Справа № 826/8093/14
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" листопада 2014 р. м.
Київ К/800/53455/14

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

при секретарі Сватко А.О.

за участю представників:

позивача - Олареско М.І.,

відповідача - не з'явились,

розглянув у судовому засіданні
касаційну скаргу державної податкової
інспекції у Голосіївському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві (далі - ДПІ)

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
10.07.2014

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 02.10.2014

у справі № 826/8093/14

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Перша паливна
компанія" (далі - Товариство)

до ДПІ

про скасування податкового
повідомлення-рішення.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
10.07.2014, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 02.10.2014,
позов задоволено; визнано протиправним
та скасовано податкове
повідомлення-рішення від 23.12.2013 №
, згідно з яким Товариству
визначено грошове зобов'язання з ПДВ у
сумі 1 905 038 грн. (у тому числі 1 270 025 грн.
за основним платежем та 635 013 грн. за
штрафними санкціями).

У прийнятті цих судових актів
попередні судові інстанції виходили з
того, що реальність виконання
позивачем операцій з придбання та
подальшого експорту цукру
підтверджується документально, тоді як
оцінка ефективності та раціональності
господарських операцій не належить до
повноважень податкового органу.

Не погоджуючись з прийнятими у справі
рішеннями попередніх судових
інстанцій, ДПІ звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати зазначені судові акти і
відмовити у позові. На обґрунтування
касаційних вимог скаржник зазначає, що
спірні господарські операції з
придбання позивачем та подальшого
експорту цукру позбавлені розумної
ділової мети, позаяк спрямовані
виключно на податкову економію за
рахунок формування витрат за
безтоварними операціями з придбання
цукру та застосування нульової ставки
ПДВ при його експорті.

Перевіривши повноту встановлення
судовими інстанціями фактичних
обставин справи та правильність
застосування ними норм матеріального і
процесуального права, обговоривши
доводи касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про наявність підстав для
часткового задоволення касаційної
скарги ДПІ з урахуванням такого.

Судовими інстанціями під час розгляду
даної справи встановлено, що
оспорюване податкове
повідомлення-рішення було прийнято ДПІ
за наслідками проведення
документальної позапланової перевірки
Товариства з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
15.12.2011 по 30.09.2013, оформленої актом від
23.12.2013 № 470/1-26-50-22-07-38038596.

Під час цієї перевірки податковою
інспекцією було виявлено, що на
виконання контрактів від 22.02.2013 № 22/02-13
та від 15.04.2013 № 15/04-13 позивач
(постачальник) поставив нерезидентові -
товариству з обмеженою
відповідальністю «TRANSPORTO EXPRESS INC»
(Республіка Панама) цукор на загальну
суму 6 350 125,18 грн. Зазначений цукор було
придбано позивачем у товариства з
обмеженою відповідальністю
«Козівський цукровий завод» та у
товариства з обмеженою
відповідальністю «Хоросківський
цукровий завод»; витрати позивача на
придбання цукру склали 6 350 080 грн.

На підставі цього, встановивши
прибутковість зазначених операцій для
позивача на рівні 0,17 % при необхідності
залучення істотних ресурсів для
виконання цих операцій, ДПІ дійшла
висновку про відсутність у позивача
самостійної ділової мети, відмінної
від податкової економії, при
здійсненні цих операцій.

Крім того, за посиланням ДПІ, неподання
позивачем товарно-транспортної
документації, складенням якої має
оформлюватися перевезення товару у
процесі виконання його поставки
свідчить про безтоварний характер
зазначених операцій з придбання
позивачем цукру.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України (далі - ПК)
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Таким чином, однією з визначальних умов
формування податкового кредиту є
придбання товарів (робіт, послуг) з
метою їх використання у господарській
діяльності платника податків.

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1
статті 14 ПК господарська діяльність -
це діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
договорами.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча
ознака господарської діяльності
кореспондує з вимогою щодо наявності
розумної економічної причини (ділової
мети) під час здійснення господарської
діяльності в цілому, а відтак і в кожній
господарській операції, з яких
складається господарська діяльність
платника.

Відповідно до підпункту 14.1.231 пункту 14.1
статті 14 ПК розумна економічна причина
(ділова мета) - це причина, яка може бути
наявна лише за умови, що платник
податків має намір одержати
економічний ефект у результаті
господарської діяльності.

Отже, господарські операції є такими,
що вчинені у межах господарської
діяльності, лише за наявності розумних
економічних причин (ділової мети).
Операція, позбавлена таких економічних
причин, не підлягає відображенню в
податковому обліку.

Слід зазначити, що платник, плануючи
господарську діяльність, повинен
прагнути до отримання економічного
ефекту за рахунок приросту (збереження)
активів, а не від мінімізації
податкових платежів. Тому мотивація
суб'єкта господарювання при вступі у
господарські правовідносини повинна
ґрунтуватися на тому, що розмір
очікуваного доходу від господарської
операції повинен бути істотним у
порівнянні з розміром очікуваної
податкової вигоди.

А відтак у даному разі з огляду на
обставини даної справи судам слід було
ретельно перевірити наявність у
позивача ділової мети, спрямованої на
досягнення економічного ефекту, у
виконанні розглядуваних операцій з
придбання та подальшого експорту
цукру, відокремивши фактичну
результативність цих операцій від
запланованих очікувань платника.

Для цього судам необхідно було
встановити, чи були зазначені операції
(за умови досягнення поставлених
завдань) спрямовані на одержання
прибутку; чи було досягнуто платником
заплановану мету господарських
операцій та у разі її недосягнення
встановити, які фактори перешкодили
цьому; чи були у платника об'єктивні
економічні підстави, не пов'язані з
отриманням податкових переваг, для
виконання цих операцій; чи було
визначено платником ринкові ризики,
супутні цим операціям; чи було фактично
виділено платником кошти на виконання
цих операцій; чи були співрозмірні
залучені платником кошти та ресурси
для виконання цих операцій з отриманим
доходом з точки зору господарської
розумності, відповідності дій суб'єкта
господарювання звичаям ділового
обороту.

При цьому при визначенні податкових
наслідків розглядуваних операцій
необхідно враховувати, що ділова мета
господарської операції є
недобросовісною у разі домінування
податкової мети (зниження податкового
навантаження, одержання податкових
пільг та переваг тощо) над комерційною
метою.

Також у даному разі з урахуванням
доводів податкової інспекції щодо
нетиповості операцій з постачання
цукру для господарської діяльності
Товариства, а також щодо безтоварності
цих операцій судам слід було ретельно
дослідити обставини щодо фактичного
виконання операцій з поставки
товариством з обмеженою
відповідальністю «Козівський цукровий
завод» та товариством з обмеженою
відповідальністю «Хоросківський
цукровий завод» цукру в адресу
позивача, перевіривши рух активу на
шляху від названих постачальників до
Товариства (як транспортувався, де
зберігався, ким приймався із
встановленням посадових осіб
постачальника та покупця, задіяних у
такому процесі) та встановивши дійсну
участь позивача у розглядуваних
операціях.

Оскільки прийняття рішень у даній
справі вимагає додаткового
встановлення її обставин, що перебуває
поза межами повноважень суду
касаційній інстанції, то оскаржувані
судові акти підлягають скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції для усунення
вказаних недоліків.

Під час нового розгляду справи суду
першої інстанції необхідно
враховувати наведені у цій ухвалі
висновки Вищого адміністративного
суду України та, використовуючи
процесуальні засоби (як-от -
витребування та дослідження
необхідних доказів, допит свідків),
встановити та надати правову оцінку
обставинам, що входять до предмета
доказування у справі, і за наслідками
встановленого прийняти рішення
відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

За таких обставин, керуючись статтями
160, 167, 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві задовольнити
частково.

2. Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
10.07.2014 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 02.10.2014 у справі № 826/8093/14 скасувати.

Справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько