Справа № 872/9184/14
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

19 листопада 2014 рокусправа № 180/1285/14-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Мельника
В.В.

суддів: Юхименка О.В.
Нагорної Л.М.

за участю секретаря судового
засідання: Лащенко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційні скарги ОСОБА_1 на
постанову Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 15 липня
2014 року у справі №180/1285/14-а за позовом
ОСОБА_1 до про Виконавчого комітету
Марганецької міської ради поновлення
на роботі та оплату за час вимушеного
прогулу ,- ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - Позивач)
звернувся до Марганецького міського
суду Дніпропетровської області з
адміністративним позовом до
виконавчого комітету Марганецької
міської ради (далі по тексту -
Відповідач), в якому просив поновити
його на посаді радника міського голови
та стягнути середній заробіток за час
вимушеного прогулу. (а.с.1-2)

Ухвалою Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 06 травня
2014 року відкрито провадження в
адміністративній у справі
№180/1285/14-а.(а.с.38).

В обґрунтування заявлених вимог
Позивач зазначив, що з грудня 2010 року
працював на посаді радника міського
голови м. Марганця у виконавчому
комітеті Марганецької міської ради.
Розпорядженням міського голови від
24.03.2014 року, яке було підписано
виконуючим обов'язки міського голови,
секретарем Марганецької міської ради
ОСОБА_2, його було звільнено з посади
радника міського голови на підставі
його заяви від 24.03.2014 року, за п. 1 ст. 36
КЗпП України, яка була написана ним
власноруч, але під тиском. Крім того,
вважає своє звільнення незаконним ще й
з тих підстав, що розпорядження від
24.03.2014 року про його звільнення було
підписано не уповноваженою особою,
всупереч порядку, встановленому
вимогами Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні».

Постановою Марганецького міського
суду Дніпропетровської області від 15
липня 2014 року у справі №180/1285/14-а в
задоволенні заявлених позовних вимог
відмовлено. (суддя - Хомченко С.І.)
(а.с.43-47)

Позивач - ОСОБА_1, не погодившись з
вищезазначеною постановою суду першої
інстанції у даній адміністративній
справі, подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову
Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 15 липня
2014 року у справі №180/1285/14-а та
задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги Позивач зазначив, що суд не
повно з'ясував усі істотні обставини по
справі, постанова суду першої
інстанції винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
є необґрунтованою і незаконною.

Відповідач по справі, який був належним
чином сповіщений про місце, дату та час
розгляду справи, свого представника
для участі в її розгляді не направив,
про причини його неявки суд не
сповістив, з заявою про розгляд справи
за його обов'язковою участю - не
звертався.

За таких обставин, з урахуванням думки
Позивача, колегія суддів ухвалила
розглянути справу за відсутності
представника Відповідача.

Позивач, посилаючись на доводи,
викладені в апеляційній скарзі, та на
свої пояснення, надані в судовому
засіданні, повністю підтримав вимоги
своєї апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення Позивача по
справі, проаналізувавши вимоги та
підстави апеляційної скарги, вивчивши
матеріали справи в їх сукупності,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи,
перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права колегія суддів
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду вважає, що
відсутні підстави для скасування
судового рішення, а апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
24.03.2014р. Позивача було звільнено за
власноручно написаною ним заявою, на
підставі п.1 ст.36 КЗпП України - за
згодою сторін без порушень норм
трудового законодавства України.
Останній не надав достовірних доказів
зворотнього.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що 15 грудня 2010р.
розпорядженням міського голови
м.Марганця Дніпропетровської області
№ 169-к, ОСОБА_1 було прийнято на посаду
радника міського голови з 15 грудня 2010
року.

Згідно розпорядження від 24 березня 2014
року № 15-к «Про звільнення»,
підписаного виконуючим обов'язки
міського голови, секретарем міської
ради ОСОБА_2, ОСОБА_1 з 24.03.2014р. було
звільнено з посади радника міського
голови за згодою сторін, відповідно до
п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Спірні правовідносини, що виникли між
сторонами по справі врегульовано
Кодексом Законів про Працю України;
Законом України «Про місцеве
самоврядування в Україні».

