Справа № 817/3198/14
Суддя: Зозуля Д.П.
Дата ухвалення: 2014-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/3198/14

01 грудня 2014 року 12год. 15хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді Зозулі
Д.П. за участю секретаря судового
засідання Минько Н.З. та сторін і інших
осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Троянчук Дмитро
Миколайович,

відповідача: представник Федченко
Олександр Олександрович,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сарницембуд"

до Рівненської митниці ДФС про
визнання протиправною відмови в
поверненні суми надмірно сплаченого
ввізного мита, -ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Сарницембуд" (далі -
позивач) звернулось до Рівненського
окружного адміністративного суду з
позовом до Рівненської митниці
Міндоходів (далі - відповідач) про
визнання протиправною відмови в
поверненні суми надмірно сплаченого
ввізного мита по митній декларації №
204020000/2012/012291 від 07.12. 2012 року, викладеній
у листі № 01.1/3-08-4606 від 06.10. 2014 року.

Усною ухвалою суду від 01.12. 2014 року
відповідно до ст. 55 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), суд допустив заміну
первинного відповідача - Рівненська
митниця Міндоходів, її
правонаступником - Рівненська митниця
ДФС.

В обґрунтування адміністративного
позову представник позивача зазначив,
що 09.04. 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Сарницембуд" (далі -
ТзОВ "Сарницембуд") звернулося із
заявою до відповідача з проханням
відновити режим вільної торгівлі до
партії товару - вапно будівельне
повітряне негашене кальцієве швидкого
гасіння грудкове 3 ґатунку, що був
випущений у вільних обіг по ВМД №
204020000/2012/012291 від 07.12. 2012 року. За
результатами розгляду заяви
Рівненська митниця Міндоходів
відмовила у відновленні режиму
вільної торгівлі до партії товару. Крім
того, позивач зазначив, що постановою
Рівненського окружного
адміністративного суду від 10.04. 2014 року
у справі № 817/675/14, яка залишена без змін
ухвалою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 21.05. 2014 року
визнано протиправною відмову
Рівненської митниці Міндоходів у
відновленні режиму вільної торгівлі по
ВМД № 204020000/2012/012291 від 07.12. 2012 року. Разом
з тим, постановою Вищого
адміністративного суду від 11.09. 2014 року
постанову від 10.04. 2014 року та ухвалу від
21.05. 2014 року скасовано в частині
задоволення позовних вимог щодо
стягнення з Державного бюджету України
через ГУ ДКСУ у Рівненській області
суми надмірно сплаченого ввізного мита
у розмірі 970,29 грн. Таким чином, позивач
наголосив, що відповідач не врахував
норм Митного кодексу України, де
зазначається, що повернення сум
відповідних митних платежів
здійснюється також у разі, якщо
відновлюється режим вільної торгівлі.
Судовим рішенням, яке набрало законної
сили, встановлено неправомірність
відмови у наданні режиму вільної
торгівлі. Відтак позивач вважає, що
судове рішення зумовлює обов'язок
відповідача відновити режим вільної
торгівлі, оскільки такий режим
вважається відновленим автоматично. А
тому, відмова в поверненні суми
надмірно сплаченого ввізного мита по
митній декларації № 204020000/2012/012291 від
07.12. 2012 року, викладена у листі №
01.1/3-08-4606 від 06.10. 2014 року - є
необґрунтована та безпідставна.
Представник позивача в судовому
засіданні адміністративний позов
підтримав з наведених у ньому підстав,
просив позов задовольнити повністю.

Відповідач - Рівненська митниця ДФС,
позов не визнав, подав письмове
заперечення (а.с. 85-87). Представник
відповідача в судовому засіданні
пояснив, що у Рівненської митниці ДФС
відсутні правові підстави для
повернення коштів з Державного бюджету
України, оскільки, товар оформлено за
митною декларацією № 204020000/2012/012291 від
07.12. 2012 року у режимі найбільшого
сприяння (із застосуванням пільгової
ставки мита) без застосування до товару
преференції (режиму вільної торгівлі).
Наголосив, що жодним рішенням судів не
відновлено режим вільної торгівлі і не
зобов'язано Рівненську митницю ДФС
вчинити такі дії, оскільки в розумінні
практики Верховного суду України такі
дії є перебиранням повноважень органу
доходів і зборів. В силу вимог Митного
кодексу України, державна митна справа
здійснюється на основі виключних
повноважень органів доходів і зборів
України. З наведених підстав
представник відповідача в задоволенні
позову просив відмовити повністю за
безпідставністю вимог.

