Справа № 2а-528/10
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 р.
Справа №
9104/136793/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого:
Довгополова О.М.,

суддів:
Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами у м. Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Рожнятівському районі
Івано-Франківської області на рішення
Рожнятівського районного суду
Івано-Франківської області від 28 липня
2010 року у справі за позовами ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до Управління
Пенсійного фонду України в
Рожнятівському районі
Івано-Франківської області про
нарахування та виплату недоплаченого
підвищення до пенсії як дітям війни, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2010 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8
звернулися до суду з позовами про
визнання дій відповідача
неправомірними, зобов'язання
відповідача нарахувати та виплатити
недоплачене як дітям війни підвищення
до пенсії в розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком за відповідно до ст.6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" за періоди з 09 липня 2007
року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008
року по 31 грудня 2009 року в сумі 4492,44 грн.,
ОСОБА_7 - за періоди з 09 липня 2007 року по
31 грудня 2007 року та з 01 січня 2009 року по
31 грудня 2009 року в сумі 3087, 72 грн., ОСОБА_9
- за періоди з 09 липня 2007 року по 31
грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31
грудня 2008 року в сумі 2287, 08 грн.

Рішенням Рожнятівського районного
суду Івано-Франківської області від 28
липня 2010 року позовні вимоги
задоволено частково: визнано
протиправною бездіяльність
відповідача по не нарахуванню
позивачам підвищення до пенсії
відповідно до ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни";
зобов'язано відповідача здійснити
перерахунок пенсії позивачам з
підвищенням її на 30% мінімальної пенсії
за віком відповідно до ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" з розміру, встановленого ч.1 ст. 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та Законів України «Про
Державний бюджет України» на
відповідні роки, та провести
відповідні виплати ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8
за періоди з 09 липня 2007 року по 31 грудня
2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня
2008 року, з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009
року, ОСОБА_9 - з 09 липня 2007 року по 31
грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31
грудня 2008 року, ОСОБА_7 - за період з 09
липня 2007 року по 31 грудня 2007 року з
урахуванням виплачених пенсій за цей
період. В решті позовних вимог
відмовлено.

Рішення суду оскаржив відповідач, у
скарзі, покликаючись на порушення
судом першої інстанції при винесенні
рішення норм матеріального та
процесуального права, просить
постанову скасувати та прийняти нову
постанову про відмову в задоволенні
позовних вимог.

18 лютого 2010 року Верховною Радою
України прийнято Закон України № 1691-ІV
«Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
юрисдикції справ, пов'язаних із
соціальними виплатами», який набрав
чинності 10 березня 2010 року.

Цим Законом було встановлено, що справи
щодо спорів з приводу призначення,
обчислення, перерахунку, здійснення,
надання, одержання пенсійних виплат,
соціальних виплат непрацездатним
громадянам, виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням та інших
соціальних виплат, соціальних послуг,
допомоги, захисту, пільг, речового
майна, пайків або грошової компенсації
замість адміністративних судів суди
загальної юрисдикції розглядають у
порядку цивільного судочинства, а п. 3
ч. 1 ст. 18 КАС України виключено.

Однак, Рішенням Конституційного Суду
України № 10-рп/2010 від 09.09.2010 року у
справі щодо підвідомчості справ,
пов'язаних із соціальними виплатами,
норми Закону № 1691-ІV від 18.02.2010 року та
ЦПК України, відповідно до яких справи,
пов'язані із соціальними виплатами, що
підлягають розгляду адміністративними
судами, було передано місцевим
загальним судам для розгляду в порядку
цивільного судочинства (пункти 1, 2
резолютивної частини зазначеного
Рішення), визнано такими, що не
відповідають Конституції України, а
отже справу слід розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.197 КАС України
колегія суддів вважає доцільним
розглядати справу в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, суд приходить до
висновку про відмову в її задоволенні,
враховуючи наступне.