Згідно ч. 2 ст. 42 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні», у
разі звільнення з посади сільського,
селищного, міського голови у зв'язку з
достроковим припиненням його
повноважень або його смерті, а також у
разі неможливості здійснення ним своїх
повноважень повноваження сільського,
селищного, міського голови здійснює
секретар відповідної сільської,
селищної, міської ради. Секретар
сільської, селищної, міської ради
тимчасово здійснює зазначені
повноваження з моменту дострокового
припинення повноважень сільського,
селищного, міського голови і до моменту
початку повноважень сільського,
селищного, міського голови, обраного на
позачергових виборах відповідно до
закону, або до дня відкриття першої
сесії відповідної сільської, селищної,
міської ради, обраної на чергових
місцевих виборах.

Судом встановлено, що 24.02.2014 року
Марганецькою міською радою було
прийняте рішення № 1600-50-1/У1 «Про
висловлення недовіри та дострокове
припинення повноважень» міського
голови міста Марганця ОСОБА_3

25.02.2014 року Марганецькою міською радою
було прийняте рішення № 1601-50-2/У1 «Про
звільнення міського голови» ОСОБА_3.

На підставі вищезазначених рішень
Марганецької міської ради, в період
часу з 24.02.2014 року по 03.04.2014 року,
секретар міської ради ОСОБА_2 виконував
обов'язки міського голови.

Як вбачається з матеріалів справи, 24
березня 2014 року Позивач власноруч
написав заяву на ім'я виконуючого
обов'язки міського голови, секретаря
міської ради ОСОБА_2, де просив
звільнити його за згодою сторін з 24.03.2014
року, про що особисто ОСОБА_1 засвідчив
в ході апеляційного розгляду справи.

Колегія суддів не приймає до уваги
доводи Позивача, відносно того, що
ОСОБА_2 був неповноважною особою і не
мав права підписувати наказ про його
звільнення, оскільки, як вбачається з
матеріалів справи, на час звільнення
ОСОБА_1, тобто на 24.03.2014р., рішення
Марганецької міської ради №1600-50-1/У1 від
24.02.2014р. та №1601-50-2У1 від 25.02.2014р. не були
змінені або скасовані, тобто вони були
чинними, і тому ОСОБА_2, на законних
підставах виконував обов'язки міського
голови.

Колегія суддів не погоджується з
твердженням Позивача стосовно того, що
він написав вищезгадану заяву під
тиском ОСОБА_2, оскільки в своїх
поясненнях, наданих в судовому
засіданні, останній не зазначив в якій
саме формі виражався тиск, що саме
говорив чи які саме дії виконував
ОСОБА_2 під час написання ОСОБА_1 заяви
про звільнення від 24.03.2014р.

Крім того, з показань ОСОБА_4,
допитаного за клопотанням Позивача в
якості свідка в ході апеляційного
розгляду справи, слідує, що 24.03.2014р. його
запросили до кабінету ОСОБА_2, де вже
знаходився ОСОБА_1, і в.о. міського
голови ОСОБА_2 запропонував останньому
написати заяву про звільнення, при
цьому в руках тримав акт про отримання
тілесного ушкодження заступником
міського голови Ткаченком. Після чого
ОСОБА_1 написав заяву про звільнення.

Колегія суддів вважає, що ні пояснення
Позивача, ні показання свідка не
доводять факту протиправної поведінки
в.о. міського голови ОСОБА_2 під час
написання заяви про звільнення ОСОБА_1

Приймаючи рішення по суті заявлених
апеляційних вимог, колегія суддів
керується положеннями пункту 1 статті 36
Кодексу Законів про працю України,
згідно яких - підставою для припинення
трудового договору може бути угода
сторін.

