Справа № 826/16943/14
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2014-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 грудня 2014 року №
826/16943/14

Окружний адміністративний суд м. Києва
у складі: судді Добрянської Я.І.,
розглянув відповідно до вимог ч. 6 ст. 128
КАС України, в порядку письмового
провадження адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1 до відповідача
Управління праці та соціального
захисту населення Подільської
районної в м. Києві державної
адміністрації третя особаДепартамент
з питань цивільного захисту та
ліквідації наслідків Чорнобильської
катастрофи Київської
облдержадміністрації провизнання
протиправними дій та зобов'язання
вчинити певні дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в
Окружний адміністративний суд міста
Києва з позовною заявою до відповідача
Управління праці та соціального
захисту населення Подільської
районної в м. Києві державної
адміністрації, третя особа -
Департамент з питань цивільного
захисту та ліквідації наслідків
Чорнобильської катастрофи Київської
облдержадміністрації, про визнання
протиправними дій та зобов'язання
вчинити певні дії щодо встановлення
статусу інваліда війни та видачі
відповідного посвідчення.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 05.11.2014 р. суддею
Добрянською Я.І. було відкрито
провадження в адміністративній справі
№ 826/16943/14 та призначено справу до
судового розгляду на 27.11.2014 р.

В судовому засіданні 27.11.2014 р.
представник позивача заявлені у
позовній заяві позовні вимоги
підтримав повністю та просив суд:

- визнати протиправними дії
відповідача Управління праці та
соціального захисту населення
Подільської районної в м. Києві
державної адміністрації щодо відмови
позивачу ОСОБА_1 у встановленні
статусу інваліда війни та видачі
відповідного посвідчення;

- зобов'язати відповідача Управління
праці та соціального захисту населення
Подільської районної в м. Києві
державної адміністрації встановити
позивачу ОСОБА_1 статус інваліда війни
та видати відповідне посвідчення.

В обґрунтування зазначених позовних
вимог представник позивача послався на
те, що позивач ОСОБА_1 є особою, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи 1-ї категорії, та як
безпосередній учасник ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, що підтверджується відповідним
посвідченням загальнодержавного
зразку серії НОМЕР_1 та довідкою до
нього № 132268, внаслідок участі в роботах
по ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС позивач в 2002 році
отримав 3-тю групу інвалідності
довічно, яка пов'язана з виконанням
робіт по ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, що
підтверджується довідкою МСЕК серії
КИЕ-1 № 549835, та відповідно до пункту 9
частини другої статті 7 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» позивач
прирівнюється по статусу до інваліда
війни, проте як відповідачем
Управлінням праці та соціального
захисту населення Подільської
районної в м. Києві державної
адміністрації було протиправно
відмовлено ОСОБА_1 у встановленні
статусу інваліда війни та видачі
відповідного посвідчення.

Представник відповідача
Управління праці та соціального
захисту населення Подільської
районної в м. Києві державної
адміністрації в судовому засіданні
27.11.2014 р. проти задоволення позовних
вимог позивача заперечив повністю з
підстав їх необґрунтованості, проте як
письмових заперечень на позовну заяву
відповідачем до матеріалів справи
надане не було.

Третя особа в судове засідання
27.11.2014 р. не прибула та не скерувала
свого представника, однак 18.11.2014 р.
третьою особою до канцелярії суду було
подано клопотання про розгляд
адміністративної справи № 826/16943/14 за
відсутності представника Департаменту
з питань цивільного захисту та
ліквідації наслідків Чорнобильської
катастрофи Київської
облдержадміністрації.

Крім того, в наведеному письмовому
клопотанні третя особа зазначила, що
вона підтримує правомірність надання
позивачу ОСОБА_1 довідки, якою
встановлено факт, що має юридичне
значення, а саме - участі даного
громадянина в роботах по ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
саме у складі формувань Цивільної
оборони.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України,
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Згідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі
неявки у судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи якщо
відповідно до положень цього Кодексу
розгляд справи здійснюється за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі (у тому числі при розгляді
справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Зважаючи на викладене, а саме не
прибуття третьої особи по справі в
судове засідання 27.11.2014 р., що була
повідомлена належним чином про
слухання справи, суд ухвалив
продовжити розгляд даної
адміністративної справи № 826/16943/14 в
порядку письмового провадження, без
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу, проти чого також не
заперечили представники позивача та
відповідача.

Про перехід до розгляду справи №
826/16943/14 в порядку письмового
провадження відповідача було належним
чином повідомлено листом від 27.11.2014 р.

За наслідками переходу судом до
розгляду адміністративної справи №
826/16943/14 в порядку письмового
провадження, станом на 08.12.2014 р. інших
документів з приводу даного спору від
сторін до канцелярії суду не надходило.

Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається судом з наявних
матеріалів справи, та жодними
допустимими доказами по справі не було
спростовано відповідачем, позивач
ОСОБА_1 є особою, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи
1-ї категорії, та як безпосередній
учасник ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, що підтверджується
відповідним посвідченням
загальнодержавного зразку серії
НОМЕР_1 та довідкою до нього № 132268,
внаслідок участі в роботах по
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС позивач в 2002 році
отримав 3-тю групу інвалідності
довічно, яка пов'язана з виконанням
робіт по ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, що
підтверджується довідкою МСЕК серії
КИЕ-1 № 549835.

Закон України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ
(надалі за текстом - Закон) визначає
правовий статус ветеранів війни,
забезпечує створення належних умов для
їх життєзабезпечення, сприяє
формуванню в суспільстві шанобливого
ставлення до них.

Відповідно до статті 7 вказаного
Закону, до інвалідів війни належать
особи з числа військовослужбовців
діючої армії та флоту, партизанів,
підпільників, працівників, які стали
інвалідами внаслідок поранення,
контузії, каліцтва, захворювання,
одержаних під час захисту Батьківщини,
виконання обов'язків військової служби
(службових обов'язків) чи пов'язаних з
перебуванням на фронті, у
партизанських загонах і з'єднаннях,
підпільних організаціях і групах та
інших формуваннях, визнаних такими
законодавством України, в районі
воєнних дій, на прифронтових дільницях
залізниць, на спорудженні оборонних
рубежів, військово-морських баз та
аеродромів у період громадянської та
Великої Вітчизняної воєн або з участю в
бойових діях у мирний час.

Відповідно до пункту 9 частини
другої статті 7 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», до інвалідів
війни, крім інших категорій громадян,
належать також особи, залучені до
складу формувань Цивільної оборони,
які стали інвалідами внаслідок
захворювань, пов'язаних з ліквідацією
наслідків Чорнобильської катастрофи.

Згідно з п.10 Положення про порядок
видачі посвідчень і нагрудних знаків
ветеранів війни, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 12 травня 1994 р. № 302 (надалі за
текстом - Положення № 302), посвідчення
інваліда війни видається на підставі
довідки медико-соціальної експертної
комісії про групута причину
інвалідності.

Необхідність надання будь-яких інших
документів на підтвердження факту
участі особи в ліквідації наслідків
Чорнобильської катастрофи
законодавством не передбачено.

Відповідно пункту 2 зазначеного
Положення № 302, посвідчення є
документом, що підтверджує статус
ветеранів війни та інших осіб, на яких
поширюється чинність Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту», на підставі
якого надаються відповідні пільги і
компенсації.

Пунктом 3 Положення № 302 передбачено, що
відповідно до Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», до ветеранів
війни належать: учасники бойових дій,
інваліди війни, учасники війни.

Інвалідам війни, згідно статті 7 Закону,
видаються посвідчення з написом
«Посвідчення інваліда війни-інвалід».

Абзацом 2 пункту 7 Положення № 302
встановлено, що «Посвідчення інваліда
війни», «Посвідчення учасника війни» і
відповідні нагрудні знаки,
«Посвідчення члена сім'ї загиблого»
видаються органами праці та
соціального захисту населення за
місцем реєстрації громадянина.

Як також видно з наявних матеріалів
справи, з метою реалізації свого права,
у відповідності до Закону України «Про
звернення громадян», позивач у липні 2014
року звернувся із заявою про
встановлення йому статусу та видачі
посвідчення інваліда війни до
відповідача. До вказаної заяви позивач
додав довідку медико-соціальної
експертної комісії, в якій зазначена
група та причина інвалідності, та
документи, які підтверджують його
участь в роботах по ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
саме у складі формувань цивільної
оборони, в тому числі - довідку, видану
третьою особою як колишнім Штабом
цивільної оборони Київської області та
органом ДСНС (раніше - МНС) України, в
якому зберігаються архівні дані і
документи, що стосуються організації
заходів Цивільної оборони в зв'язку з
аварією на Чорнобильській АЕС.

При цьому вищезгадана довідка має
посилання на нормативні та розпорядчі
документи, на підставі яких позивача
було залучено до виконання заходів
Цивільної оборони у складі формування
Цивільної оборони, а також відомості
про виконану позивачем при цьому
роботу, які в свою чергу відповідач
вимагає від позивача у своєму листі,
проте як останніх так і не прийнято до
уваги.

Так, у відповідності до вимог
нормативно-правових документів з
питань Цивільної оборони колишнього
СРСР, які діяли на момент аварії на
Чорнобильській АЕС, (їх назви та номера
зазначені у довідці, витяги з яких
додані до матеріалів справи), зокрема -
це накази заступника Міністра оборони
СРСР - начальника ЦО СРСР № 90 від 06.06.1975
р. (Положення про невоєнізовані
формування ЦО і норми оснащення
(табелізації) їх
матеріально-технічними засобами) та №
92 від 29.06.1976 р. (Настанова по організації
та веденню Цивільної оборони в районі
(сільському) на сільськогосподарському
об'єкті народного господарства),
цивільна оборона та її формування
створювались на всіх без виключення
підприємствах, установах та
організаціях, а до їх складу в
обов'язковому порядку зараховувалось
все працездатне населення, в тому
числі: чоловіки віком від 16 до 60 років
та жінки віком від 16 до 55 років.

