахування) до бюджету податку на
доходи фізичних осіб з суми доходу
отриманого ОСОБА_1 є саме банк.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 01 жовтня 2014 року
відкрито провадження в
вказаним позовом ОСОБА_1, залучено до
участі уданій справі в якості третьої
особи, що не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, - Публічне акціонерне
товариство «Універсал банк», закінчено
підготовче провадження та призначено
справу до судового розгляду.
В судовому засіданні, призначеному у
даній справі на 13 листопада 2014 року,
представник позивача підтримав
позовні вимоги в повному обсязі та
просив їх задовольнити.
Представник відповідача, в судовому
засіданнях призначених у справі,
заперечував проти позовних вимог та
просив відмовити в їх задоволенні,
подавши суду письмові заперечення
проти позову і додаткові документи. В
обґрунтування своїх заперечень
відповідач посилається на те, що
працівником ДПІ в ході проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки з питань дотримання ОСОБА_1
вимог податкового законодавства по
податку на доходи фізичних осіб за 2012
рік встановлений факт нарахування ПАТ
«Універсал банк» на користь названої
фізичної особи суму доходу в розмірі 615
627,02 грн. у вигляді боргу, анульованого
кредитором за його самостійним
рішенням. Сума такого анульованого
боргу була включена банківською
установою до податкового розрахунку
(форми № 1-ДФ). Разом з тим в порушення
норм пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16, п. 46.1 ст. 46, п. 49.18
ст. 49, п. 57.1 ст. 57, пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, пп.
164.2.17, п. 164.1 ст. 164, п. 176.1 ст. 176
Податкового кодексу України, ОСОБА_1 не
нарахував та не сплатив до бюджету
податок на доходи фізичних осіб, та
відповідної податкової декларації про
майновий стан та доходи за 2012 рік до
податкового органу не подав. Тому за
наслідками проведеної документальної
перевірки ДПІ визначила позивачу суму
податку на доходи фізичних осіб у
розмірі 104 441,99 грн. (основний платіж) та
винесла оскаржуване податкове
повідомлення-рішення (форми «Р») від
12.05.2014р. № .

Представник третьої особи в призначені
судові засідання у справі не з'явився,
належним чином повідомлений про дати,
час і місце судових засідань, подавши
до канцелярії суду письмові
заперечення від 22.10.2014р. № 3817-юд.
Зокрема, в своїх поясненнях ПАТ
«Універсал банк» зазначив про
підписання 17 травня 2012 року між Банком
і ОСОБА_1 акт про припинення зобов'язань
за додатковою угодою за № BL4813/K від
26.06.2008р. до Генерального договору про
надання кредитних послуг від 26.06.2008р. №
BL4813, за змістом якого передбачено
прощення позивачу кредитної
заборгованості в сумі 77 049,69 дол. США. На
думку Банку даним актом від 17.05.2012р.
позичальник був належним чином
повідомлений про факт прощення боргу
за кредитним договором, що не
суперечить нормам пп. «д» пп. 164.2.17, п. 164.1
ст. 164 Податкового кодексу України.

13 листопада 2014 року в судовому
засіданні судом було ухвалено перейти
до письмового провадження.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню з огляду на
таке.

В ході судового розгляду було
встановлено, що протягом періоду з
12.03.2014р. по 18.03.2014р. працівником ДПІ
проведена документальна позапланова
невиїзна перевірка з питання
дотримання ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_2) вимог податкового
законодавства з податку на доходи
фізичних осіб за період з 01.01.2012р. по
31.12.2012р., за результатами якої складений
акт від 25.03.2014р. № 1464/26-58-17-01-НОМЕР_2.

Під час проведення зазначеної
перевірки працівником ДПІ були
використані, зокрема, наступні
документи: відомості з бази даних
Державного реєстру фізичних осіб за 2012
рік - довідка за формою № 1ДФ; лист ПАТ
«Універсал банк» від 07.11.2013р. № 3796;
особова справа платника податку -
ОСОБА_1

З тексту акта від 25.03.2014р. №
1464/26-58-17-01-НОМЕР_2 вбачається, що під час
проведення документальної перевірки
позивача перевіряючий встановив, що
ОСОБА_1 протягом 2012 року отримав дохід у
вигляді додаткового блага в сумі 615 627,02
грн. (а саме - анульована сума
заборгованості за генеральним
договором про надання кредитних послуг
від 26.06.2008р. № BL4813), який згідно норм
Податкового кодексу України підлягає
включенню до загального місячного
(річного) оподатковуваного доходу та
відображенню платником податку в
річній податковій декларації про
майновий стан і доходи за 2012 рік. Однак
в суперечу вимог пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16, п. 46.1
ст. 46, п. 49.18 ст. 49, п. 57.1 ст. 57, пп. 163.1.1 п. 163.1
ст. 163, пп. 164.2.17, п. 164.1 ст. 164, п. 176.1 ст. 176
цього Кодексу позивач річну податкову
декларацію за 2012 рік до податкової
інспекції не подав та оподатковувану
суму доходу ніде не відобразив, податок
на доходи фізичних осіб з суми
отриманого доходу в розмірі 615 627,02 грн.
до бюджету не сплатив.

