Справа № 815/5081/14
Суддя: Андрухів В. В.
Дата ухвалення: 2014-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5081/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року Одеський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Андрухіва В.В.

при секретарі Філімоненко
А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Одесі справу
за адміністративним позовом Державної
установи "Український
науково-дослідний інститут медичної
реабілітації та курортології
Міністерства охрони здоров'я України"
до Державної фінансової інспекції в
Одеській області про визнання
протиправними та скасування пунктів
Вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

10 вересня 2014 року Державна установа
"Український науково-дослідний
інститут медичної реабілітації та
курортології Міністерства охрони
здоров'я України" звернулась до суду з
позовом до Державної фінансової
інспекції в Одеській області, в якому
просила визнати протиправними та
скасувати пункти 2, 4, 9, 16 та 17 Вимоги від
05 серпня 2014 року № 15-042-23-14/7729 про
усунення порушень, виявлених ревізією
фінансово-господарської діяльності
Державної установи "Український
науково-дослідний інститут медичної
реабілітації та курортології
Міністерства охрони здоров'я України".

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що у період з 05.05.2014 року по
08.07.2014 року Державною фінансовою
інспекцією в Одеській області
проведено планову ревізію фінансово -
господарської діяльності Державної
установи "Український
науково-дослідний інститут медичної
реабілітації та курортології
Міністерства охрони здоров'я України"
за період з 01.09.2009 року по 01.05.2014 року,
якою встановлено низку порушень та
недоліків, що викладені в акті ревізії
від 15.07.2014 року №042-11/146. За результатами
перевірки на адресу Інституту
відповідачем надіслано вимогу №
15-042-23-14/7729 від 05.08.2014 р. про усунення
порушень, виявлених ревізією
фінансово-господарської діяльності
Інституту, яку отримано позивачем 13
серпня 2014 року. Щодо п.2 Вимоги від 05
серпня 2014 року № 15-042-23-14/7729, позивач
зазначив, що розрахунки потреби у
бюджетних призначеннях на оплату праці
найманих працівників Інституту та
відповідних нарахувань були складені,
виходячи з кількості працівників та їх
графіку роботи, з урахуванням їх
посадових окладів, встановлених
штатним розкладом Інституту,
затвердженим Міністерством охорони
здоров'я України, з урахуванням вимог
Кодексу законів про працю України,
Закону України "Про оплату праці" та
інших нормативно-правових актів у
сфері оплати праці.

У розрахунках по заробітній платі до
кошторису по КПКВ 2301200 на 2011 рік
обраховано індексація заробітної
плати. Усі розрахунки проводяться
згідно з постановою КМУ № 228 від 28.02.2002
р. та проводяться вони на початку року,
коли інформація про зміни ЄТС ще
відсутня. Коригування розрахунків до
кошторисів законодавчо не передбачено,
і ці кошти, які були профінансовані,
були використані як економія фонду
заробітної плати на матеріальну
допомогу, доплати та премії. Отже, такі
розрахунки жодним чином не суперечать
ані ч.1 ст.51 Бюджетного кодексу України,
ані пунктам 20 та 29 Порядку складання,
розгляду, затвердження та основних
вимог до виконання кошторисів
бюджетних установ, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№228 від 28.02.2002 року, оскільки
передбачають фінансування оплати
праці найманих працівників Інституту
згідно з штатним розкладом та чинним
законодавством. Тому, висновок
відповідача про нібито завдання
збитків у сумі 133625,37 грн. позивач вважав
безпідставним.

Щодо пункту 4 Вимоги, позивач зазначив,
що лікарі - неврологи ОСОБА_1 та ОСОБА_2
мають дипломи лікарів-педіатрів, тому і
спеціалізація в них - дитяча
неврологія. Вища кваліфікаційна
категорія присвоєна їм за лікарськими
спеціальностями "Дитяча неврологія" і
посадовий оклад був установлений,
згідно ЄТС та посвідченнями лікарів
вищої категорії - 13-й. Окрім того, з
січня 2012 року у тарифікаційному списку
та у штатному розкладі назви їх посад
приведені у відповідність з фактично
виконуваною робою - замість "лікар -
невропатолог" зазначено "дитячий
лікар-невролог". Таким чином,
вищевказаний пункт Вимоги про завдання
збитків у сумі 29648,26 грн. позивач також
безпідставним.

Позивач зазначив, що п.9 Вимоги підлягає
скасуванню, оскільки річну премію слід
включати в розрахунок
середньомісячного заробітку у будь -
якому випадку: використовуючи
спеціальний порядок, якщо річну
винагороду було нараховано в
наступному році за попередній
календарний рік, а якщо ця умова не
виконується (винагорода була
нараховано в поточному році за
поточний рік), то така виплата буде
враховуватися при розрахунку
відпускних на загальних підставах - у
місяці її нарахування в повній сумі.
Таким чином, висновки відповідача про
безпідставне включення Інститутом
одноразової винагороди за підсумками
роботи за рік до середнього заробітку
працівників Інституту суперечить п. 3
Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів в 08.02.1995 N
100.

