Справа № 826/822/13-а
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2014 року м. Київ
К/800/24387/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого
Рецебуринського Ю.Й.,

Суддів
Весельської Т.Ф.,

Кобилянського М.Г.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2 до Печерського
районного відділу Головного
управління державної міграційної
служби України в м. Києві (далі -
Печерський РВ ГУ ДМС України в м. Києві),
треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, Служба у
справах дітей Печерського району м.
Києва, про зобов'язання вчинити певні
дії,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 1 квітня 2014
року,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2013 року ОСОБА_2 звернулася
до суду з адміністративним позовом, в
подальшому уточненим, в якому просила:
визнати протиправними дії Печерського
РВ ГУ ДМС України в м. Києві щодо
реєстрації ОСОБА_3, ОСОБА_5 за адресою:
АДРЕСА_1; скасувати реєстрацію ОСОБА_3,
ОСОБА_5 за вказаною адресою з моменту
внесення відомостей про них до
реєстраційного обліку та паспортного
документу; скасувати реєстрацію ОСОБА_4
на підставі не проживання його за
адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 4
грудня 2013 року у задоволенні
позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 1 квітня
2014 року скасовано постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 4 грудня 2013 року, прийнято
нове рішення про задоволення позову
повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції посилався
на відсутність документів, які
свідчать про припинення права
користування жилим приміщенням
третіми особами, в розумінні частини 1
статті 7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» від 11 грудня
2003 року №1382-IV (далі - Закон №1382-IV), а
тому відповідачем правомірно
відмовлено у знятті з реєстрації місця
проживання вказаних осіб.

Суд апеляційної інстанції своє рішення
обґрунтовував тим, що відповідач не
надав до суду заяву встановленого
зразка (ф.15) про реєстрацію місця
проживання ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4, в
якій міститься дозвіл позивача, як
єдиного власника житла, на таку
реєстрацію або доказів знищення
вказаної заяви в передбаченому законом
порядку. У зв'язку з цим відсутні
підстави для реєстрації вказаних осіб
у квартирі, що належить позивачу та
відповідно відмови у скасуванні їх
реєстрації.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати ухвалене ним судове
рішення та залишити в силі рішення суду
першої інстанції.

Справа вирішується в порядку
письмового провадження за наявними у
ній матеріалами відповідно до статті 222
Кодексу адміністративного судочинства
України, оскільки відсутні клопотання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю.

З'ясувавши обставини справи,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права згідно статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів приходить до
наступних висновків.

Судами встановлено, що на підставі
договору купівлі-продажу від 17 травня
2002 року, посвідченого державним
нотаріусом Першої Київської державної
нотаріальної контори Барановою Т.І.,
квартира за адресою: АДРЕСА_1, належить
на праві власності позивачу ОСОБА_2
Договір купівлі-продажу зареєстровано
в реєстрі нотаріальних дій за №2-944, а 22
травня 2002 року - Київським
міським бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна.

Відповідно до довідки за формою №3
Державного підприємства «ЕКО» №866 від
21 грудня 2012 року у вказаній квартирі
зареєстровані ОСОБА_4 та його сестра
ОСОБА_3., власником особового рахунку є
позивач.

Листом від 8 лютого 2013 року №7/122
відповідач повідомив ОСОБА_2 про
відсутність підстав для зняття з
реєстраційного обліку ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Також, Печерський РВ ГУ ДМС України в м.
Києві листом від 5 березня 2013
року повідомив, що за адресою: АДРЕСА_1
зареєстровані з 20 серпня 2004 року
ОСОБА_4, з 12 липня 2005 року ОСОБА_3, з 15
лютого 2013 року - син ОСОБА_3
неповнолітній ОСОБА_5 на підставі заяви
батьків. Надати документи щодо підстав
реєстрації ОСОБА_3 неможливо, оскільки
відповідно до наказу МВС України № 519
від 4 червня 2002 року термін зберігання
відповідних документів становить три
роки.

Згідно з статтею 6 Закону №1382-IV заява
особи про реєстрацію місця проживання
є єдиною підставою для реєстрації
місця проживання особи. Зразки заяви та
інших документів, необхідних для
реєстрації місця проживання особи,
затверджуються Кабінетом Міністрів
України.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про затвердження зразків документів,
необхідних для реєстрації місця
проживання в Україні» від 28 липня 2004
№985 затверджено зразок заяви про
реєстрацію місця проживання, яка
містить графу «Підставою для
реєстрації місця проживання
заявника/його неповнолітньої дитини за
зазначеною адресою є (ордер, свідоцтво
про право власності, договір найму
(піднайму, оренди) або інші документи)»
та графу «Згода власника/співвласників
житла або їх уповноважених органів,
наймача та членів його сім'ї на
реєстрацію місця проживання заявника у
разі відсутності документів,
зазначених як підстава для
реєстрації».

Отже, правильними є висновки
апеляційного суду, що згода власника
житла надається саме у разі
відсутності документів, зазначених як
підстава для реєстрації (ордеру,
свідоцтва про право власності,
договору найму (піднайму, оренди) або
інших документів). За відсутності згоди
власника житла органи, на які покладені
повноваження здійснювати реєстрацію
місця проживання громадян, не мають
права здійснювати реєстрацію місця
проживання осіб, які виявили бажання
зареєструвати своє місце проживання у
жилих приміщеннях вказаних вище осіб.

Заява, в якій міститься згода позивача
на реєстрацію третіх осіб за адресою:
АДРЕСА_1, в матеріалах справи
відсутня.

Відповідно до статті 7 Закону №1382-IV
зняття з реєстрації місця проживання
особи здійснюється на підставі: заяви
особи або її законного представника;
судового рішення, яке набрало законної
сили, про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням, про
виселення, про визнання особи безвісно
відсутньою або оголошення її померлою;
свідоцтва про смерть; паспорта або
паспортного документа, що надійшов з
органу державної реєстрації актів
цивільного стану, або документа про
смерть, виданого компетентним органом
іноземної держави, легалізованого в
установленому порядку; інших
документів, які свідчать про
припинення підстав на право
користування житловим приміщенням.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3
не укладали з позивачем договору
оренди квартири, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, на даний час за цією
адресою не проживають.

Враховуючи викладене та відсутність
письмового дозволу власника квартири
ОСОБА_2 на реєстрацію третіх осіб у
вказаному житловому приміщенні,
висновок суду апеляційної інстанції
про задоволення позовних вимог є
правильним.

Суд апеляційної інстанції повно і
всебічно встановив обставини справи,
дав їм належну юридичну оцінку,
правильно застосував норми
матеріального і процесуального права,
тому відсутні підстави для скасування
або зміни прийнятого ним рішення.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без
задоволення.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 1 квітня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Ю.Й. Рецебуринський

Судді

Т.Ф. Весельська

М.Г. Кобилянський