Справа № 9101/27553/2011
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2011-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2011 р.справа № 2а-1340/10

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого судді:
Дадим Ю.М.

суддів: Богданенка І.Ю.
Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання:
Алтуховій А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління
Пенсійного фонду України в м. Нікополь
Дніпропетровської області на
постанову Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 15 листопада 2010 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Нікополь
Дніпропетровської області про
нарахування пенсій учаснику
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС,-

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 15 листопада 2010 року позов
ОСОБА_1 було задоволено частково.
Визнано дії Управління Пенсійного
фонду України в м. Нікополь
Дніпропетровської області у
перерахунку пенсії незаконними.
Зобов'язано відповідача здійснити
перерахунок та сплату пенсії по
інвалідності за період з 19 квітня 2010
року по день винесення рішення.

Не погодившись з постановою суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просив скасувати постанову суду,
оскільки вона винесена з порушенням
норм матеріального права та ухвалити
нову постанову по справі, якою
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

ОСОБА_1 також подав апеляційну скаргу ,
де просив задовольнити його позовні
вимоги в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційних скарг і заявлених позовних
вимог, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційні скарги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Сторони в судове засідання не
з'явились, були належним чином
повідомленні про дату, час та місце
розгляду справи, тому у відповідності
до положень ст..41 КАС України
фіксування судового процесу не
здійснюється.

Судом першої інстанцій встановлено та
матеріалами справи підтверджується,
що позивач є інвалідом 2 групи,
учасником ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС та віднесений до
1 категорії осіб, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
одержує пенсію по інвалідності на
підставі статті 54 Закону № 796-ХІІ.

Задовольняючи позов , суд першої
інстанції виходив з того , що
відповідач повинен провести
нарахування та виплату пенсій позивачу
виходячи з їх розмірів, встановлених
законами України «Про статус та
соціальний захист громадян , що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»та «Про статус ветеранів
війни,гарантії їх соціального
захисту», а не постановою Кабінету
Міністрів України від 28.05.2008року №530
«Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян»та
постановою Кабінет Міністрів України
від 03.01.2002 року №1 «Про підвищення
розмірів пенсій та інших соціальних
виплат окремим категоріям
пенсіонерів,фінансування яких
здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету»

Статтею 49 Закону № 796-ХІІ передбачено,
що пенсії особам, віднесеним до
категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у
вигляді: а) державної пенсії; б)
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, яка призначається після
виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до частини 4 статті 54 цього
Закону (у редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин),
якою визначено підстави та умови
призначення державних пенсій особам,
віднесеним до категорії 1, та у зв'язку
із втратою годувальника, в усіх
випадках розміри пенсій для інвалідів 2
групи, щодо яких установлено зв'язок із
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими восьми мінімальних пенсій
за віком.

Згідно зі статтею 50 зазначеного Закону
особам, віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
зокрема інвалідам 2 групи - у розмірі 75
відсотків мінімальної пенсії за віком.
Як передбачено статтею 53 того самого
Закону, виплата додаткової пенсії
здійснюється повністю незалежно від
заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Правильним і таким ,що відповідає
закону,є висновок суду,що позивач має
право на призначення пенсії у розмірі
не нижчому від 8 мінімальних пенсій за
віком,на щомісячну додаткову пенсію за
шкоду,заподіяну здоров'ю ,у розмірі 75
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є
визначальною для вирішення даного
спору ,крім того ,це право гарантується
ч.2 ст. 46 Конституції України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України ,закону України,міжнародному
договору,згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України,або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт,який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
, що при визначенні розміру пенсії
позивачеві застосуванню підлягають
статті 50 та 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,а не
згадані вище постановив Кабінету
Міністрів України, які істотно
звужують обсяг встановлених законом
прав.

Суд першої інстанції правильно не взяв
до уваги посилання відповідача на те,
що порядок обчислення пенсії по
інвалідності,що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання ,і пенсії у
зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів
України,оскільки надання законодавцем
такого права Кабінету Міністрів
України не означає , що останній
,встановлюючи такий порядок,може
допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача, встановлених цим же
Законом. Тобто Кабінет Міністрів
України повинен був встановити
зазначений порядок не порушуючи
положень цього Закону.

Зі статей 50 та 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
вбачається, що при визначенні розміру
пенсії та щомісячної додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю,за основу
їх нарахування береться мінімальна
пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії зі віком
визначається лише за
правилами,передбаченими ч.1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», іншого
нормативно-правового акта,який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір,немає

Таким чином, вихідним критерієм
розрахунку державної та додаткової
пенсій виступає мінімальна пенсія за
віком, розмір якої згідно зі статтею 28
Закону № 1058-ІV встановлюється в розмірі
визначеного законом прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

При вирішенні спору слід виходити із
загальних засад пріоритету законів над
підзаконними актами, тобто при
розрахунку пенсій, передбачених
статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ,
застосуванню підлягає розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, установлений
у законі про Державний бюджет України
на відповідний рік, з урахуванням якого
визначається мінімальний розмір
пенсії за віком.

Згідно з частиною 1 статті 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" від
09.07.2003, №1058-IV мінімальний розмір пенсії
за віком встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції
стовно задоволених позовних вимог за
2005-2009 роки, оскільки.

Частиною другою статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який , якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня , коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Позивач не надав ніяких доказів щодо
поважності причин пропуску строку
звернення до суду, що не дає суду
апеляційної інстанції підстав
вирішувати питання про можливість
застосування положення ч.2 ст. 100 КАС
України.

За таких обставин колегія суддів
вважає за необхідне застосовувати
положення частини 1 статті 100 КАС
України.

Оскільки позивач звернувся до суду за
захистом порушеного права 18 жовтня 2010
року, його права підлягають поновленню
лише з 19 квітня 2010 року.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції
стосовно позовних вимог за 2010 рік,
оскільки виплата пенсії носить
постійний характер, колегія суддів при
визначенні періоду нарахування
(перерахування) пенсії вважає
визначення кінцевого періоду
недоцільним. Виходячи з цього, виплата
пенсії у складі державної пенсії в
розмірі 6 мінімальних пенсій за віком
та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, в розмірі 50
відсотків мінімальної пенсії за віком
повинна здійснюватися до зміни
законодавства, що регулює призначення
(перерахунок) цього виду пенсійних
виплат або зміни обставин, які
передбачені законодавством.

Таким чином, позивач має право на
перерахунок пенсії за ст.ст. 50,54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»з
01.01.2010 року.

Таким чином , суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, щодо
зобов'язання перерахування та виплати
відповідачем позивачу пенсії з 19
квітня 2010 року.

На підставі наведеного та керуючись 198,
202, 207 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та
Управління Пенсійного фонду України в
м. Нікополь Дніпропетровської області
- залишити без задоволення.

Постанову Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 15 листопада 2010 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку та строки,
встановлені статтею 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
Ю.М. Дадим

Суддя:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
С.А. Уханенко