Позивач вказав, що п.16 Вимоги також
повинен бути скасований, оскільки сума
55323,76 грн. була відшкодована виконаними
роботами TOB "КАРАД-2005" на суму 21906,35 грн. з
ПДВ та TOB "ДВИН-А" за TOB "ТОБАС-2005", згідно
листа, у сумі 33417,71 грн. з ПДВ.

Щодо пункту 17 Вимоги, позивач вказав, що
посилання відповідача на п.20 Порядку
складання, розгляду, затвердження та
основних вимог до виконання кошторисів
бюджетних установ взагалі є
незрозумілим, адже даний порядок
жодним чином не стосується питань
відшкодування витрат
балансоутримувачів нерухомого майна.
Посилання на ст.ст.20, 25 Закону України
"Про житлово-комунальні" послуги є
безпідставними та некоректними, так як
ст.20 вищевказаного Закону визначає
права споживачів житлово-комунальних
послуг, а ст.25 - права та обов'язки
управителів нерухомого майна. Отже,
жодна з вказаних норм не стосується
розрахунку розміру відшкодування
витрат балансоутримувачів нерухомого
майна. Таким чином, висновок
відповідача про збитки у сумі 45351,63 грн.
позивач вважав безпідставним. При
цьому, відповідачем не було надано
власного розрахунку, який спростовує
розрахунки, проведені Інститутом. Крім
того, жодним нормативним актом не
затверджено порядку проведення таких
перевірок.

Враховуючи наведене, позивач вважає
пункти 2, 4, 9, 16 та 17 Вимоги від 05 серпня
2014 року №15-042-23-14/7729, протиправними та
просить їх скасувати.

Представники позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали та
просили задовольнити позов з
наведених вище підстав.

Представники відповідача надали
письмові заперечення, у судовому
засіданні заперечували проти позову,
вважаючи, доводи позивача
безпідставними, а висновки акту
ревізії правомірними та
обгрунтованими та просили у
задоволенні адміністративного позову
відмовити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши надані докази та
з'ясувавши фактичні обставини, суд
встановив наступні обставини.

Відповідно до статті 2 Закону України
від 26 січня 1993 року №2939-XII "Про основні
засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні" (далі
Закон України від 26 січня 1993 року
№2939-XII) встановлено, що головними
завданнями органу державного
фінансового контролю є: здійснення
державного фінансового контролю за
використанням і збереженням державних
фінансових ресурсів, необоротних та
інших активів, правильністю визначення
потреби в бюджетних коштах та взяттям
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності у міністерствах та інших
органах виконавчої влади, державних
фондах, фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і суб'єктах
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували у періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), за
дотриманням законодавства на всіх
стадіях бюджетного процесу щодо
державного і місцевих бюджетів,
дотриманням законодавства про
державні закупівлі, діяльністю
суб'єктів господарської діяльності
незалежно від форми власності, які не
віднесені законодавством до
підконтрольних установ, за рішенням
суду, винесеним на підставі подання
прокурора або слідчого для
забезпечення розслідування
кримінальної справи.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України від
26 січня 1993 року №2939-XII, державний
фінансовий контроль забезпечується
органом державного фінансового
контролю через проведення державного
фінансового аудиту, перевірки
державних закупівель та інспектування.

Згідно ч.5 ст.8 Закону України від 26
січня 1993 року №2939-XII, державні
фінансові інспекції в областях
здійснюють контроль за усуненням
недоліків і порушень, виявлених під час
проведення фінансового контролю.

Таким чином, органи державного
фінансового контролю, під час
проведення інспектування у формі
ревізії реалізують інтереси держави
(державну політику) у сфері державного
фінансового контролю та постають
суб'єктом владних повноважень відносно
підконтрольної установи, що
ревізується.

Судом встановлено, що у період з 05.05.2014
року по 08.07.2014 року Державною
фінансовою інспекцією в Одеській
області проведено планову ревізію
фінансово - господарської діяльності
Державної установи "Український
науково-дослідний інститут медичної
реабілітації та курортології
Міністерства охрони здоров'я України"
за період з 01.09.2009 року по 01.05.2014 року,
якою встановлено низку порушень та
недоліків, що викладені в акті ревізії
від 15.07.2014 року №042-11/146, який підписано
із запереченнями.

05 серпня 2014 року Державною фінансовою
інспекцією в Одеській області винесено
вимогу № 15-042-23-14/7729 "Про усунення
порушень, виявлених ревізією фінансово
-господарської діяльності Державної
установи "Український
науково-дослідний інститут медичної
реабілітації та курортології
Міністерства охрони здоров'я України",
зокрема:

- врахувати факт ініціювання перед
Міністерством охорони здоров'я України
застосування фінансової санкції у
вигляді зменшення бюджетних
асигнувань на суму 133625,37 грн. та не
допускати у подальшому (пункт 2 Вимоги);