Колегія суддів, також, приймає до уваги
ту обставину, що законодавством не
встановлено відповідного порядку чи
строків припинення трудового договору
за згодою сторін, у зв'язку з чим вони
визначаються працівником і власником
або уповноваженим ним органом у
кожному конкретному випадку. Колегія
суддів, також, виходить з того, що в разі
домовленості між працівником і
власником підприємства, установи,
організації або уповноваженим ним
органом про припинення трудового
договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП
(угода сторін) договір припиняється в
строк, визначений сторонами.
Анулювання такої домовленості може
відбутися лише тоді, коли власник або
уповноважений ним орган і працівник
дійшли взаємної згоди.

З огляду на це працівник не може бути
звільнений за пунктом 1 статті 36 КЗпП за
згодою сторін, якщо одна зі сторін не
дає згоди на припинення трудового
договору за цим пунктом або не було
досягнуто домовленості про дату
звільнення.

Припинення трудового договору за
пунктом 1 статті 36 КЗпП застосовується
у випадку взаємної згоди сторін
трудового договору, але пропозиція
(ініціатива) про припинення трудового
договору за цією підставою може
виходити як від працівника, так і від
власника або уповноваженого ним
органу.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що Позивач по
даній адміністративній справі та
секретар міської ради ОСОБА_2, який,
на той час виконував обов'язки міського
голови, прийшли до взаємної згоди про
підстави і дату припинення трудового
договору, укладеного з ОСОБА_1, і
відповідно до цієї домовленості, на
підставі заяви останнього, було
проведено звільнення останнього без
порушень діючого трудового
законодавства України.

Крім того, колегія суддів не приймає до
уваги доводи Позивача на підтвердження
факту здійснення на нього тиску з боку
в.о. міського голови ОСОБА_2, факт
звернення 22.04.2014р. з відповідною заявою
до правоохоронних органів, оскільки
сам по собі факт звернення з заявою не
підтверджує подію скоєного
правопорушення.

Як слідує з пояснень самого Позивача,
та з матеріалів справи, ніяких
результатів розгляду по вказаній
заяві, правоохоронними органами по
теперішній час не надано.

Відмовляючи в задоволенні апеляційних
вимог, колегія суддів вважає за
необхідне звернути увагу й на те, що
позовна заява містить вимогу про
поновлення ОСОБА_1 на посаді, проте не
містить вимоги про скасування
розпорядження міського голови №15-к від
24.-3.2014р. про звільнення останнього з
займаної посади.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції під час розгляду даної
справи об'єктивно, повно, всебічно
дослідив обставини, які мають суттєве
значення для вирішення справи,
застосував до правовідносин, які
виникли між сторонами у справі, норми
права які регулюють саме ці
правовідносини, зроблені судом першої
інстанції висновки відповідають
фактичним обставинам справи та
підтверджуються належними письмовими
доказами, які зібрані та досліджені
судом у судовому засіданні під час
розгляду даної адміністративної
справи, рішення суду першої інстанції
у даній справі про відмову у
задоволенні позовних вимог прийнято
без порушення норм процесуального та
матеріального права, і тому постанову
суду першої інстанції у даній
адміністративній справі від 15 липня
2014р. необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правового обґрунтування,
покладеного в основу судового рішення,
і не можуть бути підставою для
скасування законної постанови суду, а
тому апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст.160,196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити
без задоволення.

Постанову Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 15 липня
2014р. у справі №180128514-а - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності з моменту проголошення та
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України шляхом подання касаційної
скарги протягом двадцяти днів після
набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції,
крім випадків, передбачених Кодексом
адміністративного судочинства
України, а вразі складання рішення в
повному обсязі відповідно до статті 160
зазначеного Кодексу - з дня складання
постанови в повному обсязі.

Повний текст виготовлено - 24 листопада
2014р.

Головуючий:
В.В. Мельник

Суддя:
О.В. Юхименко

Суддя:
Л.М. Нагорна