Справа № 810/6439/14
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2014 року
№810/6439/14

Приміщення суду за адресою: місто Київ,
бульвар Лесі Українки, 26, зал судових
засідань № 1018

Київський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді -
Леонтовича А.М.

при секретарі -
Бончевій О.С.

за участю представників сторін:

від позивача:
ОСОБА_1

ОСОБА_2
(за довіреністю)

від відповідача:
Шеховцова А.А. (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом до профізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 Вишгородської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області
скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі
- позивач) звернулась до Київського
окружного адміністративного суду з
позовом до Вишгородської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області (далі - відповідач)
про визнання протиправним та
скасування рішення Вишгородської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області
№000022/10-08-17-02/НОМЕР_1 від 1 вересня 2014 року
та податкового повідомлення-рішення
Вишгородської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області № від 1 вересня 2014 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що проведеною фактичною
перевіркою податковим органом
встановлено, що у ФОП ОСОБА_1 працюють
дві особи, трудові відносини з якими не
оформлені належним чином, що в
подальшому стало підставою для
донарахування позивачу податку на
доходи з фізичних осіб та єдиного
внеску. Позивач стверджує що зазначені
в акті перевірки особи ніколи не
працювали у ФОП ОСОБА_1, висновки
податкового органу ґрунтуються
виключно на основі пояснень
невстановлених осіб.

У судовому засіданні позивач та
представник позивача позовні вимоги
підтримали повністю, просили суд
позов задовольнити.

Відповідач проти позову заперечив,
вказавши що у зв'язку із отриманням
інформації про використання праці
робітників без належного оформлення
трудових відносин, посадовими особами
Вишгородської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Київській області здійснено перевірку
магазину ФОП ОСОБА_1 і встановлено, що
реалізацію товару здійснюють ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, трудові договори з якими
відсутні. Разом з тим, позивачем не були
перераховані єдиний внесок та податок
на доходи з фізичних осіб, відтак
підстав для скасування вказаних рішень
немає .

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін та свідків,
всебічно і повно з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, врахувавши
норми закону, які діяли на момент
виникнення правовідносин між
сторонами, суд вважає встановленими
наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

12 серпня 2014 року, посадовими особами
Головного управління Міндоходів у
Київській області на підставі наказу
від 6 серпня 2014 року №340, проведена
фактична перевірка ФОП ОСОБА_1 на
предмет наявності свідоцтва про
державну реєстрацію та інших
документів, використання праці осіб
без належного оформлення трудових
відносин та виплати доходів у вигляді
заробітної плати.

Направлення на перевірку від 6 серпня
2014 року №16/17-03 та наказ від 6 серпня 2014
року №340 вручено ОСОБА_4, перевірка
здійснювалась у присутності ФОП ОСОБА_1
(а.с. 180-182).

Результати перевірки оформлено Актом
(довідкою) фактичної перевірки від 18
серпня 2014 року №10/17-03 (а.с. 183-185).

Перевіркою встановлено порушення ФОП
ОСОБА_1 вимог статтей 21, 24, 24-1 Кодексу
законів про працю України, а саме
неналежне оформлення трудових
відносин між фізичною
особою-підприємцем та найманим
працівником; пункту 176.2 статті 176
Податкового кодексу України не
своєчасно та не у повному обсязі
утримано та перераховано до бюджету
податку з доходів фізичних осіб; пункту
1 частини 1 статті 7, пункту 5, 7 статті 8
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування.

На підставі акту перевірки,
Вишгородською ОДПІ ГУ Міндоходів у
Київській області прийняті:

- рішення про застосування
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
перерахованого єдиного внеску
№000022/10-08-17-02/НОМЕР_1, відповідно до якого
за несплату (неперархування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску позивачу
донараховано 24745,00 грн. єдиного внеску
та застосовані штрафні санкції у
розмірі 1237,25 грн., всього 25982,25 грн. (а.с.
19);

- податкове повідомлення-рішення
від 1 вересня 2014 року №, яким
позивачу збільшено грошове
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб, що сплачужться
податковими агентами із доходів
платника податку у вигляді заробітної
плати у розмірі 11484,38 грн., у тому числі
9187,50 грн. за основним платежем та 2296,88
грн. за штрафними санкціями (а.с. 20).

Не погоджуючись із такими рішеннями,
позивач звернувся до суду.