Заслухавши пояснення представників
сторін, повно і всебічно з'ясувавши всі
обставини справи в їх сукупності на
підставі чинного законодавства,
перевіривши їх дослідженими у судовому
засіданні доказами, суд вважає, що в
задоволенні позовних вимог слід
відмовити повністю, з огляду на
наступне.

Так, судом встановлено, що ТзОВ
"Сарницембуд" зареєстроване юридичною
особою Сарненською районною державною
адміністрацією Рівненської області
11.08. 2011 року. Види діяльності: оптова
торгівля деревиною, будівельними
матеріалами та санітарно-технічним
обладнанням; інші види роздрібної
торгівлі поза магазинами, що
стверджується довідкою АА № 736246 з
Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України
(а.с. 7-8).

Наявними матеріалами справи
стверджено, що між позивачем ТзОВ
"Сарницембуд" та ФОП ОСОБА_4 (повіреним
на право здійснення посередницької
діяльності митного брокера) 09.09. 2011 року
було укладено Договір доручення № 1 на
здійснення декларування товарів,
вантажів, транспортних засобів та
іншого майна, що переміщуються через
державний кордон України (а.с. 25-27).

На виконання умов контракту № 804/016 від
06.03. 2012 року, з врахуванням Доповнень до
даного контракту № 4 від 09.07. 2012 року, №
5 від 06.09. 2012 року, ТзОВ "Сарницембуд"
імпортовано на митну територію України
вапно будівельне повітряне негашене
кальцієве швидкого гасіння грудкове 3
ґатунку у кількості 1000 т., загальною
вартістю 112 000 доларів США. (а.с. 42-43, 44, 45).

Разом з тим, в матеріалах справи наявні
копії залізничної накладної на
перевезення товару № 04366909 (а.с. 28), акту
огляду товару (а.с. 34), сертифікату
походження товару форми СТ-1 № BYUA
3420737 від 11.01. 2013 року (а.с. 35), акту
експертизи походження товару № 39 від
05.04. 2012 року (а.с. 47-57), паспорту товару №
5088 (а.с. 36), митної декларація країни
відправлення № 16458/041212/0011924 (а.с. 58-59).

Так, в судовому засіданні встановлено,
що ввезений товар було заявлено
позивачем до митного оформлення на
підставі митної декларації №
204020000/2012/012291 від 07.12. 2012 року, у режимі
найбільшого сприяння (із застосуванням
пільгової ставки мита) (а.с. 23).

За результатами перевірки головним
інспектором митного поста "Сарни"
відмовлено у митному оформленні
товару, про що винесено картку відмови
в прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення від 08.12. 2012
року № 204020000/2012/00130 (а.с. 37-38).

В основу відмови у митному оформленні
заявленого позивачем товару покладено
висновки: до митного оформлення товару
№ 1 з заявленим у графі 36 кодом пільг в
обкладенні товару ввізним митом - 400
надано сертифікат про походження
товару форми СТ-1. При перевірці
наявності підстав для надання товару
№ 1 режиму вільної торгівлі з РБ
виявлено, що у графі 12 «Засвідчення»
сертифіката про походження товару
форми СТ-1 № неможливо однозначно
ідентифікувати дату видачі
сертифіката, чим порушено вимоги
статей 257, 36 Митного кодексу України.
Виходячи з вищенаведеного на підставі
п. 7.4 розділу 7 Угоди про правила
визначення країни походження товарів у
Співдружності Незалежних Держав від
20.11. 2009 року, яка ратифікована Законом
України від 06.07. 2011 року № 3592 до товару
№ 1 неможливо застосувати режим
вільної торгівлі з РБ. Застосування
режиму вільної торгівлі з РБ можливе
при наданні оригінала сертифіката СТ-1
заповненого відповідно до Угоди про
правила визначення країни походження
товарів у Співдружності Незалежних
Держав від 20.11. 2009 року.

