Справа № 810/3794/14
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/3794/14
Головуючий у 1-й інстанції: Брагіна
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

02 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Пилипенко О.Є.

суддів -
Глущенко Я.Б. та Шелест С.Б.,

при секретарі -
Грабовській Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів України у
Київській області на постанову від 04
серпня 2014 року та додаткову постанову
від 22 серпня 2014 року Київського
окружного адміністративного суду у
справі за адміністративним позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до
Державної податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів України у
Київській області про визнання
протиправними та скасування
податкового повідомлення-рішення,
вимоги про сплату боргу (недоїмки) та
рішення про застосування штрафних
санкцій, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року позивач - фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 до Київського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів України у
Київській області про визнання
протиправними та скасування
податкового повідомлення-рішення від 06
травня 2014 року № про сплату 67 083
грн. податку на доходи фізичних осіб та
штрафних (фінансових) санкцій по
податку на доходи фізичних осіб, що
сплачуються фізичними особами за
результатами річного декларування;
рішення №7 від 06 травня 2014 року «Про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску» про сплату 14 884 грн. штрафних
санкцій за донарахування 117 630 грн.
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування; вимоги
про сплату боргу (недоїмки) №2 від 22
квітня 2014 року про сплату 117 630 грн.
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 04 серпня 2014
року адміністративний позов
задоволено частково. Скасовано
податкове повідомлення-рішення ДПІ у
Києво-Святошинському районі ГУ
Міндоходів у Київській області від
06.05.2014 р. № та рішення №7 від 06.05.2014
р. "Про застосування штрафних санкцій
за донарахування своєчасно не
нарахованого єдиного внеску». У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Додатковою постановою Київського
окружного адміністративного суду від 22
серпня 2014 року скасовано вимогу про
сплату боргу (недоїмки) від 22.04.2014 р.

Не погоджуючись із судовими рішеннями,
відповідач звернувся із апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
постанову від 04 серпня 2014 року та
додаткову постанову від 22 серпня 2014
року Київського окружного
адміністративного суду та прийняти
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі. Свою вимогу апелянт
обґрунтовує тим, що судом першої
інстанції при прийнятті оскаржуваної
постанови було порушено норми
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає за необхідне апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів України у
Київській області - залишити без
задоволення, а постанову від 04 серпня
2014 року та додаткову постанову від 22
серпня 2014 року Київського окружного
адміністративного суду - без змін,
виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачем не вказано які саме дані
не співпали у перевіряючих при
виявленні факту неправомірного
визначення валового доходу. При цьому
виявлене порушення відповідачем не
конкретизоване, проте судом за
результатами дослідження документів
первинного бухгалтерського обліку
невідповідності вказаних порушень
встановлено не було. Крім того, суд
виходив з того, що ведення
бухгалтерського обліку відповідно до
ЗУ «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність» від 16.07.1999 №996-XIV
для підприємців на загальній системі
оподаткування не передбачено.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
було встановлено судом, суб'єкт
підприємницької діяльності ОСОБА_2
згідно свідоцтва про державну
реєстрацію в Києво-Святошинській РДА
Київської області 27.10.1999 р., включений
до ЄДР за №.

Взятий на податковий облік у ДПІ
Києво-Святошинського району Київської
області 27.10.1999 р. за №4687.

З 01.01.2012 р. по 31.12.2013 р. позивач
перебував на загальній системі
оподаткування обліку та звітності та
був платником податку з доходів
фізичних осіб-підприємців від
здійснення підприємницької
діяльності, платником податку з
доходів фізичних осіб із заробітної
плати найманих працівників, податку на
додану вартість, збору на розвиток
виноградарства, садівництва та
хмелярства, платником ЄСВ.

В квітні 2014 р., відповідачем, на
підставі п.77.1 ст. 77 ПКУ та, відповідно до
наказу №197 від 14.03.2014 р., направлень
№№238-239 від 25.03.2014 р. на проведення
планової перевірки, згідно із
планом-графіком проведення планових
виїзних перевірок була проведена
планова документальна виїзна
перевірка ФОП ОСОБА_2 на предмет
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2012 р. по 31.12.2013 р.

