Справа № 826/14868/14
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2014-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Суддя Окружний адміністративний суд
міста Києва Гарник К.Ю., розглянувши в
порядку письмового провадження
адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фірма "Астарта-Київ"
до Міжрегіонального головного
управління Міндоходів - Центральний
офіс з обслуговування великих
платників про визнання протиправними
та скасування податкових рішень
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Астарта -
Київ» (далі по тексту - позивач, ТОВ
«Фірма «Астарта - Київ») звернулось до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з адміністративним позовом
до Міжрегіонального головного
управління Міндоходів - Центральний
офіс з обслуговування великих
платників (далі по тексту - відповідач,
Центральний офіс з обслуговування
великих платників), в якому просить суд
визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Позивач не погоджується з висновками
Акта перевірки та прийнятим на його
підставі податковим повідомленням -
рішенням, вважаючи його протиправним,
необґрунтованими та таким, що не
відповідає вимогам чинного
податкового законодавства. Позовні
вимоги мотивує тим, що відповідач
помилково дійшов висновку про надання
позивачем поворотної фінансової
допомоги контрагентам - позичальникам
за рахунок коштів, які надійшли на
підставі договору позики, укладеного з
«Албакон Венчурс Лімітед», а тому
відсотки, сплачені позивачем названому
суб'єкту господарювання, не підлягають
включенню до складу валових витрат.
Крім того, ТОВ «Фірма «Астарта - Київ»
наполягає на порушенні відповідачем
вимог пункту 86.9 статті 86 Податкового
кодексу України, оскільки перевірка
була проведена з обставин, визначених
підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78
цього Кодексу, а тому податкове
повідомлення - рішення може бути
прийняте контролюючим органом
протягом 10 робочих днів з дня,
наступного за днем отримання цим
контролюючим органом відповідного
судового рішення (обвинувальний вирок,
ухвала про закриття кримінального
провадження за нереабілітуючими
підставами), що набрало законної сили.

Відповідач проти позову заперечував та
просив у його задоволенні відмовити.
Зауважив, що висновки Акта перевірки
являються правомірними, а зауваження
позивача щодо відсутності права
видавати оскаржуване рішення є
помилковими, оскільки кримінальне
провадження, в рамках якого було
призначено перевірку позивача,
порушено стосовно контрагента -
постачальника ТОВ «Глобинський
переробний завод».

Суд, керуючись приписами частини 6
статті 128 Кодексу адміністративного
судочинства України, надавши
можливість присутнім учасникам
судового розгляду у повній мірі
реалізувати свої процесуальні права,
та враховуючи відсутність потреби
заслухати свідка чи експерта, завершив
розгляд справи в порядку письмового
провадження.

Після розгляду адміністративного
позову та доданих до нього матеріалів,
всебічного і повного встановлення всіх
фактичних обставин, на яких
ґрунтується позов, об'єктивної оцінки
доказів, що мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд зазначає наступне.

На підставі направлень від 28 квітня 2014
року № 326, №327, від 18 червня 2014 року №445,
виданих Центральним офісом з
обслуговування великих платників,
наказу від 24 квітня 2014 року №433,
згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1
статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1
статті 75, підпункту 78.1.11 пункту 78.1
статті 78, пункту 82.2 статті 82
Податкового кодексу України, постанови
начальника оперативного управління
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центральний офіс з
обслуговування великих платників
підполковника податкової міліції
Пархоменка Ю.М. про призначення виїзної
документальної позапланової перевірки
ТОВ «Фірма «Астарта - Київ» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01 жовтня 2012 року по 31 грудня 2013
року з врахуванням вимог службової
записки Оперативного управління
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центральний офіс з
обслуговування великих платників від 08
липня 2014 року №1051/7/28-10-07 у період з 28
квітня 2014 року по 04 липня 2014 року (із
зупиненням на період з 30 квітня 2014 року
по 17 червня 2014 року) працівниками
відповідача була проведена
документальна позапланова виїзна
перевірка ТОВ «Фірма «Астарта - Київ» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01 жовтня 2012
року по 31 грудня 2013 року, валютного та
іншого законодавства за період з 01
жовтня 2012 року по 31 грудня 2013 року в
частині взаємовідносин з ТОВ
«Глобинський переробний завод» (код за
).