Судом встановлено, що ТзОВ
"Сарницембуд" звернулося до суду з
позовом про визнання протиправною
відмову Рівненської митниці
Міндоходів у відновленні режиму
вільної торгівлі по ВМД № 204020000/2012/012291
від 07.12. 2012 року, викладеної у листі №
01.1/2-06-259 від 20.01. 2014 року та стягнення з
Державного бюджету України через
Головне управління Державної
казначейської служби України у
Рівненській області суми надмірно
сплаченого ввізного мита у розмірі 970,29
грн.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 10.04. 2014 року,
яка залишена без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 21.05. 2014 року
по справі № 817/675/14, позов задоволено
повністю. Визнано протиправною відмову
Рівненської митниці Міндоходів у
відновленні режиму вільної торгівлі по
ВМД № 204020000/2012/012291 від 07.12. 2012 року,
викладену в листі № 01.1/2-06-259 від 20.01. 2014
року. Стягнуто з Державного бюджету
України через Головне управління
Державної казначейської служби
України у Рівненській області на
користь ТзОВ "Сарницембуд" суму
надмірно сплаченого ввізного мита в
розмірі 970,29 грн.

Постановою Вищого адміністративного
суду України від 11.09. 2014 року, суд
касаційної інстанції зазначив, що
вважає законними та обґрунтованими
висновки судів першої та апеляційної
інстанцій про те, що відмова
Рівненської митниці Міндоходів у
відновленні режиму вільної торгівлі по
ВМД № 204020000/2012/012291 від 07.12. 2012 року, яка
викладена в листі № 01.1/2-06-259 від 20.01. 2014
року, прийнята з порушенням вимог
Митного кодексу України та Договору
про зону вільної торгівлі, підписаного
державами-учасницями Співдружності
Незалежних Держав 18.10. 2011року, у зв'язку
з чим така відмова є протиправною.

Щодо стягнення з Державного бюджету
України через Головне управління
Державної казначейської служби
України у Рівненській області на
користь ТзОВ "Сарницембуд" суми
надмірно сплаченого ввізного мита в
розмірі 970,29 грн., колегія суддів
зазначила, що такі позовні вимоги є
передчасними.

Таким чином, касаційну скаргу
Рівненської митниці Міндоходів
України задоволено частково. Постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від 10.04. 2014 року
та ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 21.05. 2014 року
по справі № 817/675/14 скасовано в частині
задоволення позовних вимог щодо
стягнення з Державного бюджету України
через Головне управління Державної
казначейської служби України у
Рівненській області суми надмірно
сплаченого ввізного мита у розмірі 970,29
грн., прийнято нову постанову, якою
відмовлено в задоволенні позовних
вимог в цій частині. В іншій частині
рішення судів залишено без змін (а.с.
19-22). Відмовляючи в позові в частині
позовної вимоги про стягнення суми
надмірно сплаченого ввізного мита, суд
касаційної інстанції вказав на
недотримання процедури повернення
платникам податків коштів, що
обліковуються на відповідних рахунках
митного органу як переплата, і митних
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами.

Наявними матеріалами справи
підтверджено, що позивач звернувся із
заявою від 23.09. 2014 року до Рівненської
митниці Міндоходів про повернення
суми надмірно сплаченого ввізного мита
в розмірі 970,29 грн. на поточний рахунок
ТзОВ "Сарницембуд". Заява обґрунтована
тим, що рішенням суду по справі №
817/675/14, яке набрало законної сили,
відновлено режим вільної торгівлі по
ВМД № 204020000/2012/012291 від 07.12. 2012 року, що є
підставою для повернення сум
відповідних митних платежів згідно
абз. 3 ч. 5 ст. 301 Митного кодексу України
(а.с. 9-10).

Так, листом № 01.1/3-08-4606 від 06.10. 2014 року
про результати розгляду заяви
Рівненська митниця Міндоходів
відмовила у задоволенні заяви позивача
від 23.09. 2014 року (а.с.11-12). Свою відмову
митний орган мотивував тим, що
враховуючи положення ст. 43 Податкового
кодексу України, ст. 301 Митного кодексу
України, наказу Державної митної
служби України "Про затвердження
Порядку повернення платникам податків
коштів, що обліковуються на
відповідних рахунках митного органу як
передоплата, і митних та інших
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами" № 618 від 20.07. 2007 року,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 25.09. 2007 року за № 1097/14364,
та з урахуванням постанови Вищого
адміністративного суду України від
11.09. 2014 року № К/800/31483/14 у справі № 817/675/14,
у Рівненської митниці Міндоходів
відсутні правові підстави для
повернення коштів з Державного бюджету
України (а.с. 11-12).