За наслідками перевірки відповідачем
було складено Акт перевірки
№171/17-3/НОМЕР_1 від 22.04.2014 р., згідно якого
під час перевірки встановлено
порушення п.177.2, п.177.4 ст.177, що виявилося
у заниженні податку на доходи фізичних
осіб від здійснення підприємницької
діяльності за 2012-2013 р.р.; п.187.1 ст.187 ПКУ,
що мало своїм наслідком заниження
податку на додану вартість за цей же
період у сумі 2 835,00 грн.; ч.1 п.1 ст.7, п.1-2, 5
ст. 9 Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» від
08.07.2010 р. №2464-VI, що призвело до заниження
єдиного внеску на суму 117 629,00 грн.

На підставі вказаного акту податковим
органом прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 06.05.2014
р., яким позивачу визначено грошове
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб у розмірі 52850 грн. та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції у сумі 14233 грн.

Також податковим органом винесено
рішення №7 від 06.05.2014 р. про
застосування штрафних санкцій за
нарахування територіальним органом
доходів та зборів своєчасно не
нарахованого єдиного внеску у сумі 14
884 грн.

22.04.2014 р. податковим органом була
сформована вимога №2 про сплату боргу з
Єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування.

Вважаючи вказані податкове
повідомлення-рішення та рішення про
застування штрафних санкцій та
податкову вимогу протиправними,
позивач звернувся до
адміністративного суду з даним
позовом.

Обговорюючи правомірність вимог
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до наступного.

За висновками податкового органу,
викладеними в Акті перевірки, в 2012-2013
р.р., позивачем до складу валового
доходу були включені кошти від
здійснення операцій з роздрібної
торгівлі алкогольними напоями,
тютюновими виробами та надання послуг
з громадського харчування кінцевому
споживачеві. Розрахунки проводились як
з використанням РРО, так і шляхом
безготівкових розрахунків.

Перевірка, здійснена податковим
органом, була проведена на підставі
вихідних даних розрахункового рахунку,
показників РРО (дані книг обліку
розрахункових операцій за 2012-2013 р.р.)
шляхом застосування касового методу.
Так перевіряючи встановили факт
заниження валового доходу в результаті
невідповідності даних звітів РРО даним
декларації про майновий стан та доходи
позивача та даними книг обліку
розрахункових операцій та фіскальних
звітів, зокрема виявлено заниження
валового доходу за 2012 р.-2013 р. у сумі 14
177,00 грн., із них: (за 2012 р.-6 520,58 грн.; 2013
р.-7 656,73 грн.).

У зв'язку з цим, податковим органом з
посиланням на норми статті п.177.2 ст. 177
ПКУ збільшено суму грошового
зобов'язання по податку на доходи
фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності на суму 52850
грн. та застосовано штрафні санкції на
суму 14233 грн.

Як вірно зауважено судом першої
інстанції, виявлене порушення
відповідачем не конкретизоване, проте
судом були досліджені документи
первинного бухгалтерського обліку
позивача, у тому числі, декларації про
майновий стан та доходи Книга обліку
розрахункових операцій та фіскальних
звітів. Вказані документи були також
досліджені і судом апеляційної
інстанції. За результатами дослідження
цих документів невідповідності
вказаних у них даних судом встановлено
не було.

Відповідач не конкретизував, які саме
дані не співпали у перевіряючих при
виявленні факту неправомірного
визначення валового доходу, як в акті
перевірки, так і під час розгляду
справи в суді першої інстанції та суді
апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 ПКУ від 02.12.2010
р. № 2755-VI об'єктом оподаткування
підприємницької діяльності є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю фізичної особи -підприємця.
При цьому, оскільки виручкою фізичної
особи - підприємця вважається дохід,
отриманий у грошовій та негрошовій
формі, то датою при формуванні
загального оподатковуваного доходу є
дата фактичного надходження коштів на
банківський рахунок (до каси) або
отримання інших видів компенсацій
вартості поставлених (або тих, що
підлягають поставці) товарів, тобто
застосовується касовий метод. До
складу витрат уключаються тільки
витрати, пов'язані з отриманням доходу
та підтверджені відповідними
документами про їх оплату.