За результатами зазначеної перевірки
складено акт від 11 липня 2014 року №
30/28-10-40-20/19371986 (далі по тексту - Акт
перевірки), в якому працівниками
податкового органу, зокрема,
встановлено порушення позивачем вимог
підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14,
пункту 138.1, підпункту 138.10.5 пункту 138.10
статті 138, пункту 141.1 статті 141
Податкового кодексу України, що
призвело до завищення від'ємного
значення об'єкта оподаткування всього
на суму 97941,00 грн., в тому числі за 4
квартал 2013 року на суму 97941,00 грн.

Виявлення зазначеного порушення стало
підставою для винесення відповідачем
29 липня 2014 року податкового
повідомлення - рішення №, яким
зменшено суму від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток в розмірі 97941,00 грн.

Не погоджуючись з виявленим порушенням
та зменшенням від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток, ТОВ «Фірма «Астарта - Київ»
оскаржило податкове повідомлення -
рішення в адміністративному порядку до
Державної фіскальної служби України.

За результатами розгляду зазначеної
скарги листом від 18 вересня 2014 року
№3585/6/99-99-10-01-15 податкове повідомлення -
рішення залишено без змін, а скарга -
без задоволення.

Не погоджуючись з правомірністю
висновків податкового органу,
викладених в акті перевірки, які стали
підставою для зменшенням від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, ТОВ «Фірма
«Астарта - Київ» звернулось з
відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку позовним
вимогам, суд приходить до наступного.

Основним нормативно-правовим актом, що
врегульовує спірні правовідносини є
Податковий кодекс України від 02.12.2010р.
№2755-VI з наступними змінами та
доповненнями у редакції на час
виникнення спірних правовідносин (далі
по тексту - ПК України).

В розумінні підпункту 14.1.27 пункту 14.1.
статті 14 ПК України витрати - це сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Одночасно згідно підпункту 14.1.36
названої статті господарська
діяльність - діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Згідно підпункту 14.1.267 пункту 14.1 статті
14 ПК України позика - грошові кошти, що
надаються резидентами, які є
фінансовими установами, або
нерезидентами, крім нерезидентів, які
мають офшорний статус, позичальнику на
визначений строк із зобов'язанням їх
повернення та сплатою процентів за
користування сумою позики.

Відповідно до пункту 138.1. статті 138 ПК
України витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті:

- інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу;

- крім витрат, визначених у пунктах
138.3 цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Згідно положень підпункту 138.10.5 пункту
138.10 статті 138 ПК України до складу інших
витрат підприємства включаються,
зокрема, фінансові витрати, до яких
належать витрати на нарахування
процентів (за користування кредитами
та позиками, за випущеними облігаціями
та фінансовою орендою) та інші витрати
підприємства в межах норм,
встановлених цим Кодексом, пов'язані із
запозиченнями (крім фінансових витрат,
які включені до собівартості
кваліфікаційних активів відповідно до
положень (стандартів) бухгалтерського
обліку).

Крім того, відповідно до пункту 141.1
статті 141 ПК України до складу витрат
включаються будь-які витрати, пов'язані
з нарахуванням процентів за борговими
зобов'язаннями (в тому числі за
будь-якими кредитами, позиками,
депозитами, крім фінансових витрат,
включених до собівартості
кваліфікаційних активів відповідно до
положень (стандартів) бухгалтерського
обліку) протягом звітного періоду, якщо
такі нарахування здійснюються у
зв'язку з провадженням господарської
діяльності платника податку.

Аналіз наведених положень Податкового
кодексу України дає підстави для
висновку, що витрати, пов'язані з
нарахуванням процентів за борговими
зобов'язаннями, дозволяється
відносити до складу валових, якщо
позику отримано у встановленому
порядку, а нарахування відсотків
здійснюється у зв'язку з провадженням
господарської діяльності платника
податку.

Крім того, суд звертає увагу, що
господарюючий суб'єкт, який за своїми
ознаками є підприємством, як зазначено
в статті 62 Господарського кодексу
України, самостійно здійснює будь-які
види господарської діяльності, якщо
вони не заборонені законодавством
України і відповідають цілям,
передбаченим статутом підприємства.

Згідно зі статтею 42 названого Кодексу
підприємництво - це самостійна,
ініціативна, систематична, на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

Чинне законодавство України гарантує
суб'єктам господарювання вільне
здійснення господарської діяльності
на власний ризик та надає можливість
самостійно визначати вартість
продукції що передбачається до
продажу.

