Справа № 2-а-4878/11
Суддя: Битківський Л.М. Л. М.
Дата ухвалення: 2012-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 2-а-4878/11 року

20 березня 2012 року Богородчанський
районний суд Івано-Франківської
області

в складі
головуючого-судді Битківського Л.М.

секретар
Дякун М.В.

з участю представника
позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Міжгірської
сільської ради Богородчанського
району про визнання неправомірною
відмови у виділенні земельної ділянки
під забудову та для ведення особистого
селянського господарства та
зобов‘язання відповідача виділити
такі земельні ділянки, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 та ОСОБА_3 звернулися в суд з
позовом до Міжгірської сільської ради
Богородчанського району в якому
поставили питання про визнання
неправомірними рішень сесії сільської
ради з приводу відмови у наданні
земельної ділянки під забудову та
ведення особистого селянського
господарства. Свої вимоги мотивують
тим, що ОСОБА_3 являється ліквідатором
наслідків аварії на Чорнобильскій АЕС
1 категорії, а ОСОБА_4 має 4 категорію
постраждалої внаслідок Чорнобильскої
катастрофи і одночасно користується
пільгами відповідно до Закону України
«Про реабілітацію жертв політичних
репресій на Україні». В 2007 році вони
переїхали на постійне проживання в
ІНФОРМАЦІЯ_1 і з того часу стали
звертатись з заявами до сільської ради
з приводу виділення їм земельних
ділянок для будівництва і
обслуговування житлового будинку, а
також для ведення особистого
селянського господарства. В травні 2011
року в черговий раз звертались до
відповідача з такою завою, яка залишена
без задоволення. Посилаючись на ст.4
Закону України «Про реабілітацію жертв
політичних репресій на Україні»та ст.20
Закону України «Про соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»вказують,
що мають право на виділення їм
земельної ділянки для будівництв та
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд розміром до 0,25 га
та для ведення особистого селянського
господарства розміром до 2 га., але не
менше середньої забезпеченості такими
ділянками. Проте відповідач
відмовляється виділити їм необхідні
земельні ділянки.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та
його представник ОСОБА_1 заявлені
позовні вимоги підтримали. Позивач
зазначив, що в 2007 році придбав за власні
кошти земельну ділянку площею 0,1299 га на
якій побудував житловий будинок. Однак
сільська рада виділити йому для цих
цілей земельну ділянку відмовляється.
Крім того, неодноразово звертався до
сільської ради з приводу виділення
йому та дружині земельної ділянки для
ведення особистого селянського
господарства. За рішеннями сільської
ради дружині виділено 0,09 га а йому 0,10
га. Однак обидві ділянки є незручними.
Виділена дружині ділянка знаходиться
на відстані близько 2 км. за селом, а на
ділянці, яка виділена йому знаходиться
4 електричні стовпи, що утруднює
можливість нормального користування
нею. Проте, відхиляючи його заяви про
виділення йому «нормальної»земельної
ділянки, сільська ради водночас надає у
власність земельні ділянки особам, які
не є жителями села. Вважає, що сільська
рада має можливість забезпечити його
земельною ділянкою поблизу його
господарства шляхом вилучення ділянки
у інших користувачів, які належним
чином не використовують землю. Тому,
такі дії відповідача вважає
неправомірними, просив позов
задовольнити.

В судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не
визнав та пояснив, що в 2007 році позивачі
придбали в приватному порядку земельну
ділянку площею 0,1299 га для ведення
особистого селянського господарства.
За заявами позивача, сільська рада
змінила цільове призначення цієї
ділянки і перевела її в землі забудови
та дозволила будівництво житлового
будинку та господарських споруд. На
підставі рішення сесії Міжгірської
сільської ради від 04.12.2009 року вказана
ділянка була приватизована позивачем.
Таким чином, сім‘я ОСОБА_3 забезпечена
ділянкою під будівництво та
обслуговування житлового будинку.
Крім того, за заявами позивачів 20.05.2008
року надано дозвіл на складання
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки площею 0,0928 га на
умовах безоплатної передачі у
власність для ведення особистого
селянського господарства в урочищі
«Полянка»в с.Міжгір‘я. 13.11.2008 року таке
ж рішення прийнято щодо відведення
земельної ділянки ОСОБА_3 в урочищі
«Костячки». 01.06.2009 року надано дозвіл
ОСОБА_3 на складання проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки площею 0,10 га на умовах
безоплатної передачі у власність для
ведення особистого селянського
господарства в с.Міжгір‘я по вул.
І.Франка. Історчино склалось так, що
с.Міжгір‘я, будучи гірським населеним
пунктом, немає вільних земель в межах
села. Тому забезпечити бажання
позивачів мати інші, крім
запропонованих земельних ділянок у
межах населеного пункту неможливо.
Просив у позові відмовити.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
суд прийшов до висновку, що позовні
вимоги задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст.116 ЗК України
громадяни набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень. Набуття права власності
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_3
та ОСОБА_3 відповідно до державного
акту серії ЯИ №920338, зареєстрованого в
районному відділі ДЗК 26.04.2010 року в
с.Міжгір‘я Богородчанського району
Івано-Франківської області
забезпечені земельною ділянкою для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд площею 0,1299 га по вул.Гірській, 48.
Відповідно до рішень сесії Міжгірської
сільської ради Богородчанського
району від 20.05.2008 року, 13.11.2008 року, 01.06.2009
року позивачу ОСОБА_3 надавались
земельні ділянки для ведення осбистого
селянського господарства площею 0,0928 в
урочищі «Полянка», 010 га в урочищі
«Костячки», 0,10 га по вул. І.Франка. Таким
чином, посилання позивачів на те, що
питання виділення земельних ділянок
для ведення особистого селянського
господарства не вирішуються на сесії
сільської ради не знайшли свого
об‘єктивного підтвердження. Той факт,
що позивачі не задоволені розміщенням
чи якісною характеристикою таких
земель не дає підстав суду вважати, що
дії сільської ради з цього приводу є
неправомірними.

Згідно ст.116 Земельного кодексу України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками з земель
комунальної власності за рішенням
органів місцевого самоврядування.
Прийняття таких рішень органом
місцевого самоврядування є виключною
його компетенцією на здійснення права
власності від імені українського
народу на управління землями, що
передбачено Конституцією України. До
компетенції суду при вирішенні такої
справи може бути віднесено розгляд
вимог про спонукання ради розглянути
відповідне питання на сесії ради, а не
прийняття судом замість ради
конкретного і бажаного позивачем
рішення щодо розпорядження землею.

Таким чином, суд вважає, що заявлені
позовні вимоги є не доведеними і
задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного, ст.171, 158-163 КАС
України, суд, -

постановив:

В задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
Міжгірської сільської ради
Богородчанського району про визнання
неправомірною відмови у виділенні
земельної ділянки під забудову та для
ведення особистого селянського
господарства та зобов‘язання
відповідача виділити такі земельні
ділянки –відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Львівського
апеляційного адміністративного суду
протягом 10 днів з дня її проголошення.

Головуючий