- відрахувати за наявністю заяв
працівників у сумі 21752,21 грн., з
урахуванням утримання податку доходів
фізичних осіб (згідно реєстрів у
Додатку № 39), з працівників які
отримали їх безпідставно. В іншому
випадку відшкодувати порушення за
рахунок відповідальних осіб, що
допустили порушення; відповідальні
особи - директор ОСОБА_3, головний
бухгалтер ОСОБА_4 до 01.11.2010 року, ОСОБА_5
з 01.11.2010 року по теперішній час,
провести перерахунок та відповідні
взаємозвірки, щодо внесків до
відповідних фондів (нарахування на
заробітну плату) у сумі 7896,05 грн. та
зарахувати в рахунок майбутніх
платежів (пункт 4 Вимоги);

- відрахувати за наявністю заяв
працівників у сумі 24682,68 грн., з
урахуванням утримання податку доходів
фізичних осіб (згідно реєстрів у
Додатку № 52 ), з працівників які
отримали їх безпідставно, в іншому
випадку відшкодувати порушення за
рахунок відповідальних осіб, що
допустили порушення, відповідальні
особи - директор ОСОБА_3, головний
бухгалтер ОСОБА_5 з 01.11.2010 року по
теперішній час, - провести перерахунок
та відповідні взаємозвірки, щодо
внесків до відповідних фондів
(нарахування на заробітну плату) у сумі
8959,82 грн. та зарахувати в рахунок
майбутніх платежів (пункт 9 Вимоги);

- відобразити дебіторську
заборгованість за TOB "ТОБАС" (згідно
розрахунків у Додатку 85) в сумі 33417,71
грн., за TOB "КАРАД-2005" (згідно розрахунків
у Додатку 87) в сумі 21906,05 грн., провести
роботу щодо стягнення з TOB "ТОБАС"
(згідно розрахунків у Додатку 85) суму на
яку завищено вартість виконаннях робіт
33417,71 грн., або відшкодувати шляхом
виконання відповідного обсягу наданих
послуг (робіт) в сумі 33417,71 грн., з TOB
"КАРАД-2005" (згідно розрахунків у Додатку
87) суму на яку завищено вартість
виконаннях робіт 21906,05 грн., або
відшкодувати шляхом виконання
відповідного обсягу наданих послуг
(робіт) в сумі 21906,05 гривень; в іншому
випадку провести роботу щодо стягнення
суми на яку завищено вартість
виконаннях робіт на загальну суму 55323,76
грн. з відповідальних осіб, що
допустили порушення, відповідальні
особи: директор ОСОБА_3, заступник
директора з загальних питань ОСОБА_6
(пункт 16 Вимоги);

- відшкодувати 45351,63 грн. за рахунок
відповідальних осіб, що допустили
порушення (згідно реєстру у Додатку 92),
а саме: включення не в повному обсязі до
розрахунків сум відшкодування
орендарями коштів за повернення
експлуатаційних видатків,
відповідальна особа - заступник
директора з економічних питань ОСОБА_4
(пункт 17 Вимоги).

Стосовно п.2 вимоги Державної
фінансової інспекції в Одеській
області № 15-042-23-14/7729 від 05.08.2014 року, суд
зазначає наступне.

Як зазначено п.2 Вимоги, в порушення п.1
ст.51 Бюджетного кодексу України, п. 20, 29
Порядку складання, розгляду,
затвердження та основних вимог до
виконання кошторисів бюджетних
установ, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 №
228, установою безпідставно завищено
розмір розрахункової потреби в
бюджетних призначеннях за загальним
фондом кошторису установи за КПКВ 2301200
"Спеціалізована консультативна
амбулаторно-поліклінічна та
стоматологічна допомога, що надається
вищими навчальними закладами,
науково-дослідними установами та
загальнодержавними закладами охорони
здоров'я" за КЕКВ 1110 "Оплата праці", КЕКВ
1120 "Нарахування на заробітну плату" у
2010, 2013 роках, що призвело до зайвого
виділення бюджетних коштів на загальну
суму 133625,37 гривень.

Частиною 1 ст.51 Бюджетного кодексу
України передбачено, що керівники
бюджетних установ утримують
чисельність працівників,
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу та здійснюють
фактичні видатки на заробітну плату
(грошове забезпечення), включаючи
видатки на премії та інші види
заохочень чи винагород, матеріальну
допомогу, лише в межах фонду заробітної
плати (грошового забезпечення),
затвердженого для бюджетних установ у
кошторисах.

Пунктом 20 Порядку складання, розгляду,
затвердження та основних вимог до
виконання кошторисів бюджетних
установ, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України №228 від
28.02.2002 року передбачено, що під час
визначення обсягів видатків бюджету
та/або надання кредитів з бюджету
розпорядників нижчого рівня головні
розпорядники повинні враховувати
об'єктивну потребу в коштах кожної
установи, виходячи з її основних
виробничих показників і контингентів,
які встановлюються для установ
(кількість класів, учнів у школах, ліжок
у лікарнях, дітей у дошкільних закладах
тощо), обсягу виконуваної роботи,
штатної чисельності, необхідності
погашення дебіторської і
кредиторської заборгованості та
реалізації окремих програм і намічених
заходів щодо скорочення витрат у
плановому періоді.

