Справа № 826/14316/14
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Добрянська
Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О., Грибан І.О.,

при секретарі судового засідання
Арсенійчук М.В.,

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_2,

від відповідача Солодка Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Святошинської районної в м. Києві
державної адміністрації на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 10 жовтня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до Святошинської
районної в м. Києві державної
адміністрації, за участю третьої особи
- публічного акціонерного товариства
«Холдингова компанія «Київміськбуд»
про визнання протиправними дій та
зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Святошинської районної в м. Києві
Державної адміністрації (далі по
тексту - відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії
Святошинської районної в м. Києві
державної адміністрації щодо відмові в
прийнятті рішення про приватизацію
квартири АДРЕСА_1;

- зобов'язати Святошинську районну в м.
Києві державну адміністрацію прийняти
рішення щодо приватизації квартири
АДРЕСА_1 та видати ОСОБА_4 та членам його
сім'ї свідоцтво про право власності на
квартиру на підставі наявного ордеру.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 10
жовтня 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою у задоволенні позову
відмовити.

Перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, виходячи з
наступного.

З матеріалів справи судом встановлено,
що рішенням адміністрації
профспілкового комітету Державного
комунального будівельно-монтажного
тресту «Київміськбуд-3» № 2 від 07 лютого
1994 року ОСОБА_4 було видано ордер № 260
від 21 липня 1994 року на право зайняття
жилого приміщення в сімейному
гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1.

Вказаний ордер було затверджено
Ленінградською (нині Святошинською)
районною державною адміністрацією м.
Києва.

На підставі зазначеного ордеру позивач
разом із його сім'єю у складі: ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 зайняли житлове
приміщення за вказаною адресою, площа
якого складала 18, 5 кв. м.

28.10.2013 року позивач разом із
зареєстрованими в квартирі членами
сім'ї, звернулися до відділу
приватизації державного житлового
фонду Святошинської районної в м. Києві
державної адміністрації, подавши пакет
документів, з метою приватизації
займаної житлової площі.

У відповідь на вказане звернення
відповідач листом від 18.11.2013 р.
повідомив позивача, що розпорядженням
виконавчого органу Київської міської
ради (КМДА) від 10.12.2010 р. № 1112 будинок
АДРЕСА_1 буд був переданий до сфери
управління Святошинської районної у м.
Києві державної адміністрації в
статусі «житловий будинок», та при
передачі будинку від ПАТ ХК
«Київміськбуд» до комунальної
власності Святошинського району м.
Києва відповідно до вищевказаного
розпорядження, такий будинок
знаходився в статусі «житловий
будинок», а інформації про наявність в
будинку житлових приміщень в статусі
«сімейний гуртожиток» або
«гуртожиток» у вказаному
розпорядженні не значилось, а тому,
оскільки до Святошинської районної в м.
Києві державної адміністрації не
надходила інформація, що в період з 1994
року по 2002 рік було змінено статус
житлового приміщення позивача з
«сімейного гуртожитку» на «житловий
будинок», то відповідно позивачу було
відмовлено у приватизації займаного
ним разом із його сім'єю приміщення.

Вважаючи відмову відповідача у
прийнятті рішення про приватизацію
квартири незаконною, позивач звернувся
з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що оскаржувана відмова
відповідача є протиправною, зважаючи
на те, що при звернення до суб'єкта
владних повноважень з метою
приватизації квартири позивачем було
подано всі, передбачені законом
документи, а квартира не відноситься до
об'єктів, які не підлягають
приватизації.

Перевіряючи наведений висновок суду
першої інстанції, колегія суддів
виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно ст. 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Як вбачається з матеріалів справи,
оскаржувана відмова відповідача
мотивована тим, що ордер на квартиру, в
якій проживає позивач, видано йому у 1994
році на право зайняття жилого
приміщення в сімейному гуртожитку, а
станом на час звернення із заявою про
приватизацію до відповідача, було
змінено статус гуртожитку на житловий
будинок.