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного.

Статтею 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 1 статті 7 Митного
кодексу України встановлені порядок і
умови переміщення товарів через митний
кордон України, їх митний контроль та
митне оформлення, застосування
механізмів тарифного і нетарифного
регулювання зовнішньоекономічної
діяльності, справляння митних
платежів, ведення митної статистики,
обмін митною інформацією, ведення
Української класифікації товарів
зовнішньоекономічної діяльності,
здійснення відповідно до закону
державного контролю нехарчової
продукції при її ввезенні на митну
територію України, запобігання та
протидія контрабанді, боротьба з
порушеннями митних правил, організація
і забезпечення діяльності органів
доходів і зборів та інші заходи,
спрямовані на реалізацію державної
політики у сфері державної митної
справи, становлять державну митну
справу.

Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 8
Митного кодексу України, державна
митна справа здійснюється на основі
принципів, зокрема, виключних
повноважень органів доходів і зборів
України щодо здійснення державної
митної справи.

Відповідно до пункту 43.1 статті 43
Податкового кодексу України, помилково
та/або надміру сплачені суми грошового
зобов'язання підлягають поверненню
платнику відповідно до цієї статті та
статті 301 Митного кодексу України, крім
випадків наявності у такого платника
податкового боргу.

Так, частинами 1, 2, 3, 4 статті 301 Митного
кодексу України встановлено, що
повернення помилково та/або надміру
сплачених сум митних платежів
здійснюється відповідно до Бюджетного
та Податкового кодексів України.

У разі виявлення факту помилкової
та/або надмірної сплати митних
платежів орган доходів і зборів не
пізніше одного місяця з дня виявлення
такого факту зобов'язаний повідомити
платника податків про суми надміру
сплачених митних платежів.

Помилково та/або надміру зараховані до
державного бюджету суми митних
платежів повертаються з державного
бюджету в порядку, визначеному
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику.

Якщо надмірна сплата сум митних
платежів сталася внаслідок помилки з
боку посадових осіб органу доходів і
зборів, повернення надміру сплачених
сум митних платежів здійснюється у
першочерговому порядку.

Відповідно до частини 5 цієї статті
повернення сум відповідних митних
платежів здійснюється також у разі,
якщо:

1) законом передбачено повернення сум
сплаченого мита при поміщенні товарів
у митний режим реімпорту або у митний
режим реекспорту відповідно до розділу
V цього Кодексу, а також в інших
випадках, визначених цим Кодексом;

2) у випадках та в порядку, визначених
цим Кодексом, здійснюється зміна
раніше заявленого митного режиму, якщо
суми митних платежів, належних до
сплати при поміщенні товарів у новий
митний режим, є меншими, ніж суми митних
платежів, сплачених при поміщенні їх у
попередній митний режим;

3) відновлюється режим найбільшого
сприяння, вільної торгівлі;

4) митну декларацію змінено або визнано
недійсною;

5) у товарах, що ввозяться на митну
територію України або вивозяться за її
межі, виявлено дефекти або вони якимось
іншим чином не відповідають погодженим
специфікаціям, за умови, що ці товари не
ремонтувалися і не використовувалися
відповідно на території України та за
її межами (крім операцій, необхідних
для виявлення дефектів або
невідповідності) і повертаються
протягом строку, визначеного
підпунктом "а" пункту 3 частини другої
статті 78 цього Кодексу;

6) платником податків подано органу
доходів і зборів документи, які
підтверджують наявність у нього на
день подання органу доходів і зборів
митної декларації для митного
оформлення права на звільнення від
сплати митних платежів.

Крім того, в частині 6 статті 301 Митного
кодексу України зазначено, що
повернення сум митних платежів у
випадках, передбачених частиною п'ятою
цієї статті, здійснюється у тому самому
порядку, що і повернення помилково
та/або надміру сплачених сум митних
платежів за заявою платника податків
за умови, що така заява подається не
пізніше одного року з дня, наступного
за днем виникнення обставин, що тягнуть
за собою повернення сплачених сум
митних платежів.

