Справа № 9101/148633/2011
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2012-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2012 р. справа № 2а-4041/10/0812

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого судді:
Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк І.Ю
Семененка Я.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційні скарги ОСОБА_2
та Управління Пенсійного фонду України
в Комунарівському районі м. Запоріжжя
на постанову Комунарського районного
суду м.Запоріжжя від 29 грудня 2010 р. у
справі № 2а-4041/10/0812 за позовом ОСОБА_2
до Управління Пенсійного фонду
України в Комунарівському районі м.
Запоріжжя про визнання протиправними
дій,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просив поновити сторок звернення
до суду, визнати протиправними дії
відповідача, зобов'язати відповідача
здійснити позивачу, згідно
встановленої у відповідний час
категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи
перерахунок та виплату пенсій в
розмірах, встановлених Законом у
відповідності до вимог ст.ст.49-51, 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
виходячи з розрахунку мінімальної
пенсії за віком, визначеної ст.28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" за
період з 22.05.08р.

Постановою Комунарського районного
суду м.Запоріжжя від 29 грудня 2010 р. у
справі № 2а-4041/10/0812, прийнятої за
результатами розгляду справи в
порядку скороченого провадження
адміністративний позов задоволено
частково.

Визнано неправомірними дії
відповідача. Зобов'язано відповідача
здійснити позивачу перерахунок та
виплату державної пенсії на підставі
ч.4 ст.54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" виходячи з розміру - 10
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю на підставі ст.50 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" виходячи з
розміру 50 процентів мінімальної пенсії
за віком з врахуванням раніше
проведених виплат за період з 03.03.10р. В
решті позовних вимог -відмовлено.

Позивач, заперечуючи проти ухваленого
судом першої інстанції рішення в
частині щодо відмови в задоволенні
позовних вимог, подав апеляційну
скаргу, в якій просить постанову суду
першої інстанції скасувати.

Відповідач, не погодившись з
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій просить
постанову суду першої інстанції
скасувати.

Дана адміністративна справа
розглянута судом апеляційної
інстанції відповідно до ст. 197 КАС
України, в порядку письмового
провадження.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

Як встановлено судом, підтверджено
матеріалами справи, позивач віднесений
до першої категорії осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та є інвалідом ІІІ групи.

Статтею 49 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" пенсії особам, віднесеним
до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у
вигляді: а) державної пенсії; б)
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, яка призначається після
виникнення права на державну пенсію.

На момент здійснення відповідачем
відповідних виплат позивачу розміри
державної пенсії та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю,
встановлені вказаним Законом в
редакції, відновленій згідно Рішення
Конституційного Суду України №10рп/2008
від 22.05.2008р.

Відповідно до вимог ч.2 ст.152
Конституції України, закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

У відповідності до ч.4 ст.54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", якою
визначені підстави та умови
призначення державних пенсій особам,
віднесеним до категорії 1 та у зв'язку з
втратою годувальника, в усіх випадках
розміри пенсій для інвалідів по III
групі інвалідності, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими - 6
мінімальних пенсій за віком.

Згідно зі статтею 50 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" особам,
віднесеним до категорії 1, інвалідам III
групи, призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірах 50 процентів
мінімальної пенсії за віком. Як
передбачено ст.53 того самого Закону,
виплата додаткової пенсії
здійснюється повністю незалежно від
заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Вихідним критерієм розрахунку
державної та додаткової пенсій
виступає мінімальна пенсія за віком,
розмір якої згідно зі статтею 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
встановлюється в розмірі визначеного
законом прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.
Іншого нормативно-правового акта, який
би визначав цей розмір або
встановлював інший розмір, немає.

Суд першої інстанції, виходячи із
загальних засад пріоритетності
законів над іншими підзаконними
нормативними актами, дійшов
правильного висновку, що при
розрахунку державної та додаткової
пенсій, передбачених ст.ст. 50-51, ч.4 ст.54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
застосуванню підлягає розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, установлений
Законами України "Про Державний бюджет
України" на відповідні роки, виходячи з
якого визначається мінімальний розмір
пенсії за віком, а не приписи постанов
Кабінету Міністрів України № 530 від
28.05.08р. та № 654 від 16.07.08р.

Враховуючи, що держава взяла на себе
обов'язок щодо виплати позивачу
державної пенсії та додаткової пенсії
відповідно до Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" та поклала
виконання цього обов'язку на
центральний орган виконавчої влади -
Пенсійний фонд України, який діє через
свої місцеві органи, що входять в
систему його органів, але вони не
вчинили жодної дії для нарахування цих
коштів та їх виплати, колегія суддів
вважає, що вони не виконали своїх
повноважень без поважних причини.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає правильним висновок суду першої
інстанції, що з урахуванням вимог ст. 99
КАС України в період з дії відповідача
щодо виплати позивачу Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" є
неправомірними.