Пунктом 77.1. ст.77 ПКУ встановлено, що
доходи фізичних осіб - підприємців,
отримані протягом календарного року
від провадження господарської
діяльності, оподатковуються за
ставками, визначеними в пункті 167.1
статті 167 цього Кодексу.

Податковий орган, в ході проведення
перевірки визначення витрат
безпосередньо пов'язаних з одержанням
позивачем доходу, та документально
підтверджених, які були відображені в
декларації про майновий стан та доходи
за 2012-2013 р.р. встановив безпідставне
завищення валових витрат на загальну
суму 324813,43 грн., із них: 2012 р.- 152 611,67 грн.;
2013 р.- 172201,76 грн., оскільки до складу
витрат були віднесені витрати без
належного документального
підтвердження, а саме: не підтверджені
витрати, пов'язані з наданням послуг по
діяльності кафе; відсутні калькуляції
на виготовлення одиниці продукції;
відомості по руху товарів готової
продукції, що використані при
одержанні доходу, який пов'язаний з
громадським харчуванням. До складу
витрат віднесені витрати на придбання
товарів, а не витрати, пов'язані з
одержанням доходу від надання послуг
громадського харчування.

Водночас як вірно зауважено судом
першої інстанції, ведення
бухгалтерського обліку відповідно до
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність» від
16.07.1999 №996-XIV (далі Закон України -№996)
для підприємців на загальній системі
не передбачено. Вказаний закон та
Положення (стандарт) бухгалтерського
обліку 16 "Витрати" затверджене наказом
Міністерства фінансів України від 31
грудня 1999 р. N 318 та зареєстроване в
Міністерстві юстиції України 19 січня
2000 р. за N 27/4248, ( далі - П(С)БО) не
розповсюджуються на фізичних
осіб-підприємців.

Згідно ст.51 ЦКУ до підприємницької
діяльності фізичних осіб
застосовуються нормативно-правові
акти, що регулюють підприємницьку
діяльність юридичних осіб, якщо інше не
встановлено законом або не випливає із
суті відносин.

У Законі України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність» та П(С)БО
немає посилання на те, що ці
нормативно-правові акти не
розповсюджуються на фізичних
осіб-підприємців, тому підприємці на
загальній системі оподаткування не
зобов'язані вести бухгалтерський
облік, але мають на це законне право.

Згідно Закону України №996 активи - це
ресурси, контрольовані підприємством у
результаті минулих подій, використання
яких як очікується, призведе до
отримання економічних вигод у
майбутньому. Зобов'язання - це
заборгованість підприємства, що
виникла внаслідок минулих подій і
погашення якої в майбутньому, як
очікується, призведе до зменшення
ресурсів підприємства, що втілюють у
собі економічні вигоди. Якщо
підприємець отримує товар, у нього
виникає заборгованість (зобов'язання)
перед постачальником, а збільшення
зобов'язання є витратами у розумінні
п.14.1.27 ПКУ.

Порядок формування витрат підприємця
ніде не описаний, а відповідно до
вищезгаданої статті ЦКУ, до фізичних
осіб-підприємців застосовуються
нормативно-правові акти, які регулюють
діяльність юридичних осіб. У пункті 177.4
сказано «що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу». Витрати
можуть включатися до витрат
операційної діяльності лише тоді, коли
будуть виконуватися вимогу пункту 138.4
ПКУ.

Чинний ПКУ або інший діючий нормативно
правовий документ (до дати вступу в
силу нової форми книги обліку доходів
та витрат) не містив вимог щодо
залежності права на витрати, від факту
їх оплати.

Проте, згідно частини 2 пункту 6 Наказу
Міндоходів України від 16.09.13 р. №481 «Про
затвердження форми Книги обліку
доходів і витрат, яку ведуть фізичні
особи-підприємці, крім осіб, які обрали
спрощену систему оподаткування, і
фізичні особи, які провадять незалежну
професійну діяльність, та Порядку її
ведення» у графі 2 зазначено, що окрім
суми коштів, отриманих за товари чи
послуги у готівковій чи безготівковій
формі повинна відображатися також і
сума заборгованості, за якою минув
строк позовної давності та вартість
безоплатно отриманих товарів (робіт,
послуг). У частині 5 все того ж пункту 6
Наказу №481 зазначається, що
документами, які підтверджують
витрати, можуть бути, зокрема, платіжне
доручення, прибутковий касовий ордер,
квитанція, фіскальний чек, акт закупки
(виконаних робіт, наданих послуг) та
інші первинні документи, що засвічують
факт оплати товарів, робіт, послуг.