Розпорядженням Київської міської
державної адміністрації № 966 від 15.05.2002
року «Про передачу житлового фонду,
зовнішніх інженерних мереж та об'єктів
комунального призначення комунальної
власності громади міста Києва»
відповідно до рішення Київської
міської ради від 21.10.1999 р. № 75/577 «Про
передачу житлового фонду та зовнішніх
інженерних мереж і споруд комунальної
власності територіальної громади
міста Києва» та відповідно до рішення
Київської міської ради від 31.11.2000 р. №
106/1083 «Про впорядкування прийняття до
комунальної власності територіальної
громади міста Києва відомчого
житлового фонду та інженерних мереж»
було передано житловий фонд та
службове житло комунальної власності
територіальної громади міста Києва, що
належало на праві повного
господарського відання акціонерному
товариству Холдинговій компанії
«Київміськбуд», до комунальної
власності територіальних громад
Дніпровського, Святошинського,
Оболонського та Дарницького району у м.
Києві, в переліку якого є будинок, в
якому на підставі ордеру проживає
позивач, а саме: житловий будинок
АДРЕСА_1.

Таким чином, державний житловий фонд,
який знаходився у повному
господарському віданні або
оперативному управлінні ПАТ
«Холдингова компанія «Київміськбуд»,
було передано у комунальну власність
за місцем розташування будинку.

З метою зміни статусу займаного
житлового приміщення та упорядкування
або зміни ордеру, 28.02.2014 року позивач
письмово звернувся до ПАТ «Холдингова
компанія «Київміськбуд», на що отримав
відповідь (№ 01501/0/2-14 від 14.03.2014 р.), що
розпорядженням Київської міської
державної адміністрації від 06.04.1998 року
№ 713 «Про використання за цільовим
призначенням житлової площі в
будинках, які належать холдингової
компанії «Київміськбуд» (надалі
«Розпорядження № 713») було скасовано
рішення виконавчого комітету
Київської міської ради народних
депутатів від 14.12.1987 р. № 1198 «Про
реєстрацію будинку для малосімейних по
АДРЕСА_1 (надалі «Рішення № 1198») як
сімейного гуртожитку для тимчасового
забезпечення житлом малих сімей
працівників Головкиївміськбуду» в
частині будинку для малосімейних по
АДРЕСА_1 (п. 9 Додатку до розпорядження).

З урахуванням вищезазначеного та
зважаючи, що вказаний будинок був
переданий до комунальної власності
територіальної громади м. Києва разом з
відповідною документацією, ПАТ
«Київміськбуд» відмовив позивачу у
заміні ордеру у зв'язку з відповідних
повноважень.

Згідно п. 2 Розпорядження № 713, районні у
м. Києві державні адміністрації за
місцезнаходженням сімейних
гуртожитків мали надати жилі
приміщення громадянам, які в них
проживають, а отже і здійснити заміну
існуючих ордерів, з у рахуванням зміни
статусу будинку.

02.07.2014 року позивач звернувся до
відділу обліку та розподілу житлової
площі Святошинської районної в м. Києві
державної адміністрації з вимогою
здійснити заміну існуючого ордеру або
видати новий з відповідною зміною
статусу будинку.

У відповідь на вказане звернення
позивач отримав листи № 23/17ц від 29.07.2014
року та № 107-107/ОП/Б-1317-1827 від 28.07.2014 року,
якими позивача повідомлено, що у
зв'язку з відсутністю подання
холдингової компанії «Київміськбуд»
відсутні підстави для заміни ордеру та
приватизації житлової площі.

Відповідно до абзацу першого преамбули
Закону «Про приватизацію державного
житлового фонду» (далі по тексту - Закон
№ 2482-ХІІ) цей законодавчий акт визначає
правові основи приватизації
державного житлового фонду, його
подальшого використання і утримання.