Згідно частини 1 статті 1 Закону
України «Про оплату праці» заробітна
плата - це винагорода, обчислена, як
правило, у грошовому виразі, яку
за трудовим договором роботодавець
виплачує працівникові за виконану ним
роботу.

Відповідно до підпункту 14.1.222 пункту
14.1 статті 14 Податкового Кодексу
України роботодавець - це юридична
особа (її філія, відділення, інший
відокремлений підрозділ чи її
представництво) або самозайнята особа,
яка використовує найману працю
фізичних осіб на підставі укладених
трудових договорів (контрактів) та
несе обов'язки із сплати їм
заробітної плати, а також нарахування,
утримання та сплати податку на доходи
фізичних осіб до бюджету, нарахувань на
фонд оплати праці, інші обов'язки,
передбачені законами.

Частиною 2 статті 30 Закону України «Про
оплату праці» визначено, що
роботодавець зобов'язаний
забезпечити достовірний облік
виконуваної працівником роботи
і бухгалтерський облік витрат на
оплату праці у встановленому порядку.

Відповідно до пункту 171.1 статті 171
Податкового кодексу України особою,
відповідальною за нарахування,
утримання та сплату (перерахування) до
бюджету податку з доходів у вигляді
заробітної плати, є роботодавець, який
виплачує такі доходи на користь
платника податку.

У той же час особою, відповідальною за
нарахування, утримання та сплату
(перерахування) до бюджету податку з
інших доходів, є податковий агент - для
оподатковуваних доходів з джерела їх
походження в Україні (абз. «а» п. 171.2 ст.
171 ПК України.

Згідно пунктом 176.2 статті 176
Податкового кодексу України особи, які
відповідно до цього Кодексу мають
статус податкових агентів, зобов'язані:

а) своєчасно та повністю нараховувати,
утримувати та сплачувати
(перераховувати) до бюджету податок з
доходу, що виплачується на користь
платника податку та оподатковується до
або під час такої виплати за її рахунок;

б) подавати у строки, встановлені цим
Кодексом для податкового кварталу,
податковий розрахунок суми доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, а також суми
утриманого з них податку до органу
державної податкової служби за місцем
свого розташування. Такий розрахунок
подається лише у разі нарахування сум
зазначених доходів платнику податку
податковим агентом протягом звітного
періоду. Запровадження інших форм
звітності з зазначених питань не
допускається.

При цьому, для цілей розділу IV цього
Кодексу до роботодавця прирівнюються
юридична особа (її філія, відділення,
інший відокремлений підрозділ чи її
представництво), постійне
представництво нерезидента або
самозайнята особа, які нараховують
(виплачують) дохід за виконання роботи
та/або надання послуги згідно із
цивільно-правовим договором у разі,
якщо буде встановлено, що відносини за
таким договором фактично є трудовими.

Системний аналіз вказаних правових
норм вказує на те, що суб'єкт
господарювання-податковий агент
зобов'язаний нараховувати та
утримувати податок з доходів фізичних
осіб. При цьому, в разі спору про
отримання фізичною особою доходів від
податкового агента, вказаний факт
повинен бути доведений належними та
допустимими доказами.

Перевіряючи юридичну та фактичну
обґрунтованість мотивів, які покладені
суб'єктом владних повноважень в основу
прийняття оскаржуваних позивачем
рішень на відповідність вимогам
частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд зауважує на наступне.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1
здійснює господарську діяльність в
господарських одиницях за наступними
адресами: АДРЕСА_1; АДРЕСА_2; АДРЕСА_3.

З матеріалів справи вбачається, що ФОП
ОСОБА_1 використовує працю двох
найманих працівників - ОСОБА_6 на
підставі трудового договору від 22
вересня 2010 року (а.с. 23-24) та ОСОБА_7
згідно договору від 16 березня 2005 року
(а.с. 21).

У ході розгляду справи, представник
позивача зазначав, що ОСОБА_7 працює
продавцем в магазині за адресою
АДРЕСА_3, ОСОБА_6 виконує обов'язки
згідно трудового договору за адресою
АДРЕСА_2.

Викладене узгоджується із обставинами,
встановленими актом перевірки та у
сторін відсутній спір щодо належного
оформлення трудових відносин між
позивачем та найманими працівниками
при перевірці магазинів по АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_3.

