Справа № 826/11310/14
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Арсірій Р.О.
Суддя-доповідач: Степанюк
У Х В А Л А

Іменем України

02 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка
В.В., Шурка О.І.

при секретарі -
Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
приватного акціонерного товариства
«Рамбурс» на ухвалу Окружного
адміністративного суду м. Києва від 07
жовтня 2014 року у справі за
адміністративним позовом приватного
акціонерного товариства «Рамбурс» до
Державної ветеринарної та
фітосанітарної служби України,
Міністерства аграрної політики та
продовольства України, третя особа -
Кабінет Міністрів України, про
визнання протиправним акту, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року приватне акціонерне
товариство «Рамбурс» (далі - Позивач,
ПрАТ «Рамбурс») звернулося до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з позовом до Державної
ветеринарної та фітосанітарної служби
України (далі - Відповідач-1, ДВФС
України), Міністерства аграрної
політики та продовольства України
(далі - Відповідач-2, Мінагрополітики)
про: визнання Фітосанітарних правил
перевезення з-за кордону, перевезення в
межах країни, транзиту, експорту та
порядку переробки та реалізації
підкарантинних матеріалів,
затверджених наказом Мінагрополітики
України від 23.08.2005 року №414, такими, що
не відповідають акту вищої юридичної
сили в частині пунктів 4.30 та 5.1;
визнання нечинними пунктів 4.30 та 5.1
Фітосанітарних правил перевезення з-за
кордону, перевезення в межах країни,
транзиту, експорту та порядку
переробки та реалізації
підкарантинних матеріалів,
затверджених наказом Мінагрополітики
України від 23.08.2005 року №414.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 07.10.2014 року суд залишив
без розгляду позовну заяву Позивача у
зв'язку з пропущенням строку звернення
до суду. При цьому суд першої інстанції
виходив з того, що останнім не подано
доказів причин поважності пропуску
процесуального строку.

Не погоджуючись із викладеним в ухвалі
рішенням, Позивач оскаржив його в
апеляційному порядку та просив
скасувати ухвалу суду першої інстанції
та направити справу до Окружного
адміністративного суду м. Києва для
продовження розгляду. При цьому
звернув увагу суду апеляційної
інстанції на допущені порушення норм
процесуального права. Зазначив про
неправильне встановлення судом першої
інстанції дати, з якої слід
обраховувати шестимісячний строк
звернення до адміністративного суду.

У судовому засіданні повноважний
представник Апелянта доводи
апеляційної скарги підтримав та просив
суд вимоги останньої задовольнити у
повному обсязі.

Представники Відповідачів наполягали
на залишенні апеляційної скарги без
задоволення, а ухвали суду першої
інстанції - без змін.

Крім того, позицію Відповідачів щодо
апеляційної скарги підтримав і
представник Третьої особи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення повноважних представників
сторін, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а ухвала суду - скасуванню,
виходячи з наступного.

При винесенні зазначеної ухвали суд
першої інстанції керувався приписами
статей 99, 100 КАС України. На думку суду,
Позивач повинен бути обізнаний про
існування нормативно-правового акту -
Фітосанітарних правил перевезення з-за
кордону, перевезення в межах країни,
транзиту, експорту та порядку
переробки та реалізації
підкарантинних матеріалів,
затверджених наказом Мінагрополітики
України від 23.08.2005 року №414, з моменту
внесення останнього до реєстру осіб, що
здійснюють господарську діяльність,
пов'язану з необхідністю застосування
вказаних правил. Крім того, на
переконання суду першої інстанції,
ПрАТ «Рамбурс» у серпні 2012 року та 2013
року отримувало карантинні
сертифікати на під карантинний,
підконтрольний матеріалів, а відтак
повинно було знати про існування
спірних Фітосанітарних правил.
Враховуючи, що Позивач дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
своїх прав не пізніше серпня 2012 року, до
суду звернувся лише 01.08.2014 року, а
доказів поважності причини пропуску
процесуального строку не подав, суд
першої інстанції прийшов до висновку
про необхідність залишення позовної
заяви без розгляду.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів погодитися не
може з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
було визначено судом першої інстанції,
Позивач, обґрунтовуючи дотримання
строків звернення до суду, вказував на
те, що з квітня 2014 року ДВФС України та
її територіальні органи у листах щодо
порядку здійснення операцій з зерном
почали посилатися на Фітосанітарні
правила, які, на переконання ПрАТ
«Рамбурс», явно суперечать актам вищої
юридичної сили. Тому, на думку Позивача,
саме з квітня 2014 року починається
перебіг строку позовної давності.

Однак, на думку колегії суддів, суд
першої інстанції помилково надав
такому твердженню Позивача критичну
оцінку з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Приписи статті 55 Конституції України
передбачають, що права і свободи людини
і громадянина захищаються судом.
Кожному гарантується право на
оскарження в суді рішень, дій чи
бездіяльності органів державної влади,
органів місцевого самоврядування,
посадових і службових осіб. Кожен має
право звертатися за захистом своїх
прав до Уповноваженого Верховної Ради
України з прав людини.

Зміст зазначених процесуальних норм
свідчить, що під час розв'язання спорів
в порядку адміністративного
судочинства, в тому числі й під час
перевірки оскаржуваних нормативних
актів, суд повинен встановити, чи
порушено оскаржуваним актом права,
свободи та інтереси юридичної особи,
права та інтереси фізичної особи
(позивача) у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку суб'єктів
владних повноважень (відповідача).

Крім того, згідно ч. 2 ст. 171 КАС України
право оскаржити нормативно-правовий
акт мають особи, щодо яких його
застосовано, а також особи, які є
суб'єктом правовідносин, у яких буде
застосовано цей акт.

Тобто, особа повинна довести факт
застосування до неї оскаржуваного
нормативно-правового акта або те, що
вона є суб'єктом відповідних відносин,
на які поширюється дія цього акта.
Приписи зазначеної частини можуть бути
підставою для відмови в задоволенні
позовних вимог, якщо суд встановить, що
оскаржуваний акт до особи не
застосовувався і вона не перебуває у
відносинах, до яких цей акт може бути
застосовано. У такому разі суд не
проводить перевірку
нормативно-правового акта на предмет
його протиправності (законності та
відповідності правовим актам вищої
юридичної сили).

Аналогічна позиція висловлена у
постанові Вищого адміністративного
суду України від 25.04.2012 року у справі
№К-36757/10, ухвалі від 01.10.2014 року у справі
№К/9991/29593/12.

При цьому, суд першої інстанції вірно
зазначив, що Фітосанітарні правила
зареєстровані в Міністерстві юстиції
України 29.09.2005 року за №1121/11401 та
опубліковані в Офіційному віснику
України 21.10.2005 року. При цьому вказаний
нормативний акт набрав чинності 06.12.2005
року - тобто через 45 днів після
офіційного опублікування. Позивача
було внесено до Реєстру осіб, які
здійснюють господарську діяльність,
пов'язану з обігом об'єктів
регулювання, тобто - господарську
діяльність, пов'язану з виробництвом,
переробкою, зберіганням,
транспортуванням і торгівлею
рослинами та рослинними продуктами,
мають право одержувати від
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
карантину рослин, інформацію про
фітосанітарний стан на відповідній
території, у лютому 2008 року. У серпні 2012
року та у липні 2013 року Позивачем у
Державній фітосанітарній інспекції
Одеської області отримувалися
карантинні сертифікати згідно
Фітосанітарних правил.

Однак, судом першої інстанції не було
враховано, що Апелянт, посилаючись на
те, що останній дізнався про порушення
своїх прав приписами Фітосанітарних
правил лише у квітні 2014 року, тобто з
моменту, коли територіальні органи
ДВФС України почали посилатися на них у
своїх листах, фактично зазначив про те,
що ним оскаржуються конкретні
положення нормативного акту, які
можуть бути застосовані або будуть
застосовуватися до правовідносин,
суб'єктом яких, на думку Позивача, він є.

Разом з тим, перевіряти факт того, що
оскаржуваний акт до особи не
застосовувався і вона не перебуває у
відносинах, до яких цей акт може бути
застосовано, може суд виключно у
розгляді справи по суті. Таку позицію
неодноразово висловлював Вищий
адміністративний суд України, про що
вже було зазначено вище.

Крім того, колегія суддів вважає за
необхідне підкреслити, відповідно до ч.
9 ст. 171 КАС України якщо у процесі
розгляду справи щодо
нормативно-правового акта виявлено
незаконність або невідповідність
правовому акту вищої юридичної сили
інших правових актів чи їх окремих
положень, крім тих, щодо яких відкрито
провадження в адміністративній справі,
які впливають на прийняття постанови у
справі, суд визнає такі акти чи їх
окремі положення незаконними або
такими, що не відповідають правовому
акту вищої юридичної сили.