Однозначність вимог цих розпорядчих
документів дають право вважати
доведеним факт зарахування позивача та
перебування його у складі формування
цивільної оборони медичної служби
цивільної оборони Київської області на
момент аварії на Чорнобильській АЕС.

Наказом по Київській обласній лікарні
від 28.04.1986 р. № 117 (копія якого міститься
в матеріалах справи) позивача було
направлено до Чорнобильського району
для медичної допомоги населенню в
зв'язку з аварією на Чорнобильській
АЕС.

Під час перебування у відрядженні
позивач був залучений до медичного
забезпечення евакуаційних заходів
цивільної оборони з населених пунктів
чорнобильського району, зазначені
роботи здійснювались у складі
формувань медичної служби цивільної
оборони Київської області на виконання
розпоряджень начальника цивільної
оборони Київської області від 30.04.1986 р.
№ 02, від 02.05.1986 р. № 09 та від 04.05.1986 р. № 16,
що підтверджено довідкою, виданою
третьою особою.

Крім того, саме у зазначений період
розпорядчі документи по Цивільній
обороні про залучення конкретних
установ та конкретних осіб до
виконання заходів Цивільної оборони в
зв'язку з аварією на Чорнобильській АЕС
могли не видаватись, що в свою чергу
підтверджується розпорядженням
начальника ЦО Київської області від
19.05.1986 р. № 52.

Також, факт проведення у період з 01 по 06
травня 1986 року евакуаційних заходів з
населених пунктів Чорнобильського
району та залучення до їх медичного
забезпечення формувань медичної
служби Цивільної оборони
підтверджується змістом архівних
друкованих видань колишнього Штабу ЦО
УРСР «Досвід роботи цивільної оборони
Української РСР по ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС» та «Чорнобильська аварія. Події.
Факти. Цифри.»

На переконання суду, зазначені
документи, які у відповідності до вимог
ч. 1 ст. 79 КАС України є письмовими
доказами, у своїй сукупності у повній
мірі підтверджують право позивача на
статус інваліда війни та відповідне
посвідчення.

З даного приводу відповідач розглянув
заяву позивача та 16 вересня 2014 року
повідомив позивача листом № К-82 про те,
що вказана заява задоволена бути не
може.

Конкретних причин відмови, з
посиланням на чинні законодавчі або
нормативно-правові акти відповідач у
листі не вказав.

При цьому відповідач, не заперечуючи
самого факту участі позивача в роботах
по ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у складі формування
цивільної оборони, у листі-відповіді
намагається самовільно звузити коло
застосування Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та встановити
нові правові норми.

Для цього відповідач послався на зміст
листа Міністерства соціальної
політики України від 26.10.2001 р. №
1086/014/91-11, який не тільки не є
нормативно-правовим актом, але й
виданий органом виконавчої влади, що у
відповідності до законодавства не має
повноважень вирішувати зазначене
питання. Крім того, зазначені
роз'яснення суперечать іншим
роз'ясненням цього ж Міністерства
(копії щодо чого містяться в матеріалах
справи).

Таким чином наявні матеріали справи
(надані позивачем докази) свідчать про
те, що позивач був залучений до складу
формувань Цивільної оборони при
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та
став інвалідом внаслідок захворювань,
пов'язаних з ліквідацією наслідків
Чорнобильської катастрофи.

Тому, за наявності документів,
підтверджуючих право позивача на
отримання статусу інваліда війни, дії
Управління праці та соціального
захисту населення Подільської
районної у м. Києві Державної
адміністрації, які виразилися у
відмові надати такий статус і видати
на ім'я позивача відповідне
посвідчення, суд вважає протиправними.

Крім того, суд зазначає, що такого ж
висновку з даного приводу дійшов Вищий
адміністративний суд України в Ухвалі
від 20.07.2011 р. по справі № К-36579/10.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони:

1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь
у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В даному випадку, відповідач, як суб'єкт
владних повноважень, не довів суду
правомірності вчинених ним дій щодо
відмови ОСОБА_1 у встановленні статусу
та видачі посвідчення інваліда війни,
натомість як позивач (представник
позивача) надав суду відповідні
обґрунтування, що підтверджуються
допустимими доказами щодо
протиправності дій відповідача
стосовно відмови ОСОБА_1 у встановленні
статусу та видачі посвідчення інваліда
війни.

Враховуючи вищенаведене в сукупності,
та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 КАС
України, Окружний адміністративний суд
м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправними дії
Управління праці та соціального
захисту населення Подільської
районної у м. Києві Державної
адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 у
встановленні статусу інваліда війни та
видачі відповідного посвідчення.

3. Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Подільської районної у м. Києві
Державної адміністрації встановити
ОСОБА_1 статус інваліда війни та видати
відповідне посвідчення.

Строк і порядок набрання судовим
рішенням законної сили встановлені у
статті 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо інше не
встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя:
Я.І. Добрянська

Дата складання та підписання в повному
обсязі постанови - 08.12.2014 р.