Визначаючи порушення, допущене
позивачем податковий орган вказав на
віднесення ним витрат на придбання
товарів та відсутність зв'язку таких
витрат з одержанням доходу від надання
послуг громадського харчування. Проте,
як вірно зауважено судом першої
інстанції узагальнююче визначення
такого порушення позбавляє суд, як
першої інстанції так і суд апеляційної
інстанції, змоги перевірити його
відповідність фактичним обставинам
справи. Проте, згідно даних акту
перевірки всі витребовувані документи
були представлені до податкового
органу. Надані такі документи також і
на вимогу суду апеляційної інстанції.
Те саме стосується і встановлення
такого порушення як заниження суми
оподатковуваного доходу, з якого
справляється податок з доходів
фізичних осіб.

Оскільки висновок податкового органу в
частині порушення позивачем порядку
визначення валового доходу нічим не
підтверджений, отже вірний висновок
суду першої інстанції про те, що
відсутні і підстави для застосування
заходів реагування на порушення.

Також колегія суддів погоджується з
наступними висновками суду першої
інстанції щодо правової оцінки
відносин, що склалися між сторонами.

Зокрема, відповідно до п.75.1 ст.75 ПКУ
органи державної податкової служби
мають право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки.

Підпунктом 75.1.2 п.75.1 ст.75 ПКУ визначено,
що документальною перевіркою
вважається перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Документальна планова перевірка
передбачається у плані роботи органу
державної податкової служби. Про
проведення документальної планової
перевірки оформлюється наказ
керівником органу державної
податкової служби.

Право на проведення документальної
планової перевірки платника податків
надається лише у випадку, коли йому не
пізніше ніж за 10 календарних днів до
дня проведення зазначеної перевірки
вручено під розписку або надіслано
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення копію наказу про
проведення документальної планової
перевірки та письмове повідомлення із
зазначенням дати початку проведення
такої перевірки.

Нормами п.п. 81.1, 81.2 статті 81 ПК України
визначено умови та порядок допуску
посадових осіб органів державної
податкової служби до проведення
документальних виїзних та фактичних
перевірок.

Відповідно до вказаних положень,
посадові особи органу державної
податкової служби мають право
приступити до проведення
документальної виїзної перевірки,
фактичної перевірки за наявності
підстав для їх проведення, визначених
цим Кодексом, та за умови пред'явлення
або надіслання у випадках, визначених
цим Кодексом, таких документів:
направлення на проведення такої
перевірки, в якому зазначаються дата
видачі, найменування органу державної
податкової служби, реквізити наказу
про проведення відповідної перевірки,
найменування та реквізити суб'єкта
(прізвище, ім'я, по батькові фізичної
особи - платника податку, який
перевіряється) або об'єкта, перевірка
якого проводиться, мета, вид
(документальна планова/позапланова або
фактична), підстави, дата початку та
тривалість перевірки, посада та
прізвище посадової (службової) особи,
яка проводитиме перевірку.

Непред'явлення або ненадіслання у
випадках, визначених цим Кодексом,
платнику податків (його посадовим
(службовим) особам або його
уповноваженому представнику, або
особам, які фактично проводять
розрахункові операції) цих документів
або пред'явлення зазначених
документів, що оформлені з порушенням
вимог, встановлених цим пунктом, є
підставою для недопущення посадових
(службових) осіб органу державної
податкової служби до проведення
документальної виїзної або фактичної
перевірки.