Обов'язковим є виконання вимоги щодо
першочергового забезпечення
бюджетними коштами видатків на оплату
праці з нарахуваннями, виплату
стипендії, а також на господарське
утримання установ. Під час визначення
видатків у проектах кошторисів
установи повинен забезпечуватися
суворий режим економії коштів і
матеріальних цінностей. До кошторисів
можуть включатися тільки видатки,
передбачені законодавством,
необхідність яких обумовлена
характером діяльності установи.
Видатки на придбання обладнання,
капітальний ремонт приміщень тощо, які
не є першочерговими, можуть
передбачатися лише за умови
забезпечення коштами невідкладних
витрат та відсутності заборгованості.
При цьому видатки на заробітну плату з
коштів спеціального фонду
обчислюються залежно від обсягу
діяльності, що провадиться за рахунок
цих коштів, із застосуванням
встановлених законодавством норм, які
використовуються установами
аналогічного профілю.

Пунктом 29 Порядку складання, розгляду,
затвердження та основних вимог до
виконання кошторисів бюджетних
установ, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України №228 від
28.02.2002 року визначено, що проекти
кошторисів, планів асигнувань
загального фонду бюджету, планів
надання кредитів із загального фонду
бюджету, планів спеціального фонду,
планів використання бюджетних коштів
(крім планів використання бюджетних
коштів одержувачів), помісячних планів
використання бюджетних коштів установ
у разі потреби розглядаються головним
розпорядником. Головні розпорядники
під час розгляду проектів кошторисів,
планів асигнувань загального фонду
бюджету, планів надання кредитів із
загального фонду бюджету, планів
спеціального фонду, планів
використання бюджетних коштів (крім
планів використання бюджетних коштів
одержувачів), помісячних планів
використання бюджетних коштів
зобов'язані:

- забезпечити суворе виконання вимог
законодавства, а також вказівок щодо
складання кошторисів на наступний рік;

- додержуватися режиму економії, не
допускати включення до кошторисів
бюджетних асигнувань, не зумовлених
потребою;

- забезпечити в проектах кошторисів,
планів асигнувань загального фонду
бюджету, планів надання кредитів із
загального фонду бюджету, планів
спеціального фонду, планів
використання бюджетних коштів (крім
планів використання бюджетних коштів
одержувачів), помісячних планів
використання бюджетних коштів
додержання доведених у лімітних
довідках річних обсягів бюджетних
асигнувань та їх помісячного розподілу
з урахуванням термінів проведення
окремих заходів і можливості
здійснення відповідних видатків
бюджету та надання кредитів з бюджету
протягом бюджетного періоду;

- не допускати прийняття в кошторисах
сум, не підтверджених розрахунками та
економічними обґрунтуваннями.

Судом встановлено, що розрахунки
потреби у бюджетних призначеннях на
оплату праці найманих працівників ДУ
"Український науково-дослідний
інститут медичної реабілітації та
курортології Міністерства охрони
здоров'я України" на 2010, 2011, 2012, 2013 роки
та відповідних нарахувань були
складені, виходячи з кількості
працівників та їх графіку роботи, з
урахуванням їх посадових окладів,
встановлених штатним розкладом
Інституту, затвердженим Міністерством
охорони здоров'я України, з урахуванням
вимог Кодексу законів про працю
України, Закону України «Про оплату
праці» та інших нормативно-правових
актів у сфері оплати праці.

Так, згідно ч.5 ст.95 КЗпП України,
заробітна плата підлягає індексації у
встановленому законодавством порядку.

Статтею 33 Закону України «Про оплату
праці» передбачено, що в період між
переглядом розміру мінімальної
заробітної плати індивідуальна
заробітна плата підлягає індексації
згідно з чинним законодавством.

Відповідно до ч.2 ст.13 Закону України
«Про оплату праці» обсяги витрат на
оплату праці працівників установ і
організацій, що фінансуються з бюджету,
затверджуються одночасно з бюджетом.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення» індексація грошових
доходів населення проводиться в разі,
коли величина індексу споживчих цін
перевищила поріг індексації, який
установлюється в розмірі 101 відсотка.
Частиною 2 ст.5 вказаного Закону
передбачено, що підприємства, установи
та організації, що фінансуються чи
дотуються з Державного бюджету
України, підвищують розміри оплати
праці у зв'язку з індексацією за
рахунок власних коштів і коштів
Державного бюджету України.

В розрахунках по заробітній платі до
кошторису по КПКВ 2301200 на 2010, 2011, 2012, 2013
роки обраховано індексацію заробітної
плати, усі розрахунки проведено згідно
Порядку складання, розгляду,
затвердження та основних вимог до
виконання кошторисів бюджетних
установ, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України №228 від
28.02.2002 року, на початку року, коли
інформація про зміни ЄТС ще відсутня та
інформація про те, чи перевищить
величина індексу споживчих цін
протягом року поріг індексації,
встановлений законом, не може бути
відома. Коригування розрахунків до
кошторисів законодавством не
передбачено.