При цьому, законодавчо закріплена
заборона втручання державних органів в
господарську діяльність підприємств,
крім випадків, передбачених
законодавчими актами.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що недосягнення мети як то
отримання прибутку не може вважатися
порушенням вимог чинного
законодавства за умови доведення
економічної доцільності вчинених дій.

Як вбачається із матеріалів справи, 30
вересня 2013 року між позивачем та
«Альбакон Венчурс Лімітед» було
укладено договір позики №LA1,
відповідно до умов якого ліміт
кредитної лінії визначено у розмірі
9533350 дол. США, відсоткова ставка за
користування кредитними коштами - 9,4%
річних, мета використання коштів - для
поповнення обігових коштів.

Згідно банківських виписок банку
Полтавська обласна дирекція ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», у період з 18
листопада 2013 року по 05 грудня 2013 року
позивачем отримано грошові кошти в
сумі 9533350 дол. США.

Одночасно, податковим органом
встановлено, що у період з 18 листопада
2013 року по 05 грудня 2013 року ТОВ «Фірма
«Астарта - Київ» здійснило
перерахування грошових коштів третім
особам - позивальникам згідно
укладених договорів про надання
поворотної фінансової допомоги.

З огляду на викладене, контролюючий
орган дійшов висновку, що джерелом
надання відповідних сум поворотної
фінансової допомоги були кошти,
отримані на підставі договору позики,
що свідчить про їх використання не у
зв'язку з провадженням господарської
діяльності платника податку.

На спростування наведеного висновку,
платником податків надано банківські
виписки з розподільного рахунку за 18, 20,
21, 22, 25, 26, 27 листопада 2013 року, за 02, 03 та 05
грудня 2013 року, з поточного валютного
рахунку за 18, 19, 20, 21, 22, 25, 26, 27, 29
листопада 2013 року, за 02, 03 та 05 грудня 2013
року, а також банківські виписки за 18, 19,
20, 21, 22, 25, 26, 27, 28, 29 листопада 2013 року, за
02, 03, 04 та 05 грудня 2013 року по особовому
рахунку №8919.

Зі змісту зазначених документів
вбачається, що 50% кредитних коштів, які
надходили позивачу в іноземній валюті -
доларах США на виконання постав
Національного Банку України від 14
травня 2013 року №163 «Про зміну строків
розрахунків за операціями з експорту
та імпорту товарів і запровадження
обов'язкового продажу надходжень в
іноземній валюті» та №164 «Про
встановлення розміру обов'язкового
продажу надходжень в іноземній
валюті», а також від 14 листопада 2013 року
№453 «Про зміну строків розрахунків за
операціями з експорту та імпорту
товарів і запровадження обов'язкового
продажу надходжень в іноземній валюті»
та від 15 листопада 2013 року №457 «Про
встановлення розміру обов'язкового
продажу надходжень в іноземній валюті»
були попередньо зараховувані на
окремий аналітичний рахунок
балансового рахунку 2603 «Розподільчі
рахунки суб'єктів господарювання» та
реалізовані.

За результатами такої реалізації,
грошові кошти у національній валюті 18,
20, 21, 25, 27 листопада 2013 року та 03 і 05
грудня 2013 року були зараховані на
рахунок позивача.

У той же час, поворотна фінансова
допомога надана позивачем третім особа
19, 22, 25, 26, 27, 28 листопада 2013 року та 02, 03 і
05 грудня 2013 року.

За результатами співставлення дат
надходження кредитних коштів позивачу,
залишку на рахунку останнього та дат
надання поворотної фінансової
допомоги третім особам, суд приходить
до висновку, що джерелами для
перерахування сум фінансової допомоги
19, 22, 26, 28, 29 листопад 2013 року та 02, 04
грудня 2013 року були кошти з інших
джерел надходження. 18, 20, 21 листопада 2013
року - дні надходження кредитних коштів
на рахунок позивача, поворотна
фінансова допомога не надавалась, а
кошти були використані на інші цілі,
пов'язані із господарською діяльністю
товариства. 25, 27 листопада 2013 року, 03, 05
грудня 2013 року - дні, коли на рахунок
позивача надходили кредитні кошти, та
останнім надавались поворотні
фінансові допомоги третім особам,
відповідно до банківських виписок на
рахунок позивача надходили й інші
кошти, отримані товариством внаслідок
проведення господарської діяльності, а
тому встановити, які саме кошти були
перераховані для надання поворотної
фінансової допомоги не уявляється за
можливе.

