Справа № 826/616/14
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/616/14
Головуючий у 1-й інстанції: Шулежко В.П.
Суддя-доповідач: Василенко
У Х В А Л А

Іменем України

25 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Василенка Я.М.,

суддів
Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі
Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 26.09.2014 у справі за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Оберон-Трейд» до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
про визнання протиправним та
скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Оберон-Трейд» звернулося до суду
першої інстанції із позовом, в якому
просило: визнати протиправним та
скасувати рішення Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
від 13.11.2013 року № 100250000/2013/600932/2.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
03.03.2014, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 28.05.2014, у
задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 29.07.2014 постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
03.03.2014 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 28.05.2014 скасовано, а справу
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
26.09.2014 позов задоволено.

Не погоджуючись з постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
26.09.2014 відповідач звернувся із
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову, як
таку, що ухвалена з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
та ухвалити нову, якою у задоволенні
позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового процесу, які
з'явились у судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що зазначена апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ
«Оберон-Трейд», Україна (покупець)
укладено зовнішньоекономічний
контракт № DS130515-1 від 15.05.2013 з юридичною
особою «QINGDAO DOUBLESTAR TIRE INDUSTRIAL CO., Ltd», Китай
(продавець), відповідно до умов якого
QINGDAO DOUBLESTAR TIRE INDUSTRIAL CO., Ltd зобов'язується
продати, а ТОВ «Оберон-Трейд»
зобов'язується прийняти та оплатити
товар, кількість, асортимент та ціна,
яких зазначені у специфікаціях, що
складають невід'ємну частину договору.

На підставі вказаного контракту
позивачем у листопаді 2013 року придбано
товар: шини, пневматичні гумові нові
для вантажних автомобілів, всесезонні
з універсальним протектором,
торговельна марка AOSEN, країна
походження: КНР, виробництво Qingdao Doublestar
Tire Industrial Co., Ltd.

Позивачем, з метою проведення митного
оформлення товару: шин гумових,
пневматичних для вантажних
автомобілів всесезонні з
універсальним протектором, подано
електронну вантажну митну декларацію
№ 100250000/2013/076713 та надано
товаросупровідні документи відповідно
до умов контракту, зокрема, контракт
від 15.05.2013 № DS130515-1; інвойс, проформа
інвойс, коносамент № NAB21337H303В; договір
про транспортно-експедиторське
обслуговування від 29.01.2013 №29/01/13-1;
платіжні доручення в іноземній валюті
№19 від 21.08.2013, №25 від 23.10.2013 р.;
екологічну декларацію № 92806; акт про
проведення фізичного огляду товарів;
міжнародну товарно-транспортну
накладну; довідку про транспортні
витрати від 07.11.2013; пакувальні листи;
договір доручення на здійснення
декларування; сертифікат; рахунок на
оплату..

Митна вартість товару заявлена за
основним методом визначення митної
вартості - за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції).

Як вбачається з наявних у матеріалах
справи доказів, при опрацюванні
документів, наданих для митного
оформлення по митній декларації №
100250000/2013/600932/2 документів, відповідачем
виявлено, що вони не містять усіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товару, у зв'язку з чим відповідачем
запропоновано позивачу надати
додаткові документи для підтвердження
заявленої митної вартості товару.

Підставою для витребування у позивача
додаткових документів для
підтвердження митної вартості товару
була встановлена відповідачем
наявність у Єдиній автоматизованій
системі Державної митної служби
України інформації про іншу митну
вартість аналогічних товарів.

Із наявної в матеріалах справи копії
повідомлення ФОП ОСОБА_2, митного
брокера, яка здійснювала митне
оформлення товару, вбачається, що
надання додаткових документів є
неможливим.

За результатами розгляду поданих
документів відповідачем прийнято
рішення про коригування митної
вартості від 13.11.2013 № 100250000/2013/600932/2, яким
визначено митну вартість товарів за
резервним методом та збільшено до 69 997,
37 дол. США. Відповідач обґрунтував своє
рішення тим, що оригінал інвойсу,
поданого товариством, складено
російською, а не англійською мовою.