За таких обставин, суд вважає, що
позивач обгрунтовано, на підставі
чинних законодавчих норм, що регулюють
оплату праці, з урахуванням вимог ч.1
ст.51 Бюджетного кодексу України, п.п.20, 29
Порядку складання, розгляду,
затвердження та основних вимог до
виконання кошторисів бюджетних
установ, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України №228 від
28.02.2002 року, при розрахунку потреби у
бюджетних призначеннях на оплату праці
найманих працівників державної
установи у 2010-2013 роках врахував всі
витрати на виплату основної,
додаткової заробітної плати з
урахуванням індексації. Тому висновок
відповідача в Акті ревізії про
завищення розміру розрахункової
потреби в бюджетних призначеннях за
загальним фондом кошторису установи за
КЕКВ 1110 «Оплата праці» та КЕКВ 1120
«Нарахування на заробітну плату», що
призвело до зайвого виділення
бюджетних коштів у 2010, 2013 роках на
загальну суму 133625,37 гривень - є
необґрунтованим та безпідставним, а
тому п.2 Вимоги ДФІ в Одеській області
№ 15-042-23-14/7729 від 05.08.2014 року підлягає
скасуванню.

При цьому суд не бере до уавги
посилання відповідача на постанови
Приморського районного суду м.Одеси
від 26.08.2014 року по справі № 522/15108/14-п у
відношенні головного бухгалтера
ОСОБА_5 (посадової особи позивача) та по
справі № 522/15110/14-п у відношенні
заступника директора з економічних
питань ОСОБА_4 (посадової особи
позивача) про притягнення вказаних
осіб до адміністративної
відповідальності за ч.1 ст.164-12 КУпАП за
порушення правил бюджетного
законодавства, оскільки з вказаних
постанов не вбачається, які саме
порушення бюджетного законодавства
були допущені цими особами. (том 3 а.с.68,
69).

Щодо п.4 Вимоги Державної фінансової
інспекції в Одеській області №
15-042-23-14/7729 від 05.08.2014 року, суд зазначає
наступне.

В п.4 Вимоги зазначено, що в порушення п.
2.4.1.5 та п.2.2.5 "Умов оплати праці
працівників закладів охорони здоров'я
та установ соціального захисту
населення", затверджених наказом
Міністерства праці та Міністерства
охорони здоров'я України від 05.10.2005 №
308/519, із змінами і доповненнями (далі за
текстом -Умови оплати праці № 308/519),
працівникам поліклініки, а саме:
лікарю-невропатологу ОСОБА_2, лікарю
невропатологу ОСОБА_1, у яких відсутні
категорії за лікарськими
спеціальностями "Неврологія"
необґрунтовано встановлено посадові
оклади за 13 тарифним розрядом, що

призвело до переплат заробітної плати
на загальну суму 21752,21 гривень. В
результаті даного порушення, зайво
проведено нарахування на заробітну
плату в загальній сумі 7896,05 гривень.

У штатних розписах на 2009, 2010, 2011 роки
Спеціалізованої
науково-консультативної поліклініки
ДУ "Український науково-дослідний
інститут медичної реабілітації та
курортології Міністерства охрони
здоров'я України" були передбачені 2
штатні посади лікарів-невропатологів.

Відповідно тарифікаційних списків на
2009, 2010, 2011 роки Спеціалізованої
науково-консультативної поліклініки
ДУ "Український науково-дослідний
інститут медичної реабілітації та
курортології Міністерства охрони
здоров'я України" на посаді
лікарів-невропатологів працювали
лікарі ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Судом встановлено, що вказані лікарі -
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають дипломи
лікарів-педіатрів, їм присвоєна вища
кваліфікаційна категорія за
лікарською спеціальністю "Дитяча
неврологія" (том 2 а.с.214-218), і посадовий
оклад цим лікарям був установлений
згідно ЄТС та посвідчень лікарів вищої
категорії за 13-м тарифним розрядом.

Судом встановлено, що помилка у
найменуванні посад, які обіймали
лікарі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 була
самостійно виправлена позивачем у 2012
році, що не заперечувалося
відповідачем, та з 2012 року у
тарифікаційному списку та штатному
розкладі замість посад
"лікар-невропатолог" було правильно
вказано "дитячій лікар-невролог".

На підтвердження того, що в
найменуванні посад, які обіймали
лікарі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 була технічна
помилка саме у штатних розписах
установи позивач на вимогу суду надав
посадові інструкції лікарів дитячих
неврологів ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що
затверджені 10.09.2009 року (том 3 а.с.9-14).

Відповідно до п.2.4.1.5 Умов оплати праці
№ 308/519 (підвищення посадових окладів за
наявність кваліфікаційної категорії),
на який посилається відповідач в Акті
ревізії та Вимозі від 05.08.2014 року, -
іншим медичним та фармацевтичним
працівникам посадовий оклад
установлюється з урахуванням
кваліфікаційної категорії за умови їх
роботи за тією спеціальністю, за якою
присвоєно кваліфікаційну категорію.

Тобто, визначальною умовою підвищення
посадового окладу медичного
працівника за наявність
кваліфікаційної категорії є робота
цього працівника за тією
спеціальністю, за якою присвоєно
кваліфікаційну категорію.