Однак, колегія суддів, з огляду на
апеляційну скаргу позивача, не може
погодитись з висновком суду першої про
наявність підстав для відмови в
задоволенні позовних вимог, заявлених
за період з 22.05.08р. по 03.03.10р. через
наступне.

Так, відповідно до ч.1, 2 ст.99 КАС України,
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Згідно ст.100 КАС України,
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Як свідчать обставини справи, спір
виник внаслідок того, що позивач
вважає, що відповідачем, як суб`єктом
владних повноважень виплачується
позивачу підвищення пенсії не в
належному розмірі.

При цьому необхідно враховувати, що
предметом позову в даній справі є
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень, пов'язана з соціальними
виплатами, які є регулярними,
щомісячними платежами, тому слід
перевіряти строк звернення до суду
залежно від виду платежу та тривалості
періоду, за який виник спір.

Враховуючи, що позивач одержував року
щомісячно дані платежі та на протязі
періоду - 2007 - 2010 роки міг звернутись до
органу пенсійного фонду з вимогами про
надання роз`яснення формування своєї
пенсії, однак цим правом скористався
лише в серпні 2010 року,- дату отримання
відповіді на звернення не можна
вважати за дату, з якої позивачу стало
відомо про порушення своїх прав.

Зокрема, для правильного обчислення
строку звернення до суду важливим є
визначення його початкового моменту.

Виходячи з вимог ст. 99 ч. 2 КАС України
початок перебігу строку звернення до
суду, суд пов'язує не з фактом
обізнаності особи, якій належить
порушене право в зв'язку з тим, що цей
суб'єктивний момент є результатом
недбалого ставлення особи до охорони
власних прав, а з моменту, коли вона
повинна була дізнатися про таке
порушення. Об'єктивними даними про цей
момент є актуальність положень рішень
Конституційного Суду України від 09.07.2007
року та 22.05.2008 року (офіційне
опублікування в Офіційному Віснику
України № 52 від 27.07.2007 року та № 38 від
06.06.2008 року) та Законів України "Про
Державний бюджет України на 2007 рік",
"Про Державний бюджет України на 2008 рік
(офіційне опублікування в Офіційному
Віснику України №10 від 22.03.2006 року та
Урядовому кур'єрі № 247 від 31.12.2007 року),
які широко обговорювалися в Україні
засобами масової інформації, на
телебаченні на той час, а тому позивач
не міг не знати про факт порушення його
прав. Позивачем не доведено, що їм
пропущено шестимісячний строк,
передбачений ст. 99 КАС з поважних
причин.

Враховуючи принцип, закріплений ст.68
Конституції України, колегія суддів
вважає, що причини, зазначені позивачем
на підтвердження поважності пропуску
звернення до суду є неналежними.

Стосовно посилання позивача в
апеляційній скарзі на відсутність
строку давності у справах даної
категорії, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити що ст.87 Закону
України "Про державне пенсійне
соціальне страхування" передбачає
відсутність строку лише по вже
нарахованим сумам пенсії які не
виплачені з вини Пенсійного фонду, в
той час, як в даному випадку суму, яку
просить стягнути позивач ще не
нарахована.

З огляду на викладене, оскільки
адміністративний позов подано з
порушенням законодавчо встановленого
строку звернення до суду, в даному
випадку, недотримання судом першої
інстанції вимог ст.100 КАС України,
призвело до помилкового висновку про
відмову в задоволенні позовних вимог
пред'явлених за період до 03.03.10р., що є
підставою для скасування постанови
суду першої інстанції в частині
відмови в задоволенні позову і
залишенню позовної заяви в цій же
частині без розгляду.

Стосовно решти вимог, колегія суддів
вважає, що за період з 03.03.10р. судом
першої інстанції прийнято законне та
обґрунтоване рішення, підстави для
його скасування в цій частині відсутні.

Керуючись ст.ст. 100, 197, 198, 202, 205, 206 КАС
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Комунарського районного суду
м.Запоріжжя від 29 грудня 2010 р. у справі
№ 2а-4041/10/0812 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Комунарівському районі м. Запоріжжя на
постанову Комунарського районного
суду м.Запоріжжя від 29 грудня 2010 р. у
справі № 2а-4041/10/0812 залишити без
задоволення.

Постанову Комунарського районного
суду м.Запоріжжя від 29 грудня 2010 р. у
справі № 2а-4041/10/0812 скасувати в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 , пред'явлених за період до "03"
березня 2010 р., позовну заяву в цій
частині залишити без розгляду.

В іншій частині постанову
Комунарського районного суду
м.Запоріжжя від 29 грудня 2010 р. у справі
№ 2а-4041/10/0812 залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України та може
бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС
України.

Головуючий:
Н.А. Бишевська

Суддя:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Я.В. Семененко