Суд першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що відповідачем не
доведено правомірність та
обґрунтованість прийнятого рішення
про коригування митної вартості
товарів, позивачем надано достатні
докази в обгрунтування позовних вимог,
в силу чого, вимоги щодо скасування
зазначеного рішення є обґрунтовані та
підлягають задоволенню.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що
Київська міжрегіональна митниця
Міндоходів діяла на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Колегія суддів вважає доводи апелянта
необґрунтованими та погоджується з
рішенням суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 Митного кодексу
України декларант або уповноважена ним
особа, які заявляють митну вартість
товару, зобов'язані: 1) заявляти митну
вартість, визначену ними самостійно, у
тому числі за результатами
консультацій з митним органом; 2)
подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню; 3) нести всі додаткові
витрати, пов'язані з коригуванням
митної вартості або наданням митному
органу додаткової інформації.

Статтею 53 Митного кодексу України
передбачено, що у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

У разі якщо документи, зазначені у
частині другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

4) виписку з бухгалтерської
документації;

5) ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни
відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Статтею 262 МК України передбачено, що
митна вартість товарів і метод її
визначення заявляються (декларуються)
митному органу декларантом під час
переміщення товарів через митний
кордон України шляхом подання
декларації митної вартості. Порядок та
умови декларування митної вартості
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, встановлюється
Кабінетом Міністрів України, а порядок
заповнення декларацій митної вартості
спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі
митної справи.

Згідно з приписами ст. 265 МК України
митний орган здійснює контроль
правильності визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
цього Кодексу. Такий контроль може
здійснюватися в установленому порядку
із застосуванням різних форм, у тому
числі відповідно до статей 60 і 69 цього
Кодексу після закінчення операцій
митного контролю, оформлення та
пропуску через митний кордон України
товарів і транспортних засобів.
Порядок контролю правильності
визначення митної вартості товарів
після закінчення операції митного
контролю, оформлення та пропуску через
митний кордон України товарів і
транспортних засобів та донарахування
обов'язкових платежів визначається
Кабінетом Міністрів України. Митний
орган має право упевнитися в
достовірності або точності будь-якої
заяви, документа чи декларації, поданої
для цілей визначення митної вартості.

Статтею 58 Митного кодексу України
передбачено, що метод визначення
митної вартості за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту,
застосовується у разі, якщо щодо
продажу оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів. Метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні. У разі якщо митна вартість
не може бути визначена за основним
методом, застосовуються другорядні
методи.

Згідно з частинами 4 та 5 статті 54
Митного кодексу України митний орган
під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів зобов'язаний, зокрема,
здійснювати контроль заявленої
декларантом або уповноваженою ним
особою митної вартості товарів шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості, наявності в
поданих зазначеними особами
документах усіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Митний орган з метою здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів має право
упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості, а також у
випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості чи
декларації, поданої для цілей
визначення митної вартості.

З метою усунення розбіжностей в
документах, усунення сумнівів щодо
підробки документів або з'ясування
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, які виявились відсутніми,
закон надає право митному органу
витребувати від декларанта інші
додаткові документи, що перелічені в
частині другій статті 53 Митного
кодексу України.

При цьому, в силу вимог ст. 55 Митного
кодексу України у оскаржуваному
рішенні повинна бути наведена
інформація, зокрема, щодо числових
значень складових митної вартості,
митної вартості ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів, інших
умов, що могли вплинути на ціну товарів,
яка і призвела до виникнення сумнівів у
правильності визначення митної
вартості та до прийняття відповідного
рішення про коригування митної
вартості, заявленої декларантом, проте
такої інформації оскаржуване рішення
не містить.

Водночас, незважаючи на те, що митний
орган не обмежений у виборі додаткових
документів, які ним можуть
витребовуватися для підтвердження
митної вартості товару, їх
використання повинне узгоджуватися з
правовою суттю правовідносин, які
склалися між контрагентами договору.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 20.03.2012 у справі № К/9991/89900/11.

