Справа № 826/18065/13-а
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2014 року м.
Київ К/800/17296/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого судді:
Васильченко Н.В.,

суддів:
Калашнікової О.В., Леонтович К.Г.,

при секретарі судового засідання:
Романишин О.Р.,

за участю представника позивача:
Наконечного В.Л.,

представника відповідача:
Богдановської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України на постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 18 березня
2014 року у справі № 826/18065/13-а за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фоззі-Фуд» до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів про визнання протиправними
та скасування рішень про коригування
заявленої митної вартості, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Фоззі-Фуд» звернулося до суду з
позовом до Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів про визнання
протиправними та скасування рішень про
коригування митної вартості
№100250000/2013/500247/2 від 21 травня 2013 року,
№100250000/2013/500243/2 від 20 травня 2013 року,
№100250000/2013/500237/2 від 17 травня 2013 року,
№100250000/2013/500268/2 від 27 травня 2013 року,
№100250000/2013/500280/2 від 28 травня 2013 року,
№100250000/2013/500229/2 від 15 травня 2013 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 12
грудня 2013 року у задоволенні позовних
вимог відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 18 березня
2014 року рішення суду першої інстанції
скасовано та прийнято нове рішення,
яким позовні вимоги задоволено, спірні
рішення визнано протиправними та
скасовано.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду апеляційної інстанції, Київська
міжрегіональна митниця Міністерства
доходів і зборів України звернулась із
касаційною скаргою, в якій просить це
рішення скасувати, залишивши в силі
рішення суду першої інстанції.

Скарга обґрунтована невірним
застосуванням судом норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що між Фірмою «Danish
Crown Fleisch GmbH» (Данія) (продавець) та ТОВ
«Фоззі-Фуд» (покупець) укладено
зовнішньоекономічний договір
(контракт) від 08 лютого 2010 року №182,
відповідно до якого продавець продає, а
покупець купує продукцію в
асортименті, кількості, по цінам у
відповідності до інвойсів, які є
невід'ємною частиною даного контракту.
Умови поставки FCA - відповідно до правил
«Інкотермс 2000».

До митного поста «Західний» Київської
регіональної митниці Міндоходів у
зв'язку з виконанням вищевказаного
контракту подано товар «свинина свіжа,
обвалена (без кісток), охолоджена, без
додання харчових добавок та приправ, не
піддана тепловій та кулінарній
обробці, упакована у різновагові
вакуумні упаковки та картонні короби
для роздрібного продажу, торговельна
марка Danish Crown, виробник Danish Crown Fleisch GmbH,
країна виробництва Німеччина».

На виконання вимог ст.53 Митного кодексу
України позивачем було подано митні
декларації №100250000/2013/027893 від 21 травня
2013 року про декларування товару вагою
нетто 17828,4 кг за митною вартістю 2,31
€/кг, №100250000/2013/027829 від 20 травня 2013 року
про декларування товару вагою нетто
17831,8 кг за митною вартістю 2,31 €/кг,
№100250000/2013/027761 від 17 травня 2013 року про
декларування товару вагою нетто 17813,7 кг
за митною вартістю 2,31 €/кг,
№100250000/2013/028149 від 27 травня 2013 року про
декларування товару вагою нетто 17639,4 кг
за митною вартістю 2,41 €/кг,
№100250000/2013/028251 від 28 травня 2013 року про
декларування товару вагою нетто 18018,40
кг за митною вартістю 2,40 €/кг,
№100250000/2013/027594 від 14 травня 2013 року про
декларування товару вагою нетто 17928,6 кг
за митною вартістю 2,31 €/кг та документи
з метою здійснення митного контролю та
митного оформлення товару, який
надійшов безпосередньо від продавця
Фірми «Danish Crown Fleisch GmbH» (Данія).