За даним у статті першій цього Закону №
2482-ХІІ визначенням приватизація
державного житлового фонду (далі також
- приватизація) - це відчуження квартир
(будинків), житлових приміщень у
гуртожитках, призначених для
проживання сімей та одиноких осіб,
кімнат у квартирах та одноквартирних
будинках, де мешкають два і більше
наймачів, та належних до них
господарських споруд і приміщень
(підвалів, сараїв і т.ін.) державного
житлового фонду на користь громадян
України. До державного житлового фонду
Закон відносить житловий фонд місцевих
Рад народних депутатів та житловий
фонд, який знаходиться у повному
господарському віданні чи
оперативному управлінні державних
підприємств, організацій, установ.

Згідно норм пунктів першого та другого
статті 2 Закону № 2482-ХІІ до об'єктів
приватизації належать квартири
багатоквартирних будинків,
одноквартирні будинки, житлові
приміщення у гуртожитках (житлові
кімнати, житлові блоки (секції), кімнати
у квартирах та одноквартирних
будинках, де мешкають два і більше
наймачів (далі - квартири (будинки), які
використовуються громадянами на
умовах найму. При цьому, не підлягають
приватизації: квартири-музеї; квартири
(будинки), житлові приміщення у
гуртожитках, розташовані на територіях
закритих військових поселень,
підприємств, установ та організацій,
природних та біосферних заповідників,
національних парків, ботанічних садів,
дендрологічних, зоологічних,
регіональних ландшафтних парків,
парків-пам'яток садово-паркового
мистецтва, історико-культурних
заповідників, музеїв; квартири
(будинки), житлові приміщення у
гуртожитках, що перебувають в
аварійному стані (в яких неможливо
забезпечити безпечне проживання
людей); квартири (кімнати, будинки),
віднесені у встановленому порядку до
числа службових, а також квартири
(будинки), житлові приміщення у
гуртожитках, розташовані в зоні
безумовного (обов'язкового) відселення,
забрудненій внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС.

За приписами пунктів першого та
третього статті 8 вищезазначеного
Закону приватизація державного
житлового фонду здійснюється
уповноваженими на це органами,
створеними місцевою державною
адміністрацією, та органами місцевого
самоврядування, державними
підприємствами, організаціями,
установами, у повному господарському
віданні або оперативному управлінні
яких знаходиться державний житловий
фонд. Передача квартир (будинків) у
власність громадян здійснюється на
підставі рішень відповідних органів
приватизації, що приймаються не
пізніше місяця з дня одержання заяви
громадянина.

Органи приватизації, органи місцевого
самоврядування не мають права
відмовити мешканцям квартир (будинків),
житлових приміщень у гуртожитках у
приватизації займаного ними житла,
крім випадків, передбачених законом
(пункт десятий статті 8 Закону № 2482-ХІІ).

З аналізу вищевказаних норм слідує, що
результатом розгляду заяв громадян
щодо приватизації державного
житлового фонду повинно бути
відповідне рішення органу
приватизації про передачу квартир
(будинків) у власність або про відмову в
цьому у передбачених законом випадках.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішення щодо розгляду заяви позивача
про приватизацію квартири, у якій він
проживає, органом приватизації
житлового фонду Святошинської
районної в м. Києві державної
адміністрації не приймалося, а тому
правильним і обґрунтованим є висновок
суду першої інстанції стосовно
визнання протиправними дій
Святошинської районної в м. Києві
державної адміністрації щодо відмови в
прийнятті рішення про приватизацію
квартири АДРЕСА_1.

Згідно зі ст. 5, 6 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», кожний громадянин України має
право приватизувати займане ним житло
безоплатно в межах номінальної
вартості житлового чеку або з
частковою доплатою один раз. Незалежно
від розміру загальної площі безоплатно
передаються у власність громадян
займані ними однокімнатні квартири.

Положення про порядок передачі квартир
(будинків), жилих приміщень у
гуртожитках у власність громадян
затверджене наказом Міністерства з
питань житлово-комунального
господарства України від 16.12.2009 р. № 396,
(надалі по тексту - Положення).

