Справа № 752/12682/14-а
Суддя: Кузьменко В. В.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія Київського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого -
судді Кузьменко В. В.,

суддів
Василенка Я.М., Степанюка А. Г.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у м. Києві справу за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва про
визнання дій та бездіяльності
протиправними і зобов'язання вчинити
дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
постанову Голосіївського районного
суду м. Києва від 06.10.2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва, в якому
просить:

- Звернутися до Верховного Суду України
з клопотанням для вирішення питання
стосовно внесення до Конституційного
Суду України подання щодо
конституційності постанови Кабінету
Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210
«Про підвищення рівня соціального
захисту громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

- Визнати незаконними дії відповідача
щодо застосування ним під час
нарахування/перерахунку пенсій
позивача положень Бюджетних законів, а
також підзаконних нормативно-правових
актів, якими у порушення та розріз
встановлених Конституцією і Законами
України вимог і норм, визначено розміри
пенсій для осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
до того, ще й значно менші, ніж
передбачені статтями 50, 54 Закону № 796
для відповідної категорії громадян.

- Визнати бездіяльність відповідача
щодо нарахування, перерахунку та
виплати ним Позивачу недоотриманих сум
державної та додаткової пенсій,
передбачених статтями 49, 50, 54 Закону №
796, протиправною.

- Зобов'язати відповідача зробити
нарахування, перерахунок та виплату
державної пенсії позивача відповідно,
на підставі, у порядку та розмірах,
встановлених Законом № 796 у редакції
діючих Законів №230/96, № 231, та
пов'язаними із ним Законами, а саме у
розмірі не нижчому 10 (десяти)
мінімальних пенсій за віком, за період,
починаючи з 01.01.2005 року і до моменту
винесення рішення у цій справі, де
розмір пенсії за віком визначається у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
встановленого законом, одночасно
враховуючи вимоги статті 67 Закону № 796,
за якими розміри пенсій збільшуються у
разі збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність; - без урахування
приписів Бюджетних законів, а також
підзаконних нормативно-правових актів
Кабінету Міністрів України, якими
визначено розміри пенсій для осіб,
постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи, відмінні від законодавчо
встановлених, ще й у бік зменшення.

- Зобов'язати Відповідача зробити
нарахування, перерахунок та виплату
додаткової пенсії Позивача відповідно,
на підставі, у порядку та розмірах,
встановлених Законом № 796 у редакції
діючих Законів № 230/96, № 231, та
пов'язаними із ним Законами, а саме у
розмірі 100 (ста) процентів мінімальної
пенсії за віком, за період, починаючи з
01 січня 2005 року і до моменту винесення
рішення у цій справі, де розмір пенсії
за віком визначається у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність,
встановленого законом, одночасно
враховуючи вимоги статті 67 Закону № 796,
за якими розміри пенсій збільшуються у
разі збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність; - без урахування
приписів Бюджетних законів, а також
підзаконних нормативно-правових актів
Кабінету Міністрів України, якими
визначено розміри пенсій для осіб,
постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи, відмінні від законодавчо
встановлених, ще й у бік зменшення.

- Зобов'язати відповідача
перераховувати у подальшому позивачу,
визначені статтями 50, 54 Закону № 796
розміри пенсій, у зв'язку зі
збільшенням розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом для
відповідної групи осіб, починаючи з дня
встановлення нового розміру, а також
вчасно виплачувати належні йому
пенсії.

- Стягнути з відповідача у порядку
негайного виконання, передбаченого с 256
КАС України, на користь Позивача
боргову суму за пенсійними виплатами,
що виникла

за весь період невиконання вимог
Законів України щодо нарахування та
перерахунку пенсій

Позивача, передбачених статтями 50, 54
Закону № 796.

Постановою Голосіївського районного
суду м. Києва від 06.10.2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції, як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
та прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити.

В судове засідання учасники процесу не
з'явились, повідомлені належним чином
про час та місце апеляційного розгляду,
що не перешкоджає вирішенню спірного
питання відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС
України.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб,
які беруть участь у справі у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження,
відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Відповідно до ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41 КАС
України, у разі неявки у судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції підлягає зміні з таких
підстав.