Встановлено, що позивачі є дітьми
війни, що підтверджується відповідними
посвідченнями.

Відповідно до статті 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" від
18.11.2004 року № 2195 (далі - Закон № 2195) дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком,
розмір якої, у свою чергу, обчислюється
за правилами, встановленими частиною 1
статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Враховуючи, що відповідно до
законодавства держава взяла на себе
обов'язок щодо виплати позивачам 30%
підвищення до пенсії та поклала
виконання цього обов'язку на
центральний орган виконавчої влади -
Пенсійний фонд України, який діє через
свої місцеві органи, що входять в його
систему, але вони не вчинили необхідних
дій для нарахування цих коштів та їх
виплати, суд першої інстанції вірно
зазначив про те, що вони не виконали
своїх повноважень без поважних причин.

Наявність у позивачів права на
отримання підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
є визначальною для вирішення даного
спору, крім того це право гарантується
Конституцією України (стаття 46
Конституції України).

Відсутність бюджетного фінансування,
на яку вказує відповідач, не може бути
підставою невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього обов'язків. В свою
чергу реалізація особою права на
отримання соціальних виплат не може
бути поставлена у залежність від
наявності відповідних бюджетних
асигнувань.

Частиною 2 статті 152 Конституції
України встановлено, що закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Оскільки Рішенням Конституційного
Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007
визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними) положення пункту 12
статті 71 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік», яким
зупинено на 2007 рік дію статті 6 Закону №
2195, з урахуванням статті 111 цього
Закону, з 09.07.2007 року дію статті 6 Закону
№ 2195 відновлено. Таким чином, позовні
вимоги за 2007 рік підлягають
задоволенню з 09 липня по 31 грудня.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду
України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008
визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними) положення
підпункту 2 пункту 41 розділу II Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28.12.2007
року, яким внесено зміни до статті 6
Закону № 2195, а тому з 22.05.2008 року дію
статті 6 Закону № 2195 відновлено. Таким
чином, позовні вимоги за 2008 рік
підлягають задоволенню з 22 травня по 31
грудня.

Статтею 71 Закону України від 26 грудня
2008 року № 835-VI «Про державний бюджет
України на 2009 рік» Кабінету Міністрів
України було надано право у 2009 році
встановлювати розміри соціальних
виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.

Названа норма передбачає встановлення
в абсолютних сумах розмірів лише тих
виплат, вихідним критерієм розрахунку
яких є розмір мінімальної заробітної
плати. Відповідно її дія не поширюється
на спірні відносини, оскільки розмір
зазначених соціальних виплат згідно із
Законом про соціальний захист дітей
війни залежить від розміру мінімальної
пенсії за віком, а не від розміру
мінімальної заробітної плати.

Отже, нарахування та виплата у 2009 році
дітям війни підвищення до пенсії
повинні були здійснюватися в розмірі,
встановленому відповідно до статті 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни».

Позовна вимога про зобов'язання
відповідача нарахувати та виплатити
конкретні суми спірних виплат
задоволенню не підлягає, оскільки
відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
позивачі мають право на отримання
підвищення до пенсії у розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком,
а тому захист такого порушеного права
полягає у зобов'язанні відповідача
вчинити кореспондуючі цьому праву дії.

Постанова в частині відмови в позові не
оскаржена, тому відповідно до ч.1 ст. 195
КАС України в апеляційному порядку не
розглядається.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції прийняте з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
що має наслідком залишення його без
змін.

Керуючись статями 195, 197 ч. 1 п. 1, ст.ст. 198,
200, 205 ч. 1, ст.ст. 206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Рожнятівському районі
Івано-Франківської області залишити
без задоволення, рішення
Рожнятівського районного суду
Івано-Франківської області від 28 липня
2010 року у справі № 2-528/10 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили.

Головуючий:
О.М. Довгополов

Судді:
Л.Я. Гудим

В.В. Святецький