Зі змісту наведеної норми випливає
наявність у суду права визнавати
нормативні акти чи їх окремі положення
незаконними або такими, що не
відповідають правовому акту вищої
юридичної сили у випадку виявлення у
процесі розгляду справи щодо
нормативно-правового акта
незаконності або невідповідності
правовому акту вищої юридичної сили
інших правових актів чи їх окремих
положень, крім тих, щодо яких відкрито
провадження в адміністративній справі,
які впливають на прийняття постанови у
справі.

При цьому, зазначене положення статті
171 Кодексу адміністративного
судочинства України не містить
застережень щодо застосування до таких
правовідносин строків, визначених ст. 99
КАС України. Тобто, законодавець,
закріплюючи в окремій статті 171 КАС
України особливості провадження у
справах щодо оскарження
нормативно-правових актів органів
виконавчої влади, Верховної Ради
Автономної Республіки Крим, органів
місцевого самоврядування та інших
суб'єктів владних повноважень та,
відповідно конституційне право на
звернення до суду, не зазначив жодних
обмежень щодо строків звернення особи
до суду з таким позовом.

Відтак, при вирішенні питання про
залишення позовної заяви без розгляду
суд, поряд з іншим, повинен надати
оцінку у сукупності як загальним, так і
спеціальним нормам процесуального
закону, які підлягають застосуванню до
конкретних правовідносин.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що закріплюючи право суду у
ході розгляду справи щодо
нормативно-правового акта
незаконності або невідповідності
правовому акту вищої юридичної сили
інших правових актів чи їх окремих
положень, крім тих, щодо яких відкрито
провадження в адміністративній справі,
які впливають на прийняття постанови у
справі, визнати такі акти чи їх окремі
положення незаконними або такими, що не
відповідають правовому акту вищої
юридичної сили, законодавець вказав на
можливість особи звернутися до суду із
позовом про визнання таким, що не
відповідає акту вищої юридичної сили,
нормативного акту без урахування дати,
коли такий акт був прийнятий.

Аналогічна позиція випливає зі змісту
рішень Вищого адміністративного суду
України, зокрема, ухвали від 01.10.2014 року
у справі №К/9991/29593/12, ухвали від 27.03.2014
року у справі №К/9991/5582/11, ухвали від
27.11.2012 року у справі №К/9991/51519/12,
постанови від 25.04.2012 року у справі
№К-36757/10,

Таким чином, виходячи з системного
аналізу наведених вище положень
процесуального закону, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
залишаючи позовну заяву ПрАТ «Рамбурс»
без розгляду з підстав пропуску строку
звернення до суду, не перевірив причини
та умови, що стали наслідком такого
пропуску, а також не звернув увагу на
положення спеціальної норми КАС
України, чим позбавив Позивача права на
доступ до правосуддя та судовий захист
своїх порушених прав, свобод та
інтересів.

Відповідно до приписів ст. 199 КАС
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на ухвалу суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції має право скасувати ухвалу
суду, яка перешкоджає подальшому
провадженню у справі, і направити
справу для продовження розгляду.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 204 КАС України
підставами для скасування ухвали суду,
яка перешкоджає подальшому
провадженню у справі, і направлення
справи для продовження розгляду до
суду першої інстанції є порушення норм
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення питання.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції при вирішенні питання про
залишення позовної заяви без розгляду
було допущено порушення норм
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення питання, у
зв'язку з чим вважає за необхідне
апеляційну скаргу задовольнити, а
ухвалу суду першої інстанції
скасувати, направивши справу до суду
першої інстанції для продовження
розгляду.

Керуючись ст.ст. 99, 160, 167, 195, 199, 204, 205, 206
КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства «Рамбурс» -
задовольнити повністю.

Ухвалу Окружного адміністративного
суду м. Києва від 07 жовтня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
приватного акціонерного товариства
«Рамбурс» до Державної ветеринарної та
фітосанітарної служби України,
Міністерства аграрної політики та
продовольства України, третя особа -
Кабінет Міністрів України, про
визнання протиправним акту - скасувати.

Справу направити до Окружного
адміністративного суду м. Києва для
продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає як така,
що не перешкоджає подальшому
провадженню у справі.

Головуючий суддя
А.Г. Степанюк

Судді
В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя
Степанюк А.Г.

Судді:
Кузьменко В. В.

Шурко О.І.