Відповідно до ст. 201 КАС України,
підставами для зміни постанови або
ухвали суду першої інстанції є: 1)
правильне по суті вирішення справи чи
питання, але із помилковим
застосуванням норм матеріального чи
процесуального права; 2) вирішення не
всіх позовних вимог або питань.

З матеріалів справи вбачається, що
18.03.2014 року позивач звернувся до
відповідача з заявою в якій просив:
надати йому розгорнуту довідку про
розміри пенсії, нарахованої і
виплаченої йому, починаючи з 01.01.2005 року
по час звернення; призначити,
нарахувати й в подальшому виплачувати
ОСОБА_2 згідно ч. 4 ст. 54 Закону України
від 28.02.1991 року основну державну
щомісячну пенсію в розмірі 10 (десять)
мінімальних пенсій за віком, та згідно
ст. 50 Закону України від 28.02.1991 року
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в розмірі 100 (сто) процентів
мінімальної пенсії за віком; в
подальшому виплачувати належні
заявнику пенсії з урахуванням
збільшення прожиткового мінімуму.

Листом Управління Пенсійного фонду
України в Голосіївському районі м.
Києва від 14.04.2014 року №168/12/17136/1 позивача
повідомлено про розміри призначеної
йому пенсії та зазначено, що з
урахуванням вимог чинного, на момент
виникнення спірних правовідносин,
законодавства підстав для перерахунку
пенсії немає.

Вважаючи вказані дії та рішення
відповідача протиправними позивач
звернувся з зазначеним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що позовні вимоги ОСОБА_2 є
необґрунтованими та безпідставними.

Колегія суддів не в повній мірі
погоджується з таким висновком
виходячи з наступного.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров'я та єдиний порядок визначення
категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначає Закон України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991
року N 797-XII.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач є постраждалою особою
внаслідок аварії на ЧАЕС 1 категорії та
інвалідом І групи, внаслідок
захворювання, яке пов'язане з
наслідками аварії на Чорнобильській
АЕС.

ОСОБА_2 перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва і
отримує пенсію, передбачену ст. 50, ст. 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», з урахуванням положень
законів України та постанов Кабінету
Міністрів України чинних на момент
призначення та перерахунків пенсії.

Вважаючи, що при перерахунку пенсії
ОСОБА_2 повинен застосовуватись Закон
України від 28.02.1991 року №797-XII, в
редакції Закону від 06.06.1996 року №
230/96-ВР, позивач звернувся до суду з
вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, колегія суддів виходить з
наступного.

У відповідності до ч. 1 та 2 ст. 99 КАС
України передбачено, що
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Статтею 100 КАС України передбачено, що
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Колегія суддів зауважує, що при
застосуванні наслідків, передбачених
наведеною нормою визначенню підлягає
початок перебігу строку звернення до
суду, тобто день, з якого особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, і відповідно
з якого слід обчислювати строк
звернення до суду.

ОСОБА_2 про порушення своїх прав знав чи
повинен був дізнатись кожного місяця
при отриманні відповідних сум пенсії.
Оскільки, зазначені виплати
здійснюються на постійній основі один
раз на місяць протягом невизначеного
періоду часу.

Проте, у визначений процесуальним
законом строк він до суду не звернувся.

До суду ОСОБА_2 звернувся 30.07.2014 року, що
підтверджується штампом реєстрації
поштової кореспонденції.

Отже, позовні вимоги за період з 01.01.2005
року по 29.01.2014 року повинні були бути
залишені без розгляду у відповідності
до приписів ст. 100 КАС України, що судом
першої інстанції не враховано при
прийнятті оскаржуваної постанови.

Разом з тим, колегією суддів
встановлено, що починаючи з 01.01.2014 року,
Закон України «Про державний бюджет
України на 2014 рік» від 16.01.2014 року в
редакції Закону України від 06.07.2014 року
№ 1534-18 не містить норм, які б обмежували
у 2014 року пряме застосування Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
зокрема ст. 50, 54 вказаного Закону.

Проте, застосування вимог вказаного
Закону можливе лише в редакції Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин, тобто в редакції чинній
у 2014 році.

З досліджених судовою колегією
матеріалів справи вбачається, що
позивач звертався до відповідача з
вимогою здійснити перерахунок пенсії,
визначивши її розмір у відповідності
до вимог Закону від 28.02.1991 року N 797-XII, в
редакції закону від 06.06.1996 року №
230/96-ВР. Проте, вказана редакція Закону
від 06.06.1996 року N 230/96-ВР, втратила
чинність у зв'язку з внесенням змін до
Закону у 2007 році.

Отже, правові підстави для перерахунку
пенсії, на підставі Закону України від
28.02.1991 року №797-XII, в редакції закону від
06.06.1996 року № 230/96-ВР, в розмірах
зазначених позивачем, відсутні.

З огляду на зазначене, колегія суддів
дійшла висновку, що дії відповідача
стосовно відмови у здійсненні
перерахунку, в даному випадку, є
правомірними.

Крім того, на думку колегії суддів,
вимоги про зобов'язання відповідача в
подальшому виплачувати пенсію у
вказаних позивачем розмірах не
підлягають задоволенню, оскільки не
відповідають вимогам законодавства.

Судове рішення має бути наслідком
чинного правового регулювання і не
може визначати правовідносини між
сторонами на майбутнє. Крім того,
можливе внесення змін до
нормативно-правових актів, що
регулюють спірні правовідносини. Тому
період, по який необхідно зобов'язати
відповідача здійснити перерахунок
пенсії, повинен обмежитись моментом
винесення рішення судом першої
інстанції.

Разом з тим, не підлягають задоволенню
також вимоги позивача про необхідність
звернення суду до Верховного Суду
України для вирішення питання щодо
внесення до Конституційного Суду
України подання стосовно
конституційності постанови Кабінету
Міністрів України від 23.11.2011 року №1210
«Про підвищення рівня соціального
захисту громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
оскільки такий спосіб захисту права не
передбачений чинним законодавством.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що вирішуючи спір по
суті суд першої хоча й прийняв
правильне по суті рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог, проте
помилково застосував норми
матеріального і процесуального права
та вирішив не всі позовні вимоги. У
зв'язку з цим, постанову Голосіївського
районного суду м. Києва від 06.10.2014 року
належить змінити в мотивувальній
частині рішення.

Доводи, наведені відповідачем в
апеляційній скарзі, викладеного не
спростовують, а тому колегією суддів
відхиляються.

Перевіривши мотивування судового
рішення та доводи апеляційної скарги,
відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод щодо справедливого судового
розгляду, врахувавши ст. 8 КАС України,
відповідно до якої суд застосовує
принцип верховенства права з
урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 8, 160, 195, 196, 198, 201, 205, 206, 212,
254 КАС України, п. 2, 3, 4, 5, 6, 9 постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України «Про судове рішення в
адміністративній справі» від 20.05.2013
року № 7 колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Голосіївського районного суду м. Києва
від 06.10.2014 року по справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва про
визнання дій та бездіяльності
протиправними і зобов'язання вчинити
дії - задовольнити частково.

Постанову Голосіївського районного
суду м. Києва від 06.10.2014 року змінити в
мотивувальній частині.

Доповнити мотивувальну частину
постанови Голосіївського районного
суду м. Києва від 06.10.2014 року наступними
абзацами:

«Позовні вимоги ОСОБА_2 за період з
01.01.2005 року по 29.01.2014 року - залишити без
розгляду, на підставі ст. 99, ст. 100 КАС
України, у звязку з пропуском строку
звернення до суду.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 за
період з 30.01.2014 року по 06.10.2014 року
належить відмовити, оскільки, в
зазначений період відповідач діяв на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що визначений Конституцією та
законами України.

Вимоги про зобов'язання відповідача в
подальшому виплачувати пенсію, у
вказаних позивачем розмірах не
підлягають задоволенню, оскільки не
відповідають вимогам законодавства.

У задоволенні вимог ОСОБА_2 про
необхідність звернення суду до
Верховного Суду України для вирішення
питання щодо внесення до
Конституційного Суду України подання
стосовно конституційності постанови
Кабінету Міністрів України від 23.11.2011
року №1210 «Про підвищення рівня
соціального захисту громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», належить відмовити
оскільки такий спосіб захисту права не
передбачений чинним законодавством.»

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання в повному обсязі, тобто з
02.12.2014 року, шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
В. В. Кузьменко

Судді:
Я.М. Василенко

А. Г. Степанюк

Повний текст постанови виготовлено
02.12.2014 року.

Головуючий суддя

Кузьменко В. В.

Судді:

Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.