Таким чином, витребовуючи спірним
рішенням додаткові документи Київська
міжрегіональна митниця Міндоходів має
обґрунтовувати свої вимоги щодо їх
надання, узгоджуючи таке надання
документів з правовою суттю
правовідносин, які склалися між
позивачем та його контрагентом, однак,
Київською міжрегіональною митницею
Міндоходів такого зроблено не було.
Разом з тим, митний орган не зазначив,
які саме обставини такі документи
повинні підтвердити.

Як вбачається з матеріалів справи
відповідачем виявлено, що
задекларована позивачем митна
вартість товарів значною мірою
відрізнялась від митної вартості
товарів, ввезених на територію України
за іншими угодами.

В свою чергу, відповідачем не було
враховано, що розбіжність між рівнем
заявленої декларантом митної вартості
товару та рівнем митної вартості
ідентичних або подібних товарів, митне
оформлення яких вже здійснено, не є
достатньою підставою для висновку про
недостовірність даних щодо митної
вартості товарів, заявленої
декларантом.

Колегія суддів зазначає, що відомості,
які містяться в автоматизованій
системі аналізу та управління
ризиками, мають лише допоміжний
інформаційний характер при прийнятті
митним органом відповідних рішень.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Вищого адміністративного
суду України у справі № К-39938/10 від
18.10.2012.

Зі змісту частин 1-5 статті 266 Митного
кодексу України випливає, що
визначення митної вартості товарів,
які імпортуються в Україну, може
здійснюватися за такими методами: 1) за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; 3) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; 4) на
основі віднімання вартості; 5) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); 6.) резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції). При цьому, як це
прямо зазначено у ч. 6 ст. 266 Митного
Кодексу, кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Відповідно до статті 266 Митного кодексу
України, якщо митна вартість не може
бути визначена за методом 1,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості. У ході
таких консультацій митний орган та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

З матеріалів справи вбачається, що
жодних таких консультацій митний орган
з позивачем не проводив, а одразу виніс
рішення за резервним методом.

Згідно з п. 14 Порядку декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20.12.2006 № 1766, якщо декларантом не
подано в установлений строк додаткові
документи або якщо він відмовився від
їх подання, митну вартість товарів
визначає митний орган на підставі
наявних відомостей згідно із
законодавством. При цьому відповідно
до ч. 4 ст. 266 МК України кожний наступний
метод застосовується, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу.

При цьому, з оскаржуваного рішення
відповідача вбачається, що єдиною
причиною вважати здійснений позивачем
розрахунок митної вартості невірним
була мова, якою складено інвойс.

Однак, Вищим адміністративним судом
України в ухвалі від 29.07.2014 зазначено,
що позивач подавав митному органу
інвойс, складений у двох примірниках -
російською та англійською мовами. Отже,
зазначені твердження відповідача до
уваги не беруться, оскільки належним
чином не підтверджені та заявлені
безпідставно.

Крім того, із письмових заперечень
вбачається, що відповідач стверджував
про те, що декларантом не подано
додаткових угод до договору
транспортування товару щодо
визначення ставок фрахту та вартості
послуг транспортно-експедиторського
обслуговування. Крім того, зазначив, що
довідка про транспортні витрати
містить інші банківські реквізити
перевізника, порівняно з відповідним
контрактом.

При цьому, Вищий адміністративний суд
України в ухвалі від 29.07.2014 зазначив, що
жодна з вказаних розбіжностей не
впливає на визначення митної вартості
імпортованого позивачем товару та не є
підставою для коригування митної
вартості з огляду на те, що усі складові
вартості перевезення вказані у
довідці, поданій товариством при
декларуванні. Відмінність банківських
реквізитів цієї довідки та договору
перевезення не є підставою для
сумнівів у задекларовані вартості,
оскільки законодавством не
обмежується кількість банківських
рахунків, які може відкрити юридична
особа.