Пункт 14 Положення передбачає, що
громадяни, які проживають у
гуртожитках, що перебувають у
власності підприємств, установ,
організацій, утворених у процесі
корпоратизації чи приватизації,
набувають право на приватизацію
займаних жилих приміщень після
передачі таких гуртожитків у
комунальну власність та за умови, що
вони фактично проживають у таких
гуртожитках правомірно і тривалий час
(не менше п'яти років).

Згідно з п. 17 Положення громадянин, який
виявив бажання приватизувати займану
ним і членами його сім'ї на умовах найму
квартиру (будинок), жиле приміщення в
гуртожитку, кімнату в комунальній
квартирі, звертається в орган
приватизації, де одержує бланк заяви та
необхідну консультацію. Зразок бланка
заяви наведено у додатку 2.

Пунктом 18 Положення встановлено, що
громадянином до органу приватизації
подаються:

- оформлена заява на приватизацію
квартири (будинку), жилого приміщення у
гуртожитку, кімнати у комунальній
квартирі;

- довідка про склад сім'ї та займані
приміщення;

- копія ордера про надання жилої площі
(копія договору найму жилої площі у
гуртожитку);

- документ, що підтверджує
невикористання ним житлових чеків для
приватизації державного житлового
фонду;

- копія документа, що підтверджує право
на пільгові умови приватизації;

- заява - згода тимчасово відсутніх
членів сім'ї наймача на приватизацію
квартири (будинку), жилих приміщень у
гуртожитку, кімнат у комунальній
квартирі.

З матеріалів справи вбачається, що за
результатами розгляду поданих
позивачем з метою приватизації
документів рішення відповідачем не
приймалося.

Аналіз вищенаведених положень
законодавства свідчить, що органи
місцевого самоврядування при
вирішенні питань щодо обліку громадян,
які відповідно до законодавства
потребують поліпшення житлових умов,
віднесених Конституцією України та
законами України до їхньої
компетенції, вирішують в межах наданих
законом повноважень.

Виходячи з цього, колегія суддів
приходить до висновку, що порушені
права позивача підлягають захисту
шляхом зобов'язання відповідача
повторно розглянути заяву ОСОБА_4 щодо
приватизації квартири АДРЕСА_1 на
підставі наявного ордеру та прийняти
відповідне рішення, оскільки суд, в
силу положень ст. 162 КАС України, не
вправі перебирати на себе компетенцію
цих органів шляхом зобов'язання
прийняти рішення про приватизацію та
видати свідоцтво на право власності на
квартиру.

Суд першої інстанції наведеного не
врахував, що призвело до неправильного
вирішення справи в цій частині.

Відповідно до статті 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Оскільки, судом першої інстанції
порушені норми процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а постанова суду першої
інстанції скасуванню в частині.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 11, 196, 198, 202, 205, 206 КАС України,
колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА

Апеляційну скаргу Святошинської
районної в м. Києві державної
адміністрації задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 10 жовтня 2014 року
скасувати в частині про задоволення
вимог адміністративного позову щодо
зобов'язання Святошинської районної в
м. Києві державної адміністрації
прийняти рішення щодо приватизації
квартири АДРЕСА_1 та видати ОСОБА_4 та
членам його сім'ї свідоцтво про право
власності на квартиру на підставі
наявного ордеру.

Прийняти в цій частині нову постанову.

У задоволенні вимог ОСОБА_4 про
зобов'язання Святошинської районної в
м. Києві державної адміністрації
прийняти рішення щодо приватизації
квартири АДРЕСА_1 та видати ОСОБА_4 та
членам його сім'ї свідоцтво про право
власності на квартиру на підставі
наявного ордеру відмовити.

Зобов'язати Святошинську районну в м.
Києві державну адміністрацію повторно
розглянути заяву ОСОБА_4 щодо
приватизації квартири АДРЕСА_1 на
підставі наявного ордеру та прийняти
відповідне рішення.

В іншій частині постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 10
жовтня 2014 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя

А.Б. ПаріновСудді
О.О. Беспалов І.О.
Грибан

Постанову в повному обсязі виготовлено
08.12.2014 року

Головуючий суддя

Парінов А.Б.

Судді:

Беспалов О.О.

Грибан І.О.