Відмова платника податків та/або
посадових (службових) осіб платника
податків (його представників або осіб,
які фактично проводять розрахункові
операції) від допуску до перевірки на
інших підставах, ніж визначені в абзаці
п'ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред'явленні направлення платнику
податків та/або посадовим (службовим)
особам платника податків (його
представникам або особам, які фактично
проводять розрахункові операції) такі
особи розписуються у направленні із
зазначенням свого прізвища, імені, по
батькові, посади, дати і часу
ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або
посадових (службових) осіб платника
податків (його представників або осіб,
які фактично проводять розрахункові
операції) розписатися у направленні на
перевірку посадовими (службовими)
особами органу державної податкової
служби складається акт, який засвідчує
факт відмови. У такому випадку акт про
відмову від підпису у направленні на
перевірку є підставою для початку
проведення такої перевірки.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, зокрема в
матеріалах справи наявна копія наказу
про проведення перевірки від 14.03.2014 р.
№197, проте відсутні докази про
направлення позивачу письмового
повідомлення про проведення перевірки
та вручення під розписку копії
направлення на перевірку, також
відсутній план-графік проведення
перевірок, з якого вбачається, що
позивач був включений до складу осіб,
які підлягають перевірці у 2014 р. .

Також судом першої інстанції надано
вірну оцінку доводам позивача про
протиправність та скасування
податкових повідомлень-рішень,
прийнятих на підставі акту перевірки
№171/17-3/НОМЕР_1 від 22.04.2014 р.

Зокрема, відповідно до п. 86.1 ст. 86 ПКУ
результати перевірок (крім камеральних
та електронних перевірок) оформлюються
у формі акта або довідки, які
підписуються посадовими особами
органу державної податкової служби та
платниками податків або їх законними
представниками (у разі наявності). У
разі встановлення під час перевірки
порушень складається акт.

Порядком оформлення результатів
документальних перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, затвердженого
Наказом ДПА України від 22.12.2010 N 984 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України від 12.01. 2011 р. N 34/18772,
визначено, що акт - службовий документ,
який підтверджує факт проведення
документальної перевірки
фінансово-господарської діяльності
платника податків і є носієм доказової
інформації про виявлені порушення
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби.

Акт є носієм доказової інформації про
виявлені податковим органом під час
проведення перевірки порушення вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства суб'єктами
господарювання, обов'язковим
документом, на підставі якого
приймається відповідне рішення
контролюючого органу. Контролюючий
орган не позбавлений права викладати в
акті перевірки власні суб'єктивні
висновки щодо зафіксованих обставин,
та в подальшому, у разі виникнення
спору щодо рішень, що приймаються на
підставі такого акту, обґрунтовувати
ними власну позицію щодо наявності
певних допущених платником податку
порушень.

Статтею 86 ПКУ передбачено, що у разі
встановлення під час перевірки
порушень результати перевірки
оформлюються у формі акта, які
підписуються посадовими особами
органу державної податкової служби та
платником податків або їх законними
представниками (у разі наявності).
Відповідно до вимог ПК України
оформлення результатів документальних
перевірок платників податків -
фізичних осіб визначається Порядком
оформлення результатів документальних
перевірок щодо дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, платниками податків
- фізичними особами, що затверджений
Наказом Міністерства фінансів України
№ 395 від 14.03.2013 року, (далі - Порядок №395).

Згідно з п. 1.5. Порядку № 395 акт
документальної перевірки повинен
містити систематизований виклад
виявлених під час перевірки фактів
порушень норм податкового, валютного
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби. За
результатами документальної перевірки
в акті викладаються всі суттєві
обставини діяльності платника
податків, які стосуються фактів
виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, що визначено в
пункті 1.6. наведеного Порядку.

Відповідно до п. 1.7 Порядку факти
виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та повною мірою, з
посиланнями на первинні або інші
документи, які зафіксовані в обліку та
підтверджують наявність зазначених
фактів

Проте, як вірно встановлено судом
першої інстанції, Акт перевірки від
22.04.2014 р. №171/17-3/НОМЕР_1 не містить
обов'язкових даних відносно виявлених
порушень з посиланням на конкретні
первинні документи, на підставі яких
вчинено записи, а також докази, що
достовірно підтверджують наявність
факту порушення.

Відтак судом першої інстанції
правильно встановлено, що досліджені
судом документи первинного
бухгалтерського та податкового обліку
позивача висновки податкового органу
про порушення ФОП ОСОБА_2 вимог п.177.4 та
п.177.2 ст.177 ПКУ спростовують.

Крім того, колегія суддів погоджується
із висновками суду першої інстанції
щодо аналізу виявленого податковим
органом факту заниження позивачем
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування. Так, за
даними податкової звітності позивача у
2012-2013 р.р. було нараховано суми
заробітної плати 483 000, 0 грн. та 47470,0
грн.

Відповідно до п.1 ст.4 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» №2464-VI (далі -
Закон України №2464) позивач є платником
цього внеску.

На підставі п.п.5,7,11 ст.8 Закону України
№2464 по класу професійного виробництва
(5) встановлений розмір внеску 34,7%; 36,8%;
3,6%. Згідно додатку 4 податкової
звітності утримання з ЄСВ склало 1255,8
грн. та 1234,22 грн. відповідно за 2012-2013 р.р.
Згідно додатку №5 утримання ЄСВ за
2012-2013 р.р. становило 4650,1 грн. та 4892,8 грн.

Про заниження позивачем ЄСВ у розмірі
117 629,0 грн. податковий орган дійшов
висновку на підставі того, що були
виявлені порушення пп.2.2.1 та п.2.2.3
згідно розділу 2 акта.

Оскільки судом такі порушення не
встановлені, а висновки податкового
органу документально не підтверджені,
суд першої інстанції вірно встановив
безпідставність визначення позивачу
до сплати ЄСВ у розмірі 117629,0 грн. та
застосування до нього рішенням №7 від
06.05.2014 р. штрафної (фінансової) санкції у
сумі 14 884,00 грн.

Оскільки вимога податкового органу про
сплату недоїмки у розмірі 117629, 0 грн.
ґрунтується на висновках акту
перевірки, а факт заниження обсягу
валового доходу та неправомірне
збільшення валових витрат не доведені,
колегія суддів погоджується із судом
першої інстанції про те, що підлягає
скасуванню і рішення про застосування
штрафних санкцій.

Щодо вимог апеляційної скарги про
скасування додаткової постанови суду
першої інстанції від 22 серпня 2014 року,
колегія суддів зазначає, що, як вірно
встановлено судом, першої інстанції,
постановою від 04.08.2014 р. позовні вимоги
ФОП ОСОБА_2 до Державної податкової
інспекції у Києво-Святошинському
районі ГУ Міндоходів у Київській
області про визнання протиправними та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від
06.05.2014р. та рішення про застосування
штрафних санкцій були задоволені.
Проте, не вирішено питання щодо однієї
із позовних вимог, з приводу якої
досліджувались докази.

Відтак суд вірно вирішив задовольнити
вимогу позивача про скасування вимоги
№2 від 22.04.2014 р. про сплату боргу,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» рішення,
прийняті органами доходів і зборів та
органами Пенсійного фонду з питань, що
належать до їх компетенції відповідно
до цього Закону, є обов'язковими до
виконання платниками єдиного внеску,
посадовими особами і застрахованими
особами.

За змістом ч. 4 вказаної норми Закону
орган доходів і зборів у порядку, за
формою та у строки, встановлені
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику,
надсилає платникам єдиного внеску, які
мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Платник єдиного внеску зобов'язаний
протягом десяти календарних днів з дня
надходження вимоги про сплату недоїмки
сплатити суми недоїмки та штрафів
разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми
недоїмки платник єдиного внеску
узгоджує її з органом доходів і зборів
шляхом оскарження вимоги про сплату
єдиного внеску в адміністративному або
судовому порядку.

Порядок узгодження сум недоїмки з
єдиного внеску встановлюється
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику.

Таким чином, враховуючи, що судом
встановлено помилковість висновків
податкового органу, щодо наявності
факту заниження позивачем єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, то вказане
зобов'язання є неузгодженим, а відтак
вимога про його сплату є передчасною.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам. В
зв'язку з цим колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів України у
Київській області - залишити без
задоволення, постанову Київського
окружного адміністративного суду від 15
липня 2014 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів України у
Київській області - залишити без
задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 04 серпня 2014
року та додаткову постанову Київського
окружного адміністративного суду від 22
серпня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів в касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
О.Є. Пилипенко

Судді:
Я.Б. Глущенко

С.Б. Шелест

Дата виготовлення та підписання
повного тексту рішення - 02.12.2014 року.

.

Головуючий суддя
Пилипенко О.Є.

Судді:
Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.