Крім того, відповідач не підтвердив
належними доказами наявність у поданих
позивачем документах розбіжностей,
ознак підробки або відсутність всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Таким чином, правильність визначення
позивачем митної вартості товару за
ціною договору, а також об'єктивна
можливість застосування першого
методу не були спростовані
відповідачем, а формально нижчий
рівень митної вартості імпортованого
позивачем товару від рівня митної
вартості іншого митного оформлення, не
може розцінюватися як заниження
позивачем митної вартості, не є
перешкодою для застосування першого
методу визначення митної вартості
товару і не може бути достатньою
підставою для відмови у здійсненні
митного оформлення товару за першим
методом визначення його митної
вартості, що вірно встановлено судом
першої інстанції.

Також, колегія суддів зазначає, що за
умови ненаведення митним органом
доказів того, що документи, подані
декларантом для митного оформлення
товару є недостатніми чи такими, що у
своїй сукупності викликають сумнів у
достовірності наданої інформації,
витребування цим органом переліку
документів без зазначення обставин,
які ці документи повинні підтвердити
свідчить про протиправність рішення
цього органу щодо застосування іншого,
ніж основний метод визначення митної
вартості. А ненадання декларантом
запитуваних митним органом документів,
за відсутності обґрунтування
неможливості визначення митної
вартості товару за першим методом, не є
достатнім для висновку про наявність
підстав для застосування митним
органом коригування митної вартості.

Аналогічна правова позиція викладена в
постановах Верховного Суду України від
29.05.2012 у справі № 21-91а12 та від 11.09.2012 у
справі № 21-262а12.

Згідно до ч. 2 ст. 161 КАС України при
виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що Київською
міжрегіональною митницею були
прийняті рішення про коригування
митної вартості товару (автомобільні
шини, торговельна марка AOSEN, країна
виробництва Китай, виробництво Qingdao
Doublestar Tire Industrial Co., Ltd) № 100270000/2013/300233/2 від
16.08.2013 року, № 100250000/2013/600933/2 від 13.11.2013
року, що ввозився за
зовнішньоекономічним контрактом від
15.05.2013 року № DS130515-1 з юридичною особою
«QINGDAO DOUBLESTAR TIRE INDUSTRIAL CO., Ltd», Китай
(продавець), тобто аналогічного товару,
що ввозився за тим самим контрактом, що
і товар у спірних правовідносинах.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
04.12.2013 в адміністративній справі №
826/16848/13-а за позовом ТОВ «Оберон-Трейд»
до Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів про скасування рішення про
коригування митної вартості товарів
№100270000/2013/300233/2 від 16.08.2013, що була
залишена без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 13.02.2014 позов задоволено.
Коригування заявленої позивачем
митної вартості товару за ціною
договору визнано протиправним.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
17.02.2014 в адміністративній справі №
826/20447/13-а за позовом ТОВ «Оберон-Трейд»
до Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів про визнання протиправним
та скасування рішення про коригування
митної вартості товарів від 13.11.2013
№100250000/2013/600933/2, стягнення суми надмірно
сплаченого мита та податку на додану
вартість, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 08.07.2014 року
позов задоволено частково. Коригування
заявленої позивачем митної вартості
товару за ціною договору визнано
протиправним.

Враховуючи викладене, колегія суддів
прийшла до висновку, що оскільки всі
подані позивачем разом з митною
декларацією документи оформлені
належним чином та є достатніми для
визначення митної вартості товару за
першим методом, то рішення Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
та зборів України про коригування
митної вартості товарів є протиправним
та таким, що підлягає скасуванню, що
вірно встановлено судом першої
інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції ухвалив законне
та обґрунтоване рішення, з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних
доказів, що б підтверджували факт
протиправності рішення суду першої
інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила
згідно ст. 200 КАС України залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, з урахуванням
того, що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів та зборів України залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
26.09.2014 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку та строки,
встановлені статтею 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Василенко
Я.М

Судді:

Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст ухвали виготовлений
28.11.2014.

.

Головуючий суддя
Василенко Я.М.

Судді:
Кузьменко В. В.

Шурко О.І.