Для митного оформлення товару
позивачем надано митному органу
наступні документи: митні декларації
№100250000/2013/027893 від 21 травня 2013,
№100250000/2013/027829 від 20 травня 2013 року,
№100250000/2013/027761 від 17 травня 2013 року,
№100250000/2013/028149 від 27 травня 2013 року,
№100250000/2013/028251 від 28 травня 2013 року,
№100250000/2013/027594 від 14 травня 2013 року;
картка обліку особи, яка здійснює
операції з товарами №125/2012/0000146 від 20
березня 2013 року; міжнародні
автомобільні накладні; платіжне
доручення №166 від 15 січня 2013 року;
рахунки-фактури про надання
транспортно-експедиційних послуг;
довідки про транспортні витрати;
рахунки-фактури (інвойс) на товар;
пакувальні листи; контракт №182 від 08
лютого 2010 року; доповнення до контракту
№5 від 29 листопада 2012 року; доповнення
до контракту №6 від 30 листопада 2012 року;
ветеринарні свідоцтва; довідка про
декларування валютних цінностей №541
від 07 травня 2013 року; інформація про
позитивні результати
санітарно-епідеміологічного контролю;
інформація про позитивні результати
фітосанітарного контролю; інформація
про позитивні результати
радіологічного контролю; сертифікати
про проходження товару; виписки з
бухгалтерської документації;
комерційна пропозиція; прайс-листи;
сертифікати якості; копії митних
декларацій країни відправлення
№13DE98E7 від 17 травня 2013 року,
№13DE13E3 від 15 травня 2013 року,
№13DE49E7 від 13 травня 2013 року,
№13DE42E8 від 21 травня 2013 року,
№13DE90E9 від 22 травня 2013 року,
№13DE58E8 від 08 травня 2013 року та інші
документи.

Під час здійснення контролю за
правильністю визначення ТОВ
«Фоззі-Фуд» митної вартості товару,
який переміщувався позивачем через
митний кордон України на підставі
митних декларацій №100250000/2013/027893 від 21
травня 2013, №100250000/2013/027829 від 20 травня 2013
року, №100250000/2013/027761 від 17 травня 2013 року,
№100250000/2013/028149 від 27 травня 2013 року,
№100250000/2013/028251 від 28 травня 2013 року,
№100250000/2013/027594 від 14 травня 2013 року, у
посадових осіб відповідача виникли
сумніви стосовно достовірності
наданих декларантом до митного
оформлення відомостей.

Відповідач дійшов до висновку, що митна
вартість імпортованих товарів не може
бути визначена за ціною договору,
внаслідок чого було запропоновано
декларанту подати додаткові документи,
а, саме: висновок про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, інші документи за
бажанням декларанта для підтвердження
заявленої митної вартості.

Однак, позивачем витребувані документи
подані не у повному обсязі, оскільки не
поданий висновок про якісні та
вартісні характеристики товарів.

Враховуючи такі обставини, Київською
регіональною митницею прийнято спірні
рішення №100250000/2013/500247/2 від 21 травня 2013
року, №100250000/2013/500243/2 від 20 травня 2013
року, №100250000/2013/500237/2 від 17 травня 2013
року, №100250000/2013/500268/2 від 27 травня 2013
року, №100250000/2013/500280/2 від 28 травня 2013
року, №100250000/2013/500229/2 від 15 травня 2013
року про коригування митної вартості
товарів, імпортованих ТОВ «Фоззі-Фуд».

Спірні рішення мотивовані тим, що митна
вартість імпортованих товарів не може
бути визначена за ціною договору у
зв'язку з неподанням основних
документів, які підтверджують
відомості про заявлену митну вартість
товарів, через невідповідність
обраного декларантом методу
визначення митної вартості товару
умовам, наведеним у главі 9 Митного
кодексу України та неподання
декларантом додаткових документів на
письмову вимогу митного органу, митну
вартість товару визначено за резервним
методом. Відповідачем не застосовані:
метод 2-а, 2-б у зв'язку з відсутністю
цінової інформації на ідентичні та
подібні товари; методи 2-в, 2-г через
відсутність основи для віднімання
(додавання) вартості.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
Відповідачем обґрунтовано було
відкориговано митну вартість
імпортованого позивачем товару,
оскільки декларантом надано не всі
належні документи на підтвердження
заявленої митної вартості, спірні
рішення митного органу є правомірними.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що наданими до митного оформлення
документами підтверджується визначена
позивачем митна вартість товарів, у
зв'язку з чим дії відповідача по
коригуванню митної вартості за
резервним методом є неправомірними, а
тому спірні рішення митного органу
підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з
висновком апеляційного суду щодо
неправомірності спірних рішень
митного органу, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст.49 Митного кодексу
України митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч.1 ст.52 Митного кодексу
України заявлення митної вартості
товарів здійснюється декларантом або
уповноваженою ним особою під час
декларування товарів у порядку,
встановленому розділом VІІІ цього
Кодексу та цією главою.