Суду слід зазначити, що процедура
повернення платникам податків коштів,
що обліковуються на відповідних
рахунках митного органу як
передоплата, і митних та інших
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами регламентується Порядком
повернення платникам податків коштів,
що обліковуються на відповідних
рахунках митного органу як
передоплата, і митних та інших
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами, затвердженим наказом
Державної митної служби України від
20.07. 2007 року № 618, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 25.09. 2007
року за № 1097/14364 (далі - Порядок № 618).

Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ
Порядку № 618, для повернення з
Державного бюджету України митних та
інших платежів, помилково та/або
надмірно сплачених до бюджету,
контроль за справлянням яких
здійснюється митними органами,
платником податків до загального
відділу митного органу, яким
здійснювалось оформлення митної
декларації, подається заява довільної
форми, яка підписується керівником і
головним бухгалтером суб'єкта
господарської діяльності або фізичною
особою.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го
дня, наступного за днем зарахування
коштів до Державного бюджету України.

У заяві зазначаються причини
повернення коштів, реквізити банку,
найменування та код за ЄДРПОУ платника
податків - юридичної особи, або
прізвище, ім'я та по батькові,
реєстраційний номер облікової картки
платника податків, або серія та номер
паспорта (для фізичних осіб, які через
свої релігійні переконання
відмовляються від прийняття
реєстраційного номера облікової
картки платника податків та повідомили
про це відповідний орган державної
податкової служби і мають відмітку у
паспорті) та напрям перерахування
коштів.

До заяви додаються:

- аркуші з позначенням "3/8" комплектів
бланків митних декларацій форм МД-2 і
МД-3 і доповнення (у разі їх оформлення)
або другий аркуш оформленої посадовою
особою митного органу уніфікованої
митної квитанції МД-1, за якою помилково
та/або надмірно сплачено митні та інші
платежі;

- документи, що підтверджують суму
помилково та/або надмірно сплачених
митних та інших платежів;

- документи, що підтверджують право на
перенесення граничних строків для
подання заяв про повернення надмірно
сплачених митних та інших платежів, у
випадках, передбачених в абзацах
третьому - восьмому цього пункту.

Суд встановив, що позивач звернувся до
Рівненської митниці Міндоходів із
заявою від 23.09. 2014 року про повернення
суми надмірно сплаченого ввізного мита
в розмірі 970,29 грн. на поточний рахунок
ТзОВ "Сарницембуд". Заява обґрунтована
тим, що рішенням суду по справі №
817/675/14, яке набрало законної сили,
автоматично відновлено режим вільної
торгівлі по ВМД № 204020000/2012/012291 від 07.12.
2012 року, що є підставою для повернення
сум відповідних митних платежів згідно
абз. 3 ч. 5 ст. 301 Митного кодексу України,
про що зазначено в адміністративному
позові та підтримано представником
позивача в судовому засіданні. На
наявність інших визначених законом
підстав повернення помилково та/або
надмірно сплачених до бюджету,
контроль за справлянням яких
здійснюється митними органами, позивач
не вказує.

Відповідно до пункту 3 частини 5 статті
301 Митного кодексу України, повернення
сум відповідних митних платежів
здійснюється у разі, якщо
відновлюється режим найбільшого
сприяння, вільної торгівлі.

Таким чином, визначальним при
вирішенні даного адміністративного
спору є встановлення факту настання
обставин, з якими закон пов'язує
повернення митних платежів.

З матеріалів справи вбачається, що
декларантом ТзОВ "Сарницембуд" в митній
декларації № 204020000/2012/012291 від 07.12.2012
року, задекларовано до сплати ввізне
мито в сумі 970,29 грн. у режимі
найбільшого сприяння (із застосуванням
пільгової ставки мита).

Таким чином, суду слід зазначити, що
митне оформлення імпортованого
позивачем товару за ВМД № 204020000/2012/012291
від 07.12. 2012 року було завершене без
застосування до товару преференцій, а
саме без застосування режиму вільної
торгівлі.

Поряд з цим, пунктом 37 Положення про
митні декларації, затвердженого
Постановою КМУ від 21.05. 2012 року № 450
встановлено, що після завершення
митного оформлення зміни до митної
декларації на бланку єдиного
адміністративного документа можуть
вноситися шляхом:

- подання з метою продовження строку
тимчасового ввезення товарів з
частковим звільненням від
оподаткування митними платежами, а
також у випадках, визначених Митним
кодексом України, декларантом або
уповноваженою ним особою додаткової
митної декларації та оформлення її
митним органом;

- заповнення та оформлення митним
органом аркуша коригування за формою
згідно з додатком 4.

Судом встановлено, що позивач не
скористався процедурою внесення змін у
митну декларацію та відповідну заяву,
що передбачена Порядком оформлення
аркуша коригування, затвердженим
наказом Міністерства фінансів України
№ 1145 від 06.11. 2012 року, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 28.11. 2012
року за № 1995/22307, митному органу не
подав.

Разом з тим, суду слід зазначити, що
чинне законодавство України з питань
державної митної справи не наділяє
митний орган повноваженнями
самостійно вносити зміни в
задекларовані суб'єктом
господарювання показники митної
декларації, зокрема, самостійно
змінювати режим, зазначений суб'єктом
господарювання в митній декларації
після завершення митного оформлення.
Як наслідок, не передбачено умов для
автоматичного відновлення режиму
вільної торгівлі, у тому числі в разі
визнання протиправною відмову
Рівненської митниці Міндоходів у
відновленні режиму вільної торгівлі по
ВМД № 204020000/2012/012291 від 07.12. 2012 року,
викладену в листі № 01.1/2-06-259 від 20.01. 2014
року. Вказана обставина є підставою
повторного розгляду заяви суб'єкта
господарювання щодо відновлення
режиму вільної торгівлі митним органом
на підставі заяви позивача щодо
повторного розгляду у зв'язку із
визнанням судом протиправною відмови
Рівненської митниці Міндоходів у
відновленні режиму вільної торгівлі по
ВМД № 204020000/2012/012291 від 07.12. 2012 року.

Більше того, варто наголосити, що
відповідно до норм чинного
законодавства посилання позивача на
рішення в адміністративній справі №
817/675/14, як підставу відновлення режим
вільної торгівлі по ВМД № 204020000/2012/012291
від 07.12. 2012 року, та повернення сум
сплаченого ввізного мита у розмірі 970,29
грн. - є необґрунтованим та
безпідставним, оскільки, судовим
рішенням в адміністративній справі,
яке набрало законної сили, визнано
протиправною відмову Рівненської
митниці Міндоходів у відновленні
режиму вільної торгівлі по ВМД №
204020000/2012/012291 від 07.12. 2012 року, викладену в
листі № 01.1/2-06-259 від 20.01. 2014 року, однак
не було відновлено режим вільної
торгівлі та не зобов'язано відповідача
вчинити відповідні дії.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що позивач звернувся до
митного органу з заявою про повернення
суми надмірно сплаченого ввізного мита
з порушенням процедури, встановленої
Митним законодавством, а саме до
настання визначених законом обставин,
з якими закон пов'язує повернення
митних платежів (відновлення режиму
вільної торгівлі), та без надання
необхідних підтверджуючих документів.
Відтак, за результатами розгляду
поданої суб'єктом господарювання заяви
у митного органу були відсутніми
підстави для повернення коштів в
установленому порядку, у зв'язку з чим
заявнику надано обґрунтовану
відповідь.

В силу вимог ч. 3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім того, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову, а суд згідно
ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Таким чином, у ході судового засідання
позивач не довів суду обґрунтованості
позовних вимог, а відповідач
підтвердив правомірність своїх дій.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено,
що завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Оскільки факт наявності у позивача
порушеного права не знайшов свого
підтвердження в ході судового
розгляду, то поданий позов належить
залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони - суб'єкта владних повноважень,
суд присуджує з іншої сторони всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати, пов'язані
із залученням свідків та проведенням
судових експертиз. Оскільки суб'єктом
владних повноважень не надано суду
жодного доказу щодо понесення витрат
пов'язаних із залученням свідків та
проведенням судових експертиз, то
судові витрати із позивача не
присуджуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Сарницембуд" до Рівненської митниці
ДФС про визнання протиправною відмови
в поверненні суми надмірно сплаченого
ввізного мита відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Зозуля Д.П.