Справа № 743/1520/14-а
Суддя: Сташків В. Б.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 743/1520/14-а
Провадження №2-а/743/46/14
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

04 грудня 2014 року суддя
Ріпкинського районного суду
Чернігівської області Сташків В.Б.,
розглянувши адміністративний позов
ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Ріпкинської районної державної
адміністрації Чернігівської області
про визнання незаконних дій
відповідача та зобов'язання здійснити
стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

18 листопада 2014 р. ОСОБА_1 звернулась до
суду з адміністративним позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Ріпкинської
районної державної адміністрації
Чернігівської області, що
підтверджується поштовим штемпелем на
рекомендованому повідомленні про
вручення поштового відправлення, в
якому зазначає, що оскільки вона
постійно проживає на території зони
посиленого радіоекологічного
контролю, їй повинна виплачуватись
щомісячна грошова допомога у зв'язку з
обмеженим споживанням продуктів
харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства,
передбачена ст. 37 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" в розмірі 30
% мінімальної заробітної плати.
Посилаючись на те, що розмір допомоги
яка проводиться на даний час, не
відповідає розміру передбаченому
даним Законом, просила суд:

- визнати неправомірними дії
відповідача щодо невиплати їй
щомісячної грошової допомоги у зв'язку
з обмеженням споживання продуктів
харчування, передбаченої ч. 1 ст. 37
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" у
розмірі 30 % мінімальної заробітної
плати;

- зобов’язати відповідача провести
донарахування та виплату їй щомісячної
грошової допомоги у зв'язку з
обмеженням споживання продуктів
харчування за період з 22.10.2013 р. довічно
у розмірі 30 % мінімальної заробітної
плати на момент виплати.

Позивачка з посиланням на п. 18 ст. 4
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про державне мито» вказувала, що вона
звільнена від сплати судового збору.

Ухвалами судді Ріпкинського районного
суду Чернігівської області Сташківа
В.Б. від 20 листопада 2014 року (справа №
743/1520/14-а):

- адміністративний позов ОСОБА_1 в
частині вимог за період з 22.10.2013 року по
17.05.2014 року включно було залишено без
розгляду;

- адміністративний позов ОСОБА_1 в іншій
частині, тобто з 18.05.2014 р. довічно було
залишено без руху, у зв’язку з тим, що
позивачка не сплатила судовий збір в
розмірі 73 грн. 08 коп. та надано останній
строк для сплати судового збору - п’ять
днів з дня отримання копії ухвали.

Копія ухвали судді Ріпкинського
районного суду Чернігівської області
Сташківа В.Б. від 20 листопада 2014 року
про залишення адміністративного
позову без руху була отримана особисто
ОСОБА_1 25 листопада 2014 р., що
підтверджується поштовим штемпелем на
рекомендованому повідомленні про
вручення поштового відправлення.

29 листопада 2014 р. ОСОБА_1 направила до
суду по пошті заяву в якій повідомила
суд про те, що вона як потерпіла від
чорнобильської катастрофи, в силу п. 18
ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про державне мито», звільнена
від сплати судового збору.

Вирішуючи питання про відкриття
провадження по справі, приходжу до
наступного висновку.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 108 КАС України позовна
заява повертається позивачеві, якщо
позивач не усунув недоліки позовної
заяви, яку залишено без руху.

Щодо посилання позивачки на те, що вона
як потерпіла від чорнобильської
катастрофи, в силу п. 18 ст. 4 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
державне мито», звільнена від сплати
судового збору, мною враховується
наступне.

Європейський суд з прав людини у
справах “Толстой та Милославський
проти Сполученого Королівства” (Tolstoy and
Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року,
"Ейрі проти Ірландії" (Airey v. Ireland) від 28
жовтня 1998 року та “Кройц проти Польщі”
(Kreuz v. Poland) від 19 червня 2001 року зазначив,
що вимога сплати зборів судами у
зв'язку з поданням позовів, які вони
мають розглянути, не може вважатися
обмеженням права доступу до суду, яке є
саме по собі таким, що суперечить
пункту 1 статті 6 Конвенції про захист
прав людини та основоположних свобод.

З 1 листопада 2011 року набрав чинності
Закон України N 3674-VI від 08.07.2011 р. «Про
судовий збір», який визначає правові
засади справляння судового збору,
платників, об'єкти та розміри ставок
судового збору, порядок сплати,
звільнення від сплати та повернення
судового збору.

Частиною 1 ст.3 Закону України "Про
судовий збір" встановлено, що судовий
збір справляється за подання до суду
позовної заяви та іншої заяви,
передбаченої процесуальним
законодавством. Частиною другою тієї ж
статті визначено випадки, коли судовий
збір не справляється, а ст.5 Закону
України "Про судовий збір" встановлює
перелік категорій осіб, які
звільняються від сплати судового
збору.

Також вказаним Законом у Декреті
Кабінету Міністрів України від 21 січня
1993 року № 7-93 "Про державне мито"
виключено пункт 1 статті 2, який
передбачав справляння державного мита
із позовних заяв, що подаються до суду і
пункт 1 статті 3, який передбачав
розміри ставок державного мита із заяв
та скарг, що подаються до суду.

Виходячи з правового аналізу даних
нормативних актів, можна стверджувати,
що за подання до суду позовної заяви,
передбаченої процесуальним
законодавством з 1 листопада 2011 р.
справляється саме судовий збір, а не
державне мито, і, що п. 18 ч. 4 Декрету
Кабінету Міністрів України від 21 січня
1993 року № 7-93 "Про державне мито"
звільняє громадян, віднесених до
категорії 4 потерпілих внаслідок
Чорнобильської катастрофи від сплати
саме державного мита.

Враховуючи те, що п. 18 ч. 4 Декрету
Кабінету Міністрів України від 21 січня
1993 року № 7-93 "Про державне мито" не
поширюється на спірні відносини, те, що
п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий
збір" звільняє від сплати судового
збору позивачів - громадян, віднесених
до 1 та 2 категорій постраждалих
внаслідок Чорнобильської катастрофи, а
в даному випадку ОСОБА_1 віднесена до 4
категорії постраждалих, то відсутні
правові підстави для звільнення її від
сплати від судового збору.

Враховуючи те, що строк для сплати
судового збору в розмірі 73 грн. 08 коп.
закінчувався 1 грудня 2014 р., а позивачка
в цей строк не усунула недоліки
позовної заяви, яку залишено без руху,
знаходжу, що адміністративний позов
ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Ріпкинської районної державної
адміністрації Чернігівської області в
частині визнання незаконних дій
відповідача та зобов’язання останніх
провести донарахування та виплату їй
щомісячної грошової допомоги у зв'язку
з обмеженням споживання продуктів
харчування за період з 18.05.2014 р. і
довічно у розмірі 30 % мінімальної
заробітної плати на момент виплати
підлягають поверненню позивачці, на
підставі п. 1 ч. 3 ст. 108 КАС України.

Керуючись ст.ст. 107, 108 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення Ріпкинської
районної державної адміністрації
Чернігівської області в частині
визнання незаконних дій відповідача та
зобов’язання останніх провести
донарахування та виплату їй щомісячної
грошової допомоги у зв'язку з
обмеженням споживання продуктів
харчування за період з 18.05.2014 р. і
довічно. у розмірі 30 % мінімальної
заробітної плати на момент виплати –
повернути позивачці, на підставі п. 1 ч. 3
ст. 108 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного адміністративного суду
через Ріпкинський районний суд
Чернігівської області шляхом подання
апеляційної скарги на неї протягом
п’яти днів з дня отримання її копії.

Суддя

В.Б.Сташків