Справа № 826/12814/14
Суддя: Дегтярьова О.В.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 грудня 2014 року 08 год. 30 хв.
№ 826/12814/14

Окружний адміністративний суд
міста Києва у складі колегії суддів:
Головуючого - судді: Дегтярьової О.В.,
суддів: Добрівської Н.А., Катющенка В.П.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справуза
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «УКРПЕРИКЛАЗ»до 1.
Головного управління Міндоходів у
місті Києві, 2. Державної фіскальної
служби Українипро визнання
протиправними дій щодо винесення та
надсилання рішення від 15 липня 2014 року
№ 6366/10/26-15-25-01-08, визнання протиправним і
скасування рішення від 19 серпня 2014 року
№ 1913/6/99-99-10-01-07-15, - В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м.
Києва звернулось Товариство з
обмеженою відповідальністю
«УКРПЕРИКЛАЗ» (далі - позивач, ТОВ
«УКРПЕРИКЛАЗ») з позовом до Головного
управління Міндоходів у місті Києві та
Державної фіскальної служби України з
наступними позовними вимогами: 1)
визнати протиправними дії Головного
управління Міндоходів у м. Києві по
винесенню рішення від 15 липня 2014 року №
6366/10/26-15-25-01-08 після закінчення строку
прийняття та надсилання такого рішення
за скаргою платника податків; 2) визнати
протиправними і скасувати рішення про
результати розгляду скарги Державної
фіскальної служби України від 19 серпня
2014 року № 1913/6/99-99-10-01-07-15.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що скарга до ГУ
Міндоходів у м. Києві на вимогу ДПІ у
Святошинському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від
03.06.2014р. № Ю-527 подана позивачем 16.06.2014р.,
отже 30-денний строк передбачений ч. 4 ст.
25 Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
протягом якого орган доходів і зборів
зобов'язаний прийняти рішення та
надіслати його позивачу почав свій
перебіг 17.06.2014р. та закінчився 16.07.2014р.
При цьому, лист за результатами
розгляду скарги позивача на адресу
позивача надісланий 17.07.2014р., тобто на 31
календарний день, відтак скарга
позивача вважається задоволеною, у
зв'язку з чим дії ГУ Міндоходів у м.
Києві по винесенню рішення від 15 липня
2014 року № 6366/10/26-15-25-01-08 є протиправними
та, як наслідок, рішення про результати
розгляду скарги Державної фіскальної
служби України від 19 серпня 2014 року №
1913/6/99-99-10-01-07-15 є протиправним та
підлягає скасуванню.

Представник відповідачів проти позову
заперечував, надавши до суду письмові
заперечення від 29.10.2014р. № 7160. В
обґрунтування своїх заперечень
посилається на те, що відповідачі
розглянули скарги позивача з
дотриманням вимог чинного
законодавства.

У призначеному судовому засіданні 29
жовтня 2014 року у даній справі
представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги в повному
обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у призначених
судових засіданнях заперечував проти
позовних вимог та просив відмовити в їх
задоволенні.

19 листопада 2014 року в судовому
засіданні судом було ухвалено перейти
до письмового провадження.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини справи, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, колегія суддів дійшла висновку,
що позовні вимоги не підлягають
задоволенню з огляду на таке.

10.06.2014р. позивач отримав від ДПІ у
Святошинському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві вимогу про сплату боргу
(недоїмки) від 03.06.2014р. № Ю-527.

Не погоджуючись з вказаною вимогою,
16.06.2014р. ТОВ «УКРПЕРИКЛАЗ» в порядку ч. 4
ст. 25 Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
звернулось до ГУ Міндоходів у м. Києві
зі скаргою на таку вимогу.

21.07.2014р. за результатами розгляду
вказаної скарги позивач отримав
рішення ГУ Міндоходів у м. Києві від
15.07.2014р. № 6366/10/26-15-25-01-08, яке відправлене
17.07.2014р., тобто на 31 календарний день, з
огляду на що позивач вважає
протиправними дії Головного
управління Міндоходів у м. Києві по
винесенню рішення від 15 липня 2014 року №
6366/10/26-15-25-01-08 після закінчення строку
прийняття та надсилання такого рішення
за скаргою платника податків та, як
наслідок, рішення про результати
розгляду скарги Державної фіскальної
служби України від 19 серпня 2014 року №
1913/6/99-99-10-01-07-15 є протиправним та
підлягає скасуванню.