За результатами проведеної перевірки
позивачу визначений податок на доходи
фізичних осіб за 2012 році в сумі 104 441,99
грн., та на підставі акта від 25.03.2014р. №
1464/26-58-17-01-НОМЕР_2 відповідач виніс
спірне у даній справі податкове
повідомлення-рішення від 12.05.2014р. №
, згідно якого ОСОБА_1 збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на доходи фізичних осіб на 130 722,49 грн. (в
т.ч. 104 441,99 грн. за основним платежем і 26
280,50 грн. за штрафними санкціями).

Надалі в порядку норм ст.ст. 59, 89
Податкового кодексу України ДПІ
виставила ОСОБА_1 податкову вимогу від
23.07.2014р. № 4800-25 про сплату податкового
боргу по податку на доходи фізичних
осіб в сумі 128 722,49 грн. та прийняла
рішення про опис майна у податкову
заставу від 25.07.2014р. № 1124, які позивачем
в межах даного провадження не
оскаржуються.

Факт отримання ОСОБА_1 зазначених вище
спірних рішень відповідача
підтверджується матеріалами справи та
визнається представником позивача.
Відомості про оскарження позивачем в
досудовому та/або судовому порядку
податкової вимоги та рішення про опис
майна у податкову заставу сторонами
суду не пред'явлені.

При вирішенні даного спору суд
виходить з наступного.

Податковим кодексом України визначено
вичерпний перелік податків і зборів, що
справляються в Україні та порядок їх
адміністрування, платників податків та
зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства.

Зокрема, ст. 16 Податкового кодексу
України (далі - ПК України) зобов'язує
платника податків подавати до
контролюючих органів у порядку,
встановленому податковим та митним
законодавством, декларації, звітність
та інші документи, пов'язані з
обчисленням і сплатою податків та
зборів (пп.16.1.3 п. 16.1), сплачувати податки
та збори в строки та у розмірах,
встановлених цим Кодексом та законами
з питань митної справи (пп. 16.1.4 п. 16.1
цього Кодексу).

Пунктом 162.1 ст. 162 ПК України до
платників податку з доходів фізичних
осіб віднесено: фізичних осіб -
резидентів, яка отримують доходи як з
джерела їх походження в Україні, так і
іноземні доходи; фізичних осіб -
нерезидентів, які отримують доходів з
джерела їх походження в Україні;
податкових агентів.

За змістом п. 164.1 ст. 164 зазначеного
Кодексу базою оподаткування вказаним
податком є загальний оподатковуваний
дохід, з урахуванням особливостей,
визначених цим розділом. Загальний
оподатковуваний дохід - будь-який
дохід, який підлягає оподаткуванню,
нарахований (виплачений, наданий) на
користь платника податку протягом
звітного податкового періоду.

Відповідно до норми п. 163.1 ст. 163 ПК
України об'єктами оподаткування
резидента є, серед іншого, загальний
місячний (річний) оподатковуваний
дохід.

В розумінні норми пп. 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 ПК
України «доходи» - це загальна сума
доходу платника податку від усіх видів
діяльності, отриманого (нарахованого)
протягом звітного періоду в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах як на території України, її
континентальному шельфі у виключній
(морській) економічній зоні, так і за їх
межами.

При цьому нормою ст. 1054 Цивільного
кодексу України визначено, що проценти
є платою позичальника за користування
отриманими кредитними коштами. З
моменту укладання кредитного договору
та отримання коштів у боржника виникає
обов'язок повернути на умовах,
передбачених договором, як суму
отриманого кредиту (тіло кредиту), так і
суму нарахованих процентів.

Згідно із пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 цього
Кодексу «додаткові блага» - це кошти,
матеріальні чи нематеріальні цінності,
послуги, інші види доходу, що
виплачуються (надаються) платнику
податку податковим агентом, якщо такий
дохід не є заробітною платою та не
пов'язаний з виконанням обов'язків
трудового найму або не є винагородою за
цивільно-правовими договорами
(угодами), укладеними з таким платником
податку (крім випадків, прямо
передбачених нормами розділу IV цього
Кодексу).

В свою чергу, згідно з п. «д» пп. 164.2.17 п.
164.2 ст. 164 ПК України до загального
місячного (річного) оподатковуваного
доходу платника податку включається,
зокрема, дохід, отриманий платником
податку як додаткове благо у вигляді
суми боргу платника податку,
анульованого (прощеного) кредитором за
його самостійним рішенням, не
пов'язаним з процедурою банкрутства, до
закінчення строку позовної давності.

При цьому вказане положення містить
застереження, згідно з яким якщо
кредитор повідомляє платника податку -
боржника рекомендованим листом з
повідомленням про вручення або шляхом
укладення відповідного договору, або
шляхом надання повідомлення боржнику
під підпис особисто про анулювання
(прощеного) боргу та включає суму
анульованого (прощеного) боргу до
податкового розрахунку суми доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, за підсумками
звітного періоду, у якому такий борг
було анульовано (прощеного), такий
боржник самостійно сплачує податок з
таких доходів та відображає їх у річній
податковій декларації.

З аналізу наведених законодавчих
положень у їх системному зв'язку, суд
приходить до висновку, що обов'язок
щодо самостійної сплати податку на
доходи фізичних осіб внаслідок
анулювання кредитором суми боргу
виникає у платника податку за
наявності таких умов:

- отримання платником податку доходу у
вигляді суми боргу такого платника
податку, анульованого кредитором за
його самостійним рішенням;

- надіслання (вручення) платнику
податку кредитором повідомлення про
анулювання боргу або укладення з
платником відповідного договору;

- включення кредитором суми
анульованого боргу до податкового
розрахунку суми доходу, нарахованого
на користь платника податку, за
підсумками звітного періоду.

Як вбачається із наявних матеріалів
справи, 26 червня 2008 року між позивачем
та Відкритим акціонерним товариством
«Універсал банк» був укладений
генеральний договір про надання
кредитних послуг за № BL4813, за умовами
якого Банк зобов'язувався надати
Позичальнику (ОСОБА_1) кредитні послуги
- надання кредитних коштів в іноземній
валюті (дол. США), а Позичальник, в свою
чергу, - прийняти, належним чином
використовувати і повернути Банку
кредитні кошти (кредит) та сплатити
плату за кредит (проценти) в порядку та
на умовах, визначених у даному
Договорі.

Факт отримання кредитних коштів в
іноземній валюті за вказаним кредитним
договором не заперечується позивачем,
а порядок і розмір нарахованих Банком
відсотків за користування кредитними
коштами позивачем не оспорюються.

Надалі 17 травня 2012 року між Банком і
ОСОБА_1 була укладена угода про
припинення зобов'язань за додатковою
угодою за № BL4813/K від 26.06.2008р. до
Генерального договору про надання
кредитних послуг від 26.06.2008р. № BL4813,
згідно якої сторони домовилися щодо
можливості припинення всіх зобов'язань
Позичальника перед Кредитором в сумі 77
049,69 дол. США за Генеральним договором
(на підставі ст. 605 Цивільного кодексу
України - «прощення боргу»), за умови
погашення 17 травня 2012 року
Позичальником суми заборгованості за
своїми зобов'язаннями за Генеральним
договором у розмірі 270 000,00 дол. США
згідно встановлено черговості.

Згідно акта про припинення зобов'язань
від 17.05.2012р., підписаним між Банком і
ОСОБА_1, сторони зафіксували факт
сплати Позичальником Банку коштів в
сумі 270 000,00 дол. США, та Банк у
відповідності до умов зазначеної вище
угоди про припинення зобов'язань від
17.05.2012р. анулював непогашену
Позичальником кредиту заборгованість
в сумі 77 049,69 грн. (що становить загальну
строкову основу суми кредиту),
еквівалент в національній валюті
становить 615 627,02 грн., з моменту
підписання даного акта, та визнав
зобов'язання Позичальника за кредитним
договором такими, що виконанні.

Додатково ПАТ «Універсал банк» видав
ОСОБА_1 довідку від 22.05.2012р. № 102/464, де
вказав про виконання позивачем своїх
зобов'язань за кредитним договором в
повному обсязі.