Як зазначено вище, судом встановлено,
що лікарі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 фактично
працювали за спеціальністю «дитяча
неврологія», що підтверджується їхніми
посадовими інструкціями, та мають вищу
кваліфікаційну категорію за тією ж
спеціальністю.

Тому суд вважає, що помилка працівника
кадрового органу під час складання
штатного розпису не є визначальною у
вирішенні питання, чи мають право
вказані лікарі на підвищення посадових
окладів за наявність кваліфікаційної
категорії, а тому суд дійшов висновку,
що позивач правильно нараховував та
сплачував лікарям ОСОБА_2 та ОСОБА_1
посадовий оклад з урахуванням
підвищення за наявність
кваліфікаційної категорії за 13-м
тарифним розрядом, відповідно до п.2.2.5
Умов оплати праці № 308/519.

За таких обставин, висновок
відповідача про необгрунтованість
встановлення вказаним лікарям
посадових окладів за 13-м тарифним
розрядом, що призвело до переплат
заробітної плати на суму 21752,21 гривень
та зайвих нарахувань на заробітну
плату в сумі 7896,05 гривень - суд вважає
безпідставним. Тому п.4 вимоги ДФІ в
Одеській області № 15-042-23-14/7729 від 05.08.2014
року є протиправним та підлягає
скасуванню.

Що стосується пункту 9 Вимоги ДФІ в
Одеській області № 15-042-23-14/7729 від 05.08.2014
року, суд встановив наступне.

Згідно п.9 Вимоги, в порушення п.3
розділу III Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 08.02.1995 року № 100,
при нарахуванні заробітної плати за
час відпустки працівникам у 2012, 2013
роках та поточному 2014 році в розрахунок
середньої заробітної плати включено
одноразову винагороду за підсумками
роботи за рік, що призвело до переплати
заробітної плати за час відпусток
загальну суму 24682,68 гривень. Як наслідок
проведено зайве нарахування та
перераховано до державних цільових
фондів суму 8959,82 гривень.

Пунктом 3 Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
Постановою КМ України від 08.02.1995року №
100, передбачено, що при обчисленні
середньої заробітної плати у всіх
випадках її збереження включаються:
основна заробітна плата; доплати і
надбавки (за надурочну роботу та роботу
в нічний час; суміщення професій і
посад; розширення зон обслуговування
або виконання підвищених обсягів робіт
робітниками-почасовиками; високі
досягнення в праці (високу професійну
майстерність); умови праці;
інтенсивність праці; керівництво
бригадою, вислугу років та інші);
виробничі премії та премії за економію
конкретних видів палива,
електроенергії і теплової енергії;
винагорода за підсумками річної роботи
та вислугу років тощо. Премії
включаються в заробіток того місяця, на
який вони припадають згідно з
розрахунковою відомістю на заробітну
плату. Премії, які виплачуються за
квартал і більш тривалий проміжок часу,
при обчисленні середньої заробітної
плати за останні два календарні місяці,
включаються в заробіток в частині, що
відповідає кількості місяців у
розрахунковому періоді. У разі коли
число робочих днів у розрахунковому
періоді відпрацьовано не повністю,
премії, винагороди та інші
заохочувальні виплати під час
обчислення середньої заробітної плати
за останні два календарні місяці
враховуються пропорційно часу,
відпрацьованому в розрахунковому
періоді. (абзац 1 пункту 3 Порядку).

Одноразова винагорода за підсумками
роботи за рік і за вислугу років
включається до середнього заробітку
шляхом додавання до заробітку кожного
місяця розрахункового періоду 1/12
винагороди, нарахованої в поточному
році за попередній календарний
рік.(абзац 2 пункту 3 Порядку).

Усі виплати включаються в розрахунок
середньої заробітної плати у тому
розмірі, в якому вони нараховані, без
виключення сум відрахування на
податки, стягнення аліментів тощо за
винятком відрахувань із заробітної
плати осіб, засуджених за вироком суду
до виправних робіт без позбавлення
волі. (абзац 3 пункту 3 Порядку).

Пунктом 4 Постанови КМ України від
08.02.1995 року № 100 «Про затвердження
Порядку обчислення середньої
заробітної плати» встановлено виплати,
які не враховуються при обчисленні
середньої заробітної плати у всіх
випадках її збереження згідно з чинним
законодавством.

При цьому слід зазначити, що
винагорода за підсумками роботи за рік
не підпадає під характеристики, які
перераховані у п.4 вищевказаного
Порядку обчислення середньої
заробітної плати, у зв'язку з чим жодних
правових підстав розширювати даний
перелік і включати річну винагороду у
перелік виплат, які не враховуються при
розрахунку середньої заробітної плати,
- немає.

Судом встановлено, що наказами
Державної установи "Український
науково-дослідний інститут медичної
реабілітації та курортології
Міністерства охрони здоров'я України"
№ 154-к від 22.12.2011 року, № 121-к від 19.12.2012
року, № 123-к від 13.12.2013 року
співробітникам вказаної установи у
зв'язку з успішним виконанням
бюджетної та позабюджетної тематики
за 2011, 2012, 2013 роки відповідно, за рахунок
економії фонду заробітної плати було
виплачено премії. Слід зазначити, що
вищевказані накази про виплату премій
були видані в тому році, за який ці
премії виплачувалися.