Враховуючи вище викладене, суд
приходить до висновку, що позиція
податкового органу ґрунтується на
припущеннях виходячи з логічного
аналізу подій, обмежених часовими
рамками за відсутності достовірних
доказів на підтвердження її
правильності.

За таких обставин, суд приходить до
висновку щодо правомірності
віднесення позивачем до складу валових
витрат відсотків, сплачених за
користування позикою, отриманої на
підставі договору №LA1 від 30 вересня 2013
року та не доведення відповідачем
факту використання платником податків
коштів, отриманих на підставі
зазначеного договору, для надання
поворотної фінансової допомоги
контрагентам - позичальникам згідно
укладених договорів про надання
поворотної фінансової допомоги.

Такі висновки суду узгоджуються з
позицією Вищого адміністративного
суду України, викладеною в ухвалах від
29 вересня 2014 року №К/800/24000/14, від 08 липня
2014 року №К/800/22755/14, від 16 червня 2014 року
№ К/800/22661/14, від 08 квітня 2014 року
№К/800/9549/14, від 24 березня 2014 року
№К/800/50606/13, від 12 вересня 2013 року
№К/800/30385/13, від 10 вересня 2013 року
№К/800/7437/13.

Аналізуючи доводи позивача про
порушення відповідачем вимог пункту 86.9
статті 86 Податкового кодексу України
під час винесення оскаржуваного
податкового повідомлення - рішення, суд
приходить до наступного.

Як вбачається зі змісту пункту 86.9
статті 86 ПК України у разі якщо грошове
зобов'язання розраховується
контролюючим органом за результатами
перевірки, проведеної з обставин,
визначених підпунктом 78.1.11 пункту 78.1
статті 78 цього Кодексу, щодо
кримінального провадження, у якому
розслідується кримінальне
правопорушення стосовно посадової
особи (посадових осіб) платника
податків (юридичної особи) або фізичної
особи - підприємця, що перевіряється,
предметом якого є податки та/або збори,
податкове повідомлення-рішення за
результатами такої перевірки
приймається таким контролюючим
органом протягом 10 робочих днів з дня,
наступного за днем отримання цим
контролюючим органом відповідного
судового рішення (обвинувальний вирок,
ухвала про закриття кримінального
провадження за нереабілітуючими
підставами), що набрало законної сили.

Матеріали такої перевірки разом з
висновками контролюючого органу
передаються органу, що призначив
перевірку.

Однак, як вбачається зі змісту
постанови про призначення виїзної
документальної позапланової
перевірки, необхідність її проведення
зумовлена вивченням інформації,
одержаної в установленому законом
порядку щодо осіб які скоюють
кримінальне правопорушення
передбачене частиною 3 статті 212
Кримінального кодексу України.

Відповідно до службової записки від 30
жовтня 2014 року №7834/7/09-20, саме Акт
перевірки від 11 липня 2014 року
№30/28-10-40-20/19371986 став підставою для
внесення до ЄРДР 30 липня 2014 року
інформації про порушення
кримінального провадження №0000283
щодо вчинення службовими особами ТОВ
«Астарта - Київ» кримінального
правопорушення, передбаченого
частиною 1 статті 212 Кримінального
кодексу України.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що на спірні правовідносини
не розповсюджується правова норма,
закріплена у пункті 86.9 статті 86 ПК
України.

Частиною 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
закріплено, що суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого: 1) суд вирішує
справи відповідно до Конституції та
законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України; 2) суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно із частиною 1 статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Частиною 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Доказів, які б спростовували доводи
позивача, відповідач суду не надав.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, Окружний
адміністративний суд міста Києва
вважає позовні вимоги обґрунтованими,
а позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України Якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Враховуючи вищевикладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 94, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва,-

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Астарта -
Київ» задовольнити.

2.Визнати протиправним та
скасувати податкове повідомлення -
рішення Міжрегіонального головного
управління Міндоходів - Центральний
офіс з обслуговування великих
платників від 29 липня 2014 року № .

3. Присудити з Державного бюджету
України на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Фірма
«Астарта - Київ» (04070, м. Київ, вул.
Почайнинська, 38/44, )
понесені ним витрати по сплаті
судового збору у розмірі 268 (двісті
шістдесят вісім) грн. 96 коп.

Постанова набирає законної сили в
строки та порядку, встановленому
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
К.Ю. Гарник