Справа № 2а-2046/12/2070
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2014 року
м. Київ К/9991/76623/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Голубєвої Г.К.

Суддів
Борисенко І.В.

Карася О.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Західної
міжрайонної державної податкової
інспекції міста Харкова Харківської
області Державної податкової служби та
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 08.11.2012 року
по справі № 2а-2046/12/2070 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Строймонтажсервіс-3» до Західної
міжрайонної державної податкової
інспекції міста Харкова Харківської
області Державної податкової служби
про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю
«Строймонтажсервіс-3» звернулось до
суду з позовом до Західної міжрайонної
державної податкової інспекції м.
Харкова Харківської області Державної
податкової служби про скасування
податкового повідомлення-рішення №
від 13.12.2011 року.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 14.06.2012 року
відмовлено у задоволенні зазначеного
адміністративного позову.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 08.11.2012 року
скасовано рішення суду першої
інстанції та прийнято нове рішення про
задоволення позову з мотивів
обґрунтованості позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, відповідач
подав касаційну скаргу, в якій просить
його скасувати та прийняти нове
рішення, яким повністю відмовити
позивачу в задоволенні позовних вимог,
оскільки вважає, що постанову суду
апеляційної інстанції було прийнято з
порушенням норм матеріального права та
без належного врахування всіх обставин
справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Державною податковою
інспекцією у Ленінському районі м.
Харкова була проведена документальна
позапланова виїзна перевірка ТОВ
«Строймонтажсервис-3» щодо
правомірності формування податкового
кредиту по взаємовідносинах з
контрагентами.

За наслідками перевірки було
встановлено порушення позивачем пп.
7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України від 03.04.1997
року № 168/97-ВР «Про податок на додану
вартість» (далі - Закон № 168/97-ВР), п.198.3,
п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України
та прийнято спірне податкове
повідомлення-рішення № від 13.12.2011
року, яким визначено податкове
зобов'язання з ПДВ в розмірі 690084,50 грн. в
тому числі за основним платежем 485207,00
грн. та штрафні (фінансові) санкції
204877,50 грн.

Задовольняючи позов, суд апеляційної
інстанції виходив з наступних мотивів,
з чим погоджується суд касаційної
інстанції.

Відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону №
168/97-ВР, п.198.1, п. 198.3 ст.198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду складається із сум
податків, сплачених (нарахованих)
платником податку у звітному періоді у
зв'язку з придбанням товарів (робіт і
послуг), вартість яких відноситься до
складу витрат виробництва (обігу).

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно пп.7.4.5 п.7.4. ст.7 Закону № 168/97-ВР,
п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України
не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями. У разі коли на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Відповідно до пп.7.5.1 п.7.5 Закону №
168/97-ВР, п.198.2 ст.198 Податкового кодексу
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно п.201.10 ст.201 Податкового кодексу
України податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Законом України «Про бухгалтерський
обік та фінансову звітність в Україні»
передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Для підтвердження включення сум
сплаченого податку на додану вартість
у складі ціни за придбаний товар
(роботи, послуги) до складу податкового
кредиту, необхідні первинні документи,
оформлені відповідно до вимог Закону
України «Про бухгалтерській облік та
фінансову звітність в Україні».

Як було вірно встановлено апеляційним
судом, факт здійснення господарських
операцій між позивачем та його
контрагентами підтверджується
наявними в матеріалах справи
первинними документами, виписаними
позивачу його контрагентами, в той же
час, акт перевірки не містить жодних
зауважень щодо їх змісту та інформації
про відсутність статусу платника
податку у контрагентів позивача станом
на дату їх виписки.

Доводи відповідача про нікчемність
угод, укладених між позивачем та його
контрагентами, апеляційним судом
правомірно не прийняті до уваги,
оскільки в матеріалах справи відсутні
докази на підтвердження такого факту.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 КАС України, суд
апеляційної інстанції дійшов
обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для задоволення
позову.

Відповідно до п. 3 ст. 2201 КАС
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
відхилити, а оскаржуване судове
рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Західної
міжрайонної державної податкової
інспекції міста Харкова Харківської
області Державної податкової служби
відхилити.

Постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 08.11.2012 року по справі № 2а-2046/12/2070
залишити без змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили та
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку передбаченому ст. ст.
235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписБорисенко І.В. підписКарась О.В.