Тому суд погоджується з доводами
позивача, що оскільки премія за
підсумками роботи за рік нарахована в
поточному році не за попередній
календарний рік, а за поточний рік,
підстави для застосування до цієї
виплати положення абзацу 2 пункту 3
Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
Постановою КМ України від 08.02.1995 року №
100, - відсутні.

Таким чином, суд вважає обгрунтованими
доводи позивача, що річну премію слід
включати в розрахунок
середньомісячного заробітку,
використовуючи спеціальний порядок,
визначений абз.2 пункту 3 Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
якщо річну винагороду було нараховано
в наступному році за попередній
календарний рік, а якщо ця умова не
виконується (винагорода була
нарахована в поточному році за
поточний рік), то така виплата має
враховуватися при розрахунку
відпускних у загальному порядку,
визначеному абз.1 пункту 3 Порядку - у
місяці її нарахування в повній сумі.

За таких обставин, суд вважає, що
висновки відповідача про безпідставне
включення позивачем одноразової
винагороди за підсумками роботи за рік
до середнього заробітку працівників
суперечить п.3 Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженому Постановою КМ України
від 08.02.1995 року № 100. Тому, пункт 9 Вимоги
ДФІ в Одеській області № 15-042-23-14/7729 від
05.08.2014 року є протиправним та підлягає
скасуванню.

Щодо пункту 17 Вимоги ДФІ в Одеській
області № 15-042-23-14/7729 від 05.08.2014 року,
суд зазначає наступне.

Як зазначено в п.17 Вимоги, в порушення
п.1.2, п.1.3 умов договорів "Про
відшкодування витрат
Балансоутримувача на утримання
орендованого у нього нерухомого майна
та надання комунальних послуг
орендарю, укладених з орендарями", ст.1
Закону України "Про відповідальність
суб'єктів підприємницької діяльності
за несвоєчасне внесення плати за
спожиті комунальні послуги та
утримання прибудинкової території", п.
20 Порядку № 228, статті 20, 25 Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги", адміністрацією Інституту при
розрахунку відшкодування орендарями
коштів за повернення експлуатаційних
видатків, не в повному обсязі враховані
вказані видатки на утримання установи,
що призвело до недоотримання власних
надходжень на загальну суму 45351,63
гривень.

Вказаний пункт Вимоги грунтується на
висновках, викладених на стор 57 Акту
ревізії (том 2 а.с.65), згідно яких при
нарахуванні орендарям експлуатаційних
витрат Балансоутримувача (витрати на
прибирання та охорону приміщень)
адміністрацією Інституту не враховано
всіх витрат, понесених при наданні
зазначених послуг (до розрахунку
включено лише оклади прибиральниць та
охоронців, а не їхня заробітна плата).

Посилання відповідача на п.20 Порядку
складання, розгляду, затвердження та
основних вимог до виконання кошторисів
бюджетних установ, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№228 від 28.02.2002 року, суд вважає
безпідставним, оскільки вказана норма
Порядку не регулює відносини з питань
відшкодування витрат
балансоутримувачів нерухомого майна.

Посилання відповідача на ст.ст.20, 25
Закону України "Про житлово-комунальні
послуги" від 24.06.2004 року № 1875-IV, судом
також не беруться до уваги, оскільки
ст.20 вказаного Закону визначає права
споживачів житлово-комунальних послуг,
а ст. 25 - права та обов'язки управителів
нерухомого майна. При цьому, слід
зазначити, що прибирання та охорона
приміщень не є житлово-комунальними
послугами.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
відповідальність суб'єктів
підприємницької діяльності за
несвоєчасне внесення плати за спожиті
комунальні послуги та утримання
прибудинкової території", на яку
відповідач також посилається у пункті
17 Вимоги, встановлено, що суб'єкти
підприємницької діяльності, які
використовують нежилі будинки і
приміщення, належні їм на праві
власності або орендовані ними на
підставі договору, для провадження
цієї діяльності сплачують комунальні
послуги за тарифами, які у
встановленому законодавством порядку
відшкодовують повну вартість їх
надання та пропорційну частку витрат
на утримання прибудинкової території.

Однак, витрати Балансоутримувача
(позивача) на прибирання та охорону
приміщень не є ані комунальними
послугами, ані витратами на утримання
прибудинкової території.

Таким чином, жодна з вказаних норм не
стосується розрахунку розміру
відшкодування витрат
балансоутримувачів нерухомого майна.

При цьому суд зазначає, що чинним
законодавством не встановлено порядку
розрахунку витрат Балансоутримувача
на утримання орендованого у нього
нерухомого майна, тому посилання
відповідача на неправильність
розрахунків, проведених позивачем, є
безпідставними.

На підставі викладеного, суд встановив,
що висновок ДФІ в Одеській області про
недоотримання позивачем власних
надходжень на загальну суму 45351,63
гривень є необґрунтованим.