За приписами ч.2 ст.52 Митного кодексу
України декларант або уповноважена ним
особа, які заявляють митну вартість
товару, зобов'язані: заявляти митну
вартість, визначену ними самостійно, у
тому числі за результатами
консультацій з митним органом;
подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню.

Як встановлено ч.1 ст.53 Митного кодексу
України, у випадках, передбачених цим
Кодексом, одночасно з митною
декларацією декларант подає митному
органу документи, що підтверджують
заявлену митну вартість товарів і
обраний метод її визначення.

Відповідно до ч.2 ст.53 Митного кодексу
України документами, які підтверджують
митну вартість товарів, є: 1) декларація
митної вартості, що подається у
випадках, визначених у частинах п'ятій
і шостій статті 52 цього Кодексу, та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; 2)
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Як передбачено ч.3 ст.53 Митного кодексу
України, у разі якщо документи,
зазначені у частині другій цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи: 1)
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

У разі якщо митний орган має
обґрунтовані підстави вважати, що
існуючий взаємозв'язок між продавцем і
покупцем вплинув на заявлену
декларантом митну вартість, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу, крім документів,
зазначених у частинах другій та третій
цієї статті, подає (за наявності) такі
документи: 1) виписку з бухгалтерських
та банківських документів покупця, що
стосуються відчуження оцінюваних
товарів, ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів на території
України; 2) довідкову інформацію щодо
вартості у країні-експортері товарів,
що є ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваним товарам; 3)
розрахунок ціни (калькуляцію) (ч.4 ст.53
Митного кодексу).

Відповідно до ст.53 Митного кодексу
України забороняється вимагати від
декларанта або уповноваженої ним особи
будь-які інші документи, відмінні від
тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа
за власним бажанням може подати
додаткові наявні у них документи для
підтвердження заявленої ними митної
вартості товару (ч.6 ст.53 Митного
кодексу України).

Як встановлено ч.1 ст.54 Митного кодексу
України, контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.54 Митного
кодексу України контроль правильності
визначення митної вартості товарів за
основним методом - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу. За результатами здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів митний орган
визнає заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з ч.6 ст.54 Митного кодексу
України митний орган може відмовити у
митному оформленні товарів за
заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі: невірно
проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості; неподання декларантом
або уповноваженою ним особою
документів згідно з переліком та
відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу; надходження до
митного органу документально
підтвердженої офіційної інформації
митних органів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

Відповідно до ч.1 ст.55 Митного кодексу
України рішення про коригування
заявленої митної вартості товарів, які
ввозяться на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається митним органом у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо митним органом у
випадках, передбачених частиною шостою
статті 54 цього Кодексу, виявлено, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове
рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів має містити: 1)
обґрунтування причин, через які
заявлену декларантом митну вартість не
може бути визнано; 2) наявну в митного
органу інформацію (у тому числі щодо
числових значень складових митної
вартості, митної вартості ідентичних
або подібних (аналогічних) товарів,
інших умов, що могли вплинути на ціну
товарів), яка призвела до виникнення
сумнівів у правильності визначення
митної вартості та до прийняття
рішення про коригування митної
вартості, заявленої декларантом; 3)
вичерпний перелік вимог щодо надання
додаткових документів, передбачених
частиною третьою статті 53 цього
Кодексу, за умови надання яких митна
вартість може бути визнана митним
органом; 4) обґрунтування числового
значення митної вартості товарів,
скоригованої митним органом, та фактів,
які вплинули на таке коригування; 5)
інформацію про: а) право декларанта або
уповноваженої ним особи на випуск у
вільний обіг товарів, що декларуються:
у разі згоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
митного органу про коригування митної
вартості товарів - за умови сплати
митних платежів згідно з митною
вартістю, визначеною митним органом; у
разі незгоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
митного органу про коригування
заявленої митної вартості товарів - за
умови сплати митних платежів згідно із
заявленою митною вартістю товарів та
надання гарантій відповідно до розділу
Х цього Кодексу в розмірі, визначеному
митним органом відповідно до частини
сьомої цієї статті; б) право декларанта
або уповноваженої ним особи оскаржити
рішення про коригування заявленої
митної вартості у митному органі
вищого рівня відповідно до глави 4
цього Кодексу або до суду.