Таким чином, позивач за висновком
колегії суддів оскаржує саме рішення
ГУ Міндоходів у м. Києві від 15 липня 2014
року № 6366/10/26-15-25-01-08 та, відповідно,
рішення Державної фіскальної служби
України від 19 серпня 2014 року №
1913/6/99-99-10-01-07-15 про результати розгляду
скарги.

Водночас, статтею 56 Податкового
кодексу України врегульовано порядок
оскарження рішень контролюючих
органів.

Згідно з абзацом третім пункту 56.18
статті 56 Податкового кодексу України
процедура адміністративного
оскарження вважається досудовим
порядком вирішення спору.

Отже, оспорювані рішення ГУ Міндоходів
у м. Києві та Державної фіскальної
служби України прийнято за
результатами вирішення податкового
спору в доюрисдикційній процедурі.

Пунктом 1 частини другої статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України встановлено, що юрисдикція
адміністративних суді поширюється на
публічно-правові спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Таким чином, визначення юрисдикції
адміністративних судів здійснюється з
урахуванням характеру спору, предмета
та суб'єктивного складу спірних
правовідносин. Колегія суддів звертає
увагу на те, що наведена норма підлягає
застосуванню у системному зв'язку зі
статтею 2 КАС, за змістом якої завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-владних повноважень, порушень
з боку органів державної влади, органів
місцевого самоврядування їх посадових
і службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, у тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Отже, оскарженню підлягають лише ті
правові акти індивідуальної дії, які є
рішеннями відповідних суб'єктів
владних повноважень. Зі змісту пункту 1
частини другої статті 17 випливає, що
рішення суб'єкта владних повноважень,
сформовані в правових актах
індивідуальної дії, можуть бути
оскаржені в адміністративних судах
тільки в тому випадку, коли в цих
правових актах індивідуальної дії
зафіксовані рішення, що стосуються
прав свобод та інтересів фізичних осіб,
прав та інтересів юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин, як це
передбачено у статті 2 КАС.

Таким чином, властивостями
оскаржуваності наділені лише ті
правові акти, які створюють реальні
правові наслідки для цієї особи,
впливають на стан її суб'єктивних прав
і обов'язків.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
оскаржувані рішення ГУ Міндоходів у м.
Києві від 15 липня 2014 року № 6366/10/26-15-25-01-08
та Державної фіскальної служби України
від 19 серпня 2014 року № 1913/6/99-99-10-01-07-15,
прийняті за результатами вирішення
податкового спору в доюрисдикційній
процедурі, не є актом реалізації
контролюючим органом повноважень у
сфері управлінської діяльності та не
має самостійного юридичного значення,
оскільки не містить обов'язкового для
суб'єкта господарювання припису. Такі
рішення самі по собі не породжують у
платника будь-якого додаткового
обов'язку та не перешкоджають
реалізації його права, зокрема, щодо
оскарження до суду самої вимоги ДПІ у
Святошинському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від
03.06.2014р. № Ю-527. Аналогічна правова
позиція викладена, зокрема, в ухвалах
Вищого адміністративного суду України
від 02.10.2013р.у справі № К-33863/10, від
16.07.2014р. у справі № К/800/31338/13.

Крім того, колегія суддів звертає увагу
позивача, що за вказаних обставин, в
силу вимог ч. 4 ст. 25 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», скарга ТОВ
«УКРПЕРИКЛАЗ» вважається повністю
задоволеною на користь платника
єдиного внеску.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Позивач достатніх беззаперечних
доказів в обґрунтування обставин, на
яких ґрунтуються його позовні вимоги,
суду не надав.

Натомість відповідач довів суду
відсутність протиправних дій зі свого
боку.

За таких обставин позовні вимоги
визнаються судом необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 2, ст. 9, ст. ст. 69 - 71, ст. 94,
ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 186, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю «УКРПЕРИКЛАЗ»
відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена за
правилами, встановленими в ст.ст. 185 - 187
Кодексу адміністративного судочинства
України відповідно.

Головуючий суддя О.В.
ДегтярьоваСудді:
Н.А. Добрівська

В.П.
Катющенко