Також суд вважає обґрунтованими
посилання позивача на те, що
відшкодування витрат
балансоутримувача нерухомого майна не
є власними надходженнями бюджетних
установ, перелік яких наведено у ч.4 ст.13
Бюджетного кодексу України. Тому
посилання відповідача у судовому
засіданні на те, що Програмою ревізії,
затвердженою начальником ДФІ в
Одеській області 18.04.2014 року (том 3
а.с.203-204), зокрема пунктом 16 Програми,
було передбачено перевірку питання
відшкодування витрат
балансоутримувача на утримання
орендованого в нього нерухомого майна,
- суд вважає необґрунтованим.

Тому, згідно пунктів 5, 7 Порядку
проведення інспектування Державною
фінансовою інспекцією, її
територіальними органами,
затвердженого Постановою КМ України №
550 від 20.04.2006 року, зазначене питання не
було включене до Програми ревізії, а
тому не підлягало перевірці.

За таких обставин, пункт 17 Вимоги ДФІ в
Одеській області № 15-042-23-14/7729 від 05.08.2014
року є протиправним та підлягає
скасуванню.

Стосовно пункту 16 Вимоги ДФІ в Одеській
області № 15-042-23-14/7729 від 05.08.2014 року,
суд зазначає наступне.

Як вказано в п.16 Вимоги, в порушення
вимог "Правил визначення вартості
будівництва" (ДБН Д. 1.1-1-2000),
затверджених Наказом Держбуду України
від 27.08.2000 року №174 (із змінами та
доповненнями), встановлено
безпідставне завищення вартості
виконаних робіт на загальну суму 55323,76
гривень.

Представник позивача у судовому
засіданні фактично визнав, що
позивачем дійсно були допущені
порушення, що зазначені у пункті 17
Вимоги № 15-042-23-14/7729 від 05.08.2014 року, та
повідомив про надання до ДФІ в Одеській
області документів, що підтверджують
усунення цього порушення, однак, як
зазначив позивач, ці документи
відповідачем прийняті не були.

Судом не приймаються до уваги
посилання представника позивача щодо
надання до Державної фінансової
інспекції в Одеській області
документів на підтвердження виконання
п.16 Вимоги, оскільки дані документи
містять суперечливі відомості, а саме:

- договір на виконання поточного
ремонту № 1 між ДУ "Український
науково-дослідний інститут медичної
реабілітації та курортології
Міністерства охрони здоров'я України"
та TOB "ДВІНА" датований 26.06.2014 року, однак
довідка про вартість виконаних
будівельних робіт за червень 2014 року
(форма КБ-3) та акт приймання виконаних
будівельних робіт (форма КБ-2в) складено
на виконання Договору №1 від 07.05.2014
року;

- договір на виконання поточного
ремонту № 2 між ДУ "Український
науково-дослідний інститут медичної
реабілітації та курортології
Міністерства охрони здоров'я України"
та TOB "Карад-2005" датований 26.06.2014 року,
однак довідка про вартість виконаних
будівельних робіт за червень 2014 року
(форма КБ - 3) та акт приймання виконаних
будівельних робіт (форма КБ-2в) складено
на виконання Договору № 2 від 08.05.2014
року.

Крім того, сам по собі факт надання
позивачем до ДФІ в Одеській області
документів на усунення порушення,
вказаного в Акті ревізії (щодо
безпідставного завищення вартості
виконаних робіт на загальну суму 55323,76
гривень), свідчить про визнання
позивачем цього порушення.

За таких обставин, суд вважає, що пункт
16 Вимоги ДФІ в Одеській області №
15-042-23-14/7729 від 05.08.2014 року є законним та
обгрунтованим, а тому скасуванню не
підлягає, і в цій частині позовних
вимог Державної установи "Український
науково-дослідний інститут медичної
реабілітації та курортології
Міністерства охрони здоров'я України"
належить відмовити.

Таким чином, позов Державної установи
"Український науково-дослідний
інститут медичної реабілітації та
курортології Міністерства охрони
здоров'я України" підлягає частковому
задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 7-9, 11, 69, 71, 86, 159-163 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Державної
установи "Український
науково-дослідний інститут медичної
реабілітації та курортології
Міністерства охрони здоров'я України" -
задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати
пункти 2, 4, 9, 17 Вимоги Державної
фінансової інспекції в Одеській
області від 05 серпня 2014 року №
15-042-23-14/7729 про усунення порушень,
виявлених ревізією
фінансово-господарської діяльності
Державної установи "Український
науково-дослідний інститут медичної
реабілітації та курортології
Міністерства охрони здоров'я України".

В решті позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду
може бути подана до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції з
одночасним надісланням її копії до
суду апеляційної інстанції - протягом 10
днів з дня проголошення постанови, а у
разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС
України, - протягом 10 днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили у
разі неподання апеляційної скарги у
10-денний строк з дня отримання копії
постанови. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Повний текст постанови виготовлено 24
листопада 2014 року.

Суддя:
В.В.Андрухів