Відповідно до ст.57 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за такими методами: 1)
основний - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції); 2) другорядні: а) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; б) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; в) на
основі віднімання вартості; г) на
основі додавання вартості (обчислена
вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій митний
орган та декларант можуть здійснити
обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для
її визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів, обчислена
відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на прохання
декларанта або уповноваженої ним
особи.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.58 Митного кодексу
України основний метод визначення
митної вартості не застосовується,
якщо використані декларантом
відомості не підтверджені
документально або відсутня хоча б одна
із складових митної вартості, яка є
обов'язковою при її обчисленні.

Аналіз наведених норм дає підстави
вважати, що митні органи мають виключну
компетенцію в питаннях перевірки та
контролю правильності обчислення
декларантом митної вартості і з цією
метою мають повноваження витребувати
додаткові документи для перевірки
правильності зазначеної митної
вартості товару в разі наявності
підстав для сумніву в правильності
митної оцінки товару, що переміщується
через митний кордон України.

Разом з тим, дискреційні функції митних
органів мають законодавчі обмеження у
випадках незгоди із задекларованою
митною вартістю. До них, зокрема,
належить процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості та
обов'язок послідовного вибору методів
(від першого до резервного) визначення
митної вартості.

Як встановлено під час судового
розгляду справи, сумніви відповідача
щодо заявленої позивачем митної
вартості товару полягали в тому, що в п.7
контракту від 08 лютого 2010 року №182
зазначено, що продавець зобов'язаний
підготувати і передати документи, в
тому числі митну декларацію
відправника (копія завірена печаткою
відправника). В наданих до митного
оформлення документах експортна
декларація не завірена належним чином.
Також, вказані у ній дані неможливо
ідентифікувати ані з митною вартістю,
ані з представленими документами, що
ускладнює підтвердження заявленої
митної вартості товарів шляхом
співставлення числових значень; в
наданому платіжному дорученні від 15
січня 2013 року №166, не зазначено
реквізитів інвойсів або іншого
документу, відповідно до якого
здійснювалась оплата за товар, а
вказано лише реквізити контракту від 08
лютого 2010 року №182; в комерційних
інвойсах наданих до митного оформлення
умови оплати, банківські реквізити та
умови поставки не співпадають з
умовами оплати, реквізитами та умовами
поставки по контракту від 08 лютого 2010
року №182 та додатками до нього; в
наданих рахунках на оплату перевезення
зазначено, що вони видані згідно
договору заявки. До митного оформлення
такі договори заявки не надавались;
прайс-лист компанії «Danish Crown AmbA»
наданий тільки на ту позицію товару,
яка стосується митного оформлення, а не
на всю продукцію виробника.

Відхиляючи наведені доводи
відповідача, судом апеляційної
інстанції доцільно зауважено, що на
підтвердження складових митної
вартості товару позивачем надано всі
документи, передбачені ст.53 МК України.
Відсутність печатки відправника на
експортній декларації не впливає на
визначену в декларації митну вартість.
Відповідно до п.8.1 контракту від 08
лютого 2010 року №182 оплата проводиться
на підставі інвойсу, а тому умови
оплати та банківські реквізити,
зазначені в інвойсах, є належними
реквізитами для оплати товару за
укладеним контрактом. Зазначення в
прайс-листі компанії «Danish Crown AmbA»
тільки товару, який ввозився позивачем,
не свідчить про недостовірність
визначеної ціни, оскільки відсутнє
законодавче визначення складових
(реквізитів) прайс-листа. Витрати на
транспортування товару до аеропорту,
порту або іншого місця ввезення на
митну територію України підтверджені
довідками про транспортні витрати та
рахунками на оплату перевезення
вантажів.

Апеляційним судом надана належна
оцінка умовам поставки товару: FCA Padborg,
Saby, Herning, Horsens, Blans (Sonderborg), Esbjerg, Ringsted, Ronne,
Denmark, у зв'язку з чим обґрунтовано
зазначено, що митна вартість товару для
позивача складається з ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за товар та зазначена в інвойсі, а також
з витрат на транспортування ввезених
товарів до аеропорту, порту або іншого
місця ввезення на митну територію
України.