Згодом ПАТ «Універсал банк» надало до
ДПІ лист від 07.11.2013р. № 3796 ГО (у
відповідь на запит від 30.10.2013р. №
12216/10/26-58-17-04-18), в якому повідомило про
виплату ОСОБА_1 доходу протягом 2012 року
(анулювання боргу за кредитним
договором) та про відображення в
своєму податковому розрахунку за
формою 1-ДФ за звітний період 4-ий
квартал 2012 року відомостей щодо
нарахування та виплати позивачу доходу
за ознакою « 126». В якості документу, що
звільняв банк від обов'язку по
утриманню податку на доходи фізичних
осіб з суми виплаченого доходу банк
посилався на акт про припинення
зобов'язань.

За даними відомостей форми № 1ДФ,
наданих відповідачем, протягом 2012 року
ОСОБА_1 отримав від ПАТ «Універсал
банк» дохід в сумі 615 627,02 грн., що
визначається позивачем безпосередньо
в тексті поданого позову. Таким чином,
на підставі вище викладеного суд
приходить до висновку про
підтвердження матеріалами справи
факту отримання позивачем доходу на
суму 615 627,02 грн. в розумінні норми п. «д»
пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України.

Також судом вбачається, що наявними
матеріалами справи (зокрема, угодою про
припинення зобов'язань від 17.05.2012р. та
актом про припинення зобов'язань за
кредитним договором від 26.06.2008р.)
засвідчується факт укладення
кредитором (банком) з платником податку
(позивачем) угоди щодо порядку
припинення зобов'язань за кредитним
договором та повідомлення банком
позивача про анулювання (прощеного)
боргу за кредитним боргом..

З огляду на викладене, суд доходить
висновку, що у відповідності до пп. 49.18.4
п. 49.18 ст. 49, п. 179.7 ст. 179 Податкового
кодексу України позивач зобов'язаний
був до 1 травня року, що настає за
звітним, подати річну податкову
декларацію про майновий стан і доходи
до органу державної податкової служби,
в якому перебуває на обліку,
відобразити в ній вказаний дохід та
самостійно до 1 серпня року, що настає
за звітним та сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначену в
декларації.

При цьому безпосередньо посилання
позивача на відсутність в отриманих
від Банка документів відомостей про
необхідність подання ним до податкової
інспекції річної податкової
декларації з відображенням суми
отриманого доходу у вигляді
додаткового блага, та про необхідність
самостійно сплатити до бюджету суму
податку, не спростовують наявність у
нього як платника податків таких
обов'язків.

Невиконання позивачем такого обов'язку
обумовило самостійне донарахування
податковим органом позивачеві суми
податкового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб за ставкою,
визначеною п. 167.1 ст. 167 ПК України та на
підставі, встановленій пп. 54.3.2 п. 54.3 ст.
54 цього ж Кодексу.

При цьому суд бере до уваги, що
відповідач обґрунтовано розрахував
суму такого зобов'язання позивача за
ставками, визначеними п. 167.1 ст. 167 ПК
України, а позивач, у свою чергу, не
оспорює коректність такого розрахунку.

Крім того, п. 123.1 статті 123 ПК України
передбачено, що самостійне визначення
контролюючим органом суми податкового
зобов'язання платника податків на
підставах, визначених пунктами 54.3.1,
54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу, тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
в розмірі 25 відсотків суми визначеного
податкового зобов'язання, завищеної
суми бюджетного відшкодування.

Відповідно до п. 120.1 ст. 120 ПК України
неподання або несвоєчасне подання
платником податків або іншими особами,
зобов'язаними нараховувати та
сплачувати податки, збори податкових
декларацій (розрахунків), - тягнуть за
собою накладення штрафу в розмірі 170
гривень, за кожне таке неподання або
несвоєчасне подання.

За таких умов суд вважає, що
відповідачем правомірно були
визначено ОСОБА_1 грошове зобов'язання
по податку на доходи фізичних осіб за
2012 рік в сумі 135 325,91 грн. та винесено
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення від 12.05.2014р. №
.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством. Органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ (ч. 1
ст. 2 Кодексу адміністративного
судочинства України).

Кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси (ч. 1 ст. 6
Кодексу адміністративного судочинства
України).

Виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
законодавства України та наданих
сторонами доказів, суд дійшов висновку
про безпідставність позовних вимог, у
зв'язку з чим адміністративний позов не
підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 2, ст. 9, ст.ст. 69 - 71, ст. 94,
ст.ст. 158-163, ст. 167, ст. 186, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена за
правилами, встановленими в ст.ст. 185 - 187
Кодексу адміністративного судочинства
України відповідно.

Суддя
О.В. Дегтярьова