Натомість, перевіркою встановлено, що в
магазині по АДРЕСА_1 реалізацію
товарів без оформлення трудових
відносин з ФОП ОСОБА_1 здійснюють
ОСОБА_8 і ОСОБА_4

Позивач та його представник
наголошували, що ОСОБА_8 та ОСОБА_4 не
перебували у трудових відносинах із
ФОП ОСОБА_1 та не здійснювали
розрахункових операцій у вказаних
господарських одиницях позивача.

Крім того, стверджували, що у момент
проведення перевірки магазину по
АДРЕСА_1, а саме 12 серпня 2014 року о 13 год.
00 хв. ФОП ОСОБА_1 була відсутня і
господарська діяльність (відпуск
товарів) не здійснювався, а тому
перевіряючі не могли здійснити
перевірку позивача.

Як пояснила позивач, 12 серпня 2014 року
реалізація товарів у магазині за
адресою АДРЕСА_1 розпочалась о 7 год. 40
хв. та тривала до 11 год. 00 хв., після чого
вона залишила магазин та продовжила
працювати о 18 год. 15 хв., що
підтверджується роздруківками
фіскальних звітних чеків за 12 серпня 2014
року (а.с. 164).

Тобто, на момент початку фактичної
перевірки магазину за адресою АДРЕСА_1,
ФОП ОСОБА_1 та особи, що здійснюють
розрахункові операції в її імені були
відсутні.

Водночас, судом встановлено, що в
господарських одиницях, які
знаходяться за адресами АДРЕСА_1;
АДРЕСА_2, підприємницьку діяльність з
продажу продуктів харчування також
здійснює ФОП ОСОБА_9, орендуючи частину
приміщень за договорами оренди з ФОП
ОСОБА_1 (а.с. 159-161, 177-179).

Допитаний у судовому засіданні свідок
ОСОБА_5 вказала, що 12 серпня 2014 року
дійсно знаходилась за адресою АДРЕСА_1
в приміщенні, де здійснюють
господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 та
ОСОБА_9 В цей день свідок проходила
стажування у ФОП ОСОБА_9 з метою
подальшого працевлаштування на роботу
на посаду продавця. Відповідний
трудовий договір за результатами
стажування між свідком і ФОП ОСОБА_9 був
укладений 15 серпня 2014 року.

Свідок повідомила, що в трудових
відносинах з ФОП ОСОБА_1 на той час не
перебувала, заробітної плати не
отримувала та жодних операцій,
пов'язаних із реалізацією товару, не
здійснювала. Зазначила, що їй було не
відомо про проведення 12 серпня 2014 року
перевірки ФОП ОСОБА_1, будь-яких
пояснень з приводу обставин і
характеру її взаємовідносин з ФОП
ОСОБА_1 свідок не надавала. Зазначала,
що у день перевірки в магазині
знаходились вона та ФОП ОСОБА_9
Натомість, свідок спростувала
інформацію, викладену в письмових
поясненнях ОСОБА_4, та зазначила, що не
знайома з останньою та не приймала у
неї зміни.

Так, суд звертає увагу, що згідно
підпункту 20.1.4 пункту 20.1. статті 20
Податкового кодексу України органи
державної податкової служби мають
право проводити перевірки платників
податків в порядку, встановленому цим
Кодексом.

Пунктом 75.1 статті 75 визначено, що
контролюючі органи мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1
статті 75 фактичною вважається
перевірка, що здійснюється за місцем
фактичного провадження платником
податків діяльності, розташування
господарських або інших об'єктів права
власності такого платника.

Така перевірка здійснюється
контролюючим органом, у тому числі, з
приводу дотримання роботодавцем
законодавства щодо укладення
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками
(найманими особами).

Підпунктом 20.1.2 пункту 20.1. статті 20
Податкового кодексу України
визначено, що контролюючі органи для
здійснення функцій, визначених законом
мають право: отримувати безоплатно від
платників податків довідки, копії
документів, засвідчені підписом
платника або його посадовою особою та
скріплені печаткою, про
фінансово-господарську діяльність,
отримані доходи, видатки платників
податків та іншу інформацію, пов'язану
з обчисленням та сплатою податків,
зборів, платежів, про дотримання вимог
законодавства, здійснення контролю за
яким покладено на контролюючі органи, а
також фінансову і статистичну
звітність у порядку та на підставах,
визначених законом.

Згідно підпункту 20.1.6 названого пункту
контролюючі органи також мають право
під час проведення перевірок у
платників податків - фізичних осіб та
платників єдиного внеску перевіряти
документи, що посвідчують особу, а
також документи, що підтверджують
посаду посадових осіб та/або осіб, які
фактично здійснюють розрахункові
операції.

За приписами пункту 80.6 статті 80
Податкового кодексу, під час
проведення фактичної перевірки в
частині дотримання роботодавцем
законодавства щодо укладення
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками
(найманими особами), в тому числі тим,
яким установлено випробування,
перевіряється наявність належного
оформлення трудових відносин,
з'ясовуються питання щодо ведення
обліку роботи, виконаної працівником,
обліку витрат на оплату праці,
відомості про оплату праці працівника.

Для з'ясування факту належного
оформлення трудових відносин з
працівником, який здійснює трудову
діяльність, можуть використовуватися
документи, що посвідчують особу, або
інші документи, які дають змогу її
ідентифікувати (посадове посвідчення,
посвідчення водія, санітарна книжка
тощо).

У той же час, з матеріалів справи
вбачається, що висновок податкового
органу про порушення позивачем вимог
податкового законодавства щодо
правильності обчислення та
своєчасності внесення до бюджету сум
податку з доходів фізичних осіб та
єдиного соціального внеску,
ґрунтується виключно на поясненнях
громадянки ОСОБА_10 від 12 серпня 2014 року.

Разом з тим, матеріали перевірки не
містять вказівки на документ, на
підставі якого податковим органом
встановлено особу ОСОБА_10 Зокрема,
графі 9 «Документ, що посвідчує особу»
письмових пояснень, на які посилається
відповідач в підтвердження
правомірності здійснених
донарахувань, будь-які відомості
відсутні.

Суд також бере до уваги, що
відповідачем жодним чином не були
спростовані доводи позивача та свідка
ОСОБА_8, про відсутність ФОП ОСОБА_1 та
її працівників чи уповноважених осіб у
магазині по АДРЕСА_1, станом на момент
перевірки.

З приводу обставин, викладених у
поясненнях ОСОБА_4 то суд звертає увагу,
що твердження зазначеної особи про
наявність трудових взаємовідносин з
ФОП ОСОБА_1 суперечать фактичним
обставин справи. Так, ОСОБА_4 вказує, що
магазин працює із 8 год. до 22 год,
заробітна плата складає 150 гривень на
день. Режим роботи становить три дні
через три, зміну у ОСОБА_4 приймає
ОСОБА_8

Втім, позивач та свідок ОСОБА_8 проти
вказаних пояснень заперечували. У ході
розгляду справи судом встановлено, що
ОСОБА_8 на момент перевірки не
перебувала у трудових відносинах з ФОП
ОСОБА_1, отже не могла приймати від
громадянки ОСОБА_4 жодних змін.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8
також наголошувала, що станом на момент
перевірки не могла виконувати роботу
самостійно, оскільки не мала
відповідних навичок. Крім того,
зазначила, що під час усього терміну
стажування, нагляд за її діяльністю
здійснював ОСОБА_9, який надавав
відповідні пояснення та проводив
розрахункові операції.

Суд зазначає, що допитати ОСОБА_10 не
видалось за можливе у зв'язку із
неможливістю вручення судової
повістки за вказаною в письмових
поясненнях адресою.

Крім того, суд не приймає до уваги
письмові пояснення ОСОБА_1 від 12 серпня
2014 року, додані до акту перевірки,
оскільки вони не містять дати
складання та підпису особи, що їх
надала, а в судовому засідання позивач
стверджувала, що не надавала будь-яких
пояснень та відмовилась від підписання
акту перевірки.

Суд звертає увагу, що пунктом 83.1 статті
83 Податкового кодексу України
передбачено, що для посадових осіб
контролюючих органів під час
проведення перевірок підставами для
висновків є документи, визначені цим
Кодексом, податкова інформація,
експертні висновки, судові рішення,
інші матеріали, отримані в порядку та у
спосіб, передбачені цим Кодексом або
іншими законами, контроль за
дотриманням яких покладений на
контролюючі органи.

Наказом Державної податкової
адміністрації України від 22 грудня 2010
року № 984, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 12 січня
2011 року за №34/18772, затверджено Порядок
оформлення результатів документальних
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства (далі - Порядок №984).

Відповідно до вимог підпункту 5.2 пункту
5 розділу ІІ Порядку №984 визначено, що у
встановлення перевіркою порушень
податкового законодавства за кожним
відображеним в акті фактом порушення
необхідно, зокрема: чітко викласти
зміст порушення з посиланням на
конкретні пункти і статті законодавчих
актів, що порушені платником податків,
при цьому додати до акта письмові
пояснення посадових осіб платника
податків або його законних
представників щодо встановлених
порушень; зазначити первинні
документи, на підставі яких вчинено
записи у податковому та
бухгалтерському обліку, навести
регістри бухгалтерського обліку,
кореспонденцію рахунків операцій та
інші документи, пов'язані з обчисленням
і сплатою податків і зборів, та докази,
що підтверджують наявність факту
порушення; у разі відсутності
первинних документів або ненадання для
перевірки первинних та інших
документів, що підтверджують факт
порушення, зазначити перелік цих
документів.

Окрім того, пунктом 6 Порядку №984
визначено, що факти виявлених порушень
податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
перевірки чітко об'єктивно та в повній
мірі із посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

Таким чином, при складенні
відповідного висновку та відображенні
його в подальшому в акті перевірки - не
допускається відображення
суб'єктивних припущень та висновків
щодо дій посадових осіб суб'єкта
господарювання, які не підтверджені
належними первинними документами, на
підставі яких вчинено записи у
податковому та бухгалтерському обліку.

Суд зазначає, що норми діючого
законодавства з питань оподаткування
не передбачають права податкового
органу на відображення у актах
перевірок необґрунтованих та
непідтверджених даних, а відтак, і на
донарахування податків лише із
пояснень фізичних осіб, особу яких не
встановлено, в порядку, передбаченому
Кодексом, та без документального
підтвердження викладених фактів
первинними чи іншими
фінансово-господарськими документами.

Визначаючи розмір податку та суму
несплаченого єдиного внеску,
відповідач виходив із розміру
заробітної плати та періоду роботи, що
вказані в у письмових поясненнях
ОСОБА_4 Разом з тим, в акті перевірки не
наведено жодного доказу, який б
підтверджував розмір виплаченого
ОСОБА_4 та ОСОБА_8, доходу у розмірі, що
зазначений у поясненнях ОСОБА_4

Водночас, вищезазначені письмові
пояснення, не є тими доказами, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій та можуть
свідчити про допущення порушень
податкового законодавства.

Відтак, зазначені паперові носії
інформації (пояснення громадян) не
можна вважати належними і допустимими
доказами податкового правопорушення,
оскільки вони отримані у спосіб, що не
передбачений податковим
законодавством, а наведені у них
відомості спростовуються доказами,
наявними у матеріалах справи.

У ході розгляду справи обставин
наявності у ФОП ОСОБА_1 трудових
відносин, оформлених неналежним чином,
не встановлено,а отже суд приходить до
висновку про відсутність у позивача
обов'язку утримання податку на доходи з
фізичних осіб та ЄСВ за ОСОБА_8 та
ОСОБА_4

Таким чином, рішення Вишгородської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області
№000022/10-08-17-02/НОМЕР_1 від 1 вересня 2014 року
та податкове повідомлення-рішення
№ від 1 вересня 2014 року є
протиправними і підлягають скасуванню.

Частиною 1 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, а частиною 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України зазначено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, коли судом здійснюється
розгляд справ про протиправність
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень, у яких обов'язок
щодо доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Суд зауважує, що відповідач
правомірність оскаржуваних рішень з
посиланням на належні та допустимі
докази не довів.

У той же час, суд зазначає, що
сукупність досліджених в ході розгляду
справи матеріалів, а також надані суду
під присягою та під попередження під
кримінальну відповідальність
пояснення свідка, спростовують
викладені в акті перевірки доводи
відповідача.

Системно проаналізувавши приписи
законодавства України, що були чинними
на момент виникнення спірних
правовідносин між сторонами, зважаючи
на взаємний та достатній зв'язок
доказів у їх сукупності, та враховуючи,
що позивачем доведено протиправність
рішення відповідача, суд дійшов до
висновку, що адміністративний позов
підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 70, 71, 86, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати рішення Вишгородської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області
№000022/10-08-17-02/НОМЕР_1 від 1 вересня 2014 року
та податкове повідомлення-рішення
Вишгородської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області № від 1 вересня 2014 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
судовий збір у розмірі 182 (сто
вісімдесят дві) гривні 70 копійок.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі проголошення
лише вступної та резолютивної частини
постанови або прийняття постанови у
письмовому провадженні - протягом
десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя
Леонтович А.М.

Повний текст постанови
виготовлено 3 грудня 2014 року.