Крім того встановлено, що з метою
підтвердження заявленої митної
вартості товару, у відповідності до
ст.55 МК України, позивачем протягом 80
днів з дня випуску товарів у вільний
обіг надано до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
додаткові документи та подано заяву
про перегляд спірних рішень про
коригування митної вартості. При цьому,
додано копії платіжних доручень та
банківських виписок щодо фактичної
оплати за товар, інвойси, за якими
проводилася оплата, а також договори з
перевізниками, заявки на перевезення
та копії платіжних доручень та
банківських виписок про проведення
оплати за послуги перевезення.

Листом від 08 серпня 2013 року відповідач
відмовив позивачу у перегляді рішень
про коригування митної вартості;
листом від 14 жовтня 2013 року
Міністерство доходів і зборів України
відмовило в перегляді скарги позивача
щодо визначення митної вартості у
зв'язку з ненаданням повного пакету
документів.

Колегія суддів підтримує думку
апеляційного суду, що вказані
документи так само, як і попередньо
подані позивачем разом з ВМД, оцінені
митним органом неналежним чином.

Колегія суддів вважає вірним висновок
суду апеляційної інстанції про те, що
позивачем надано усі передбачені
чинним законодавством документи, які
підтверджують митну вартість товарів,
що ввозяться, та дають можливість
визначити митну вартість товару за
ціною договору шляхом застосування
першого методу.

При цьому митним органом не було
спростовано контрактну ціну
оцінюваних товарів, об'єктивну
можливість і спроможність відповідача
визначити на підставі наданих
позивачем документів зазначену ціну
товарів, а також рівень митної вартості
товарів за ціною договору за правилами,
визначеними у ст. 58 Митною кодексу
України.

Відповідач не підтвердив належними
доказами та аргументованими доводами
наявність у поданих позивачем
документах розбіжностей, ознак
підробки або відсутність всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

При оцінці правомірності застосування
резервного методу, апеляційним судом
доцільно зауважено, що в рішеннях про
коригування митної вартості не
зазначено інформації та джерел, які
використовувались відповідачем при її
визначенні. Посилаючись на Єдину
автоматизовану інформаційну систему
Держмитслужби, в спірних рішеннях
відповідача не вказано номера та дати
митних декларацій, які були взяті за
основу для визначення митної вартості
оцінюваних товарів, з поясненнями щодо
здійснених коригувань на обсяг партії
ідентичних або подібних (аналогічних)
товарів, умов поставки, комерційних
умов тощо.

Таким чином, правильність визначення
позивачем митної вартості товару за
ціною договору, а також об'єктивна
можливість застосування першого
методу не були спростовані
відповідачем. Формально нижчий рівень
митної вартості імпортованого
позивачем товару від рівня митної
вартості іншого митного оформлення, не
може розцінюватися як заниження
позивачем митної вартості, не є
перешкодою для застосування першого
методу визначення митної вартості
товару і не може бути достатньою
підставою для відмови у здійсненні
митного оформлення товару за першим
методом визначення його митної
вартості.

Враховуючи все вищевикладене, беручи
до уваги необґрунтованість висновків
митного органу щодо неналежності
наданих позивачем документів, колегія
суддів погоджується з висновком
апеляційного суду про те, що рішення
про коригування митної вартості
товарів №100250000/2013/500247/2 від 21 травня 2013
року, №100250000/2013/500243/2 від 20 травня 2013
року, №100250000/2013/500237/2 від 17 травня 2013
року, №100250000/2013/500268/2 від 27 травня 2013
року, №100250000/2013/500280/2 від 28 травня 2013
року, №100250000/2013/500229/2 від 15 травня 2013
року Київської міжрегіональної
митниці Міністерства доходів і зборів
України прийняті з порушенням вимог ст.
ст. 57-60 Митного кодексу України.

Колегія суддів дійшла думки, що
висновки суду апеляційної інстанцій
про задоволення позову ґрунтуються на
вірно встановлених фактичних
обставинах справи, належній оцінці
досліджених доказів, та обґрунтовано
застосованих нормах матеріального
права до вирішення спірних
правовідносин. Порушень норм
процесуального закону, які б призвели
до ухвалення незаконного рішення, не
встановлено.

Твердження касаційної скарги
зазначений висновок суду не
спростовують.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 220, 221, 224, 230, 231 КАС України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України залишити без
задоволення.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 18 березня
2014 року у справі № 826/18065/13-а залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
оголошення і оскарженню не підлягає,
але може бути переглянута Верховним
Судом України з підстав, в порядку та у
строки, визначені ст.ст. 236 - 238, 239-1 КАС
України.

Судді: