Справа № 9101/55991/2012
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2012-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2012 р. справа № 2а-3498/2011

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого судді:
Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А.
Добродняк І.Ю

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Дніпропетровську
апеляційні скарги ОСОБА_1, управління
Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м.
Дніпропетровська

на постанову Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2011
року у справі № 2а-3498/11 за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного
фонду України в Ленінському районі м.
Дніпропетровська

про зобов'язання вчинити певні дії , -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2011 року позивач звернувся до
суду з позовом до управління
Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м.
Дніпропетровська, в якому просив:

зобов'язати відповідача здійснити
нарахування та виплату пенсії
позивачу за період з 01.01.2006 року по
теперішній час з урахуванням
отриманих сум, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком,
встановленого ч.1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на те, що має статус "дитини
війни", тому користується всіма правами
та пільгами, передбаченими Законом
України "Про соціальний захист дітей
війни " для цієї категорії осіб, і на
підставі ст.6 зазначеного Закону має
право на щомісячну доплату до пенсії у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.
При вирішенні питання про нарахування
вказаної доплати до пенсії позивачки
відповідач керувався положеннями
нормативного акту, що на підставі
Рішення Конституційного Суду України
був визнаний неконституційним, а тому
застосуванню не підлягає.

Постановою Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 04 липня 2011
року, ухваленою в порядку скороченого
провадження, адміністративний позов
задоволено, а саме визнано незаконною
бездіяльність відповідача щодо не
призначення, не нарахування та
невиплати позивачу підвищення до
пенсії відповідно до ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни»; зобов'язано відповідача
призначити, нарахувати та виплатити
позивачу підвищення до пенсії у
розмірі 30% від мінімальної пенсії,
виходячи із розміру мінімальної пенсії
за віком, визначеного залежно від
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність
відповідно до ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»з урахуванням різниці, яка
була виплачена за період з 06.11.2010 року
по 04.07.2011 року.

Не погодившись з постановою управління
Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м.
Дніпропетровська звернулось з
апеляційною скаргою, в якій просило
скасувати постанову суду першої
інстанції та винести рішення яким
позивачу в позові відмовити повністю.

Вказана постанова суду першої
інстанції оскаржена в апеляційному
порядку позивачем якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та винести рішення яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що позивач
народився 1943 року та відповідно до абз.
1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»має
статус дитини війни що підтверджується
наявною в матеріалах справи копією
пенсійного посвідчення (а.с. 12).

Згідно статті 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"дітям
війни, пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Отже, позивач є особою, яка має право
на отримання підвищення до пенсії, у
розмірах, які визначено Законом, а
відтак має право на звернення до суду
за захистом порушеного такого права.

В той же час, право на звернення до
суду не є абсолютним і може бути
обмеженим, в тому числі і встановленням
строків для звернення до суду.

Відповідно до положень частини 2
статті 5 Кодексу адміністративного
судочинства України провадження в
адміністративних справах здійснюється
відповідно до закону, чинного на час
вчинення окремої процесуальної дії,
розгляду і вирішення справи.

30 липня 2010 року набрали чинності
зміни до Кодексу адміністративного
судочинства України. В частину другу
статті 99 КАС України внесено зміни,
відповідно до яких для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Отже, чинне законодавство,
встановленими строками, обмежує
звернення до суду за захистом прав,
свобод та інтересів. Це, насамперед,
обумовлено специфікою спорів, які
розглядаються в порядку
адміністративного судочинства, а
запровадження таких строків
обумовлене досягненням юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах. Ці строки обмежують час,
протягом якого такі правовідносини
можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду
України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року
визначено, що держава може
встановленням відповідних
процесуальних строків, обмежувати
строк звернення до суду, що не впливає
на зміст та обсяг конституційного
права на судових захист і доступ до
правосуддя.

У відповідності до ст. 100 КАС
України, в редакції яка діяла на час
розгляду справи в суді першої
інстанції, адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд за заявою особи, яка
його подала, не знайде підстав для
поновлення строку, про що
становляється ухвала.

Згідно ст.. 100 КАС України, яка діє на
час розгляду справи у суді апеляційної
інстанції, адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд на підставі позовної
заяви та доданих до неї матеріалів не
знайде підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними, про
що постановляється ухвала. Позовна
заява може бути залишена без розгляду
як на стадії вирішення питання про
відкриття провадження в
адміністративній справі без
проведення судового засідання, так і в
ході підготовчого провадження чи
судового розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи,
в адміністративному позові заявлено
вимоги про перерахунок та виплату
підвищення до пенсії за 2007- 2010 роки,
тобто, заявлено вимоги поза межами
строку, який визначено ст..99 КАС
України. В обґрунтування причини
пропуску строку позивач зазначав, що за
станом здоров'я важко слідкувати за
змінами в законодавстві, у зв'язку з чим
не мав можливості звернутися до суду у
визначені законом строки.

Колегія суддів вважає, що будь-які
об'єктивні чи суб'єктивні обставини не
позбавляли позивача можливості
звернутися до суду, у визначені законом
строки, з відповідним позовом до
відповідача, якщо позивач вважав, що
діями чи бездіяльністю відповідача
порушуються його права та законні
інтереси. Виплати підвищення до пенсії
є щомісячними, а відтак позивач знав
розмір цих виплат і в разі не згоди мав
право звернутися до суду. Право на
звернення до суду не залежить від
прийняття рішень Конституційним Судом
України.

Таким чином, з урахуванням строку
звернення до суду з позовом, який
визначено ст.. 99 КАС України, в редакції
з 30.07.2010 року, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
необхідність зобов'язання управління
Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м.
Дніпропетровська провести перерахунок
та виплатити позивачу недоотримані
суми щомісячного підвищення до пенсії,
передбаченого ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»з 06.11.2010
року по 04.07.2011 року (дата винесення
рішення судом першої інстанції).

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції в
достатньому обсязі з'ясовано обставини
справи та ухвалено рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права і підстав для
його скасування не існує.

Керуючись п. 1 ч.1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206
КАС України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги управління
Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м.
Дніпропетровська, ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
04 липня 2011 року у справі № 2а-3498/11 -без
змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
постановлення та відповідно до ч.10
ст.183-2 КАС України є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Я.В. Семененко

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
І.Ю. Добродняк