Справа № 826/15803/13-а
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2014 року м.
Київ К/800/26209/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: суддів:
Стрелець Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Фоззі-Фуд"

на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23 січня 2014 року

та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 17 квітня 2014 року

у справі № 826/15803/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фоззі-Фуд"

до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів

про визнання протиправними
та скасування рішень,-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Фоззі-Фуд"
звернулось до суду з позовом до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів, яким просило визнати
протиправними та скасувати рішення про
коригування митної вартості
№100250000/2013/500054/2 від 12.02.2013р.,
№100250000/2013/500096/2 від 06.03.2013р.,
№100250000/2013/500155/2 від 05.04.2013р.,
№100250000/2013/500221/2 від 30.04.2013р.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23 січня 2014 року у справі № 826/15803/13-а,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 17 квітня 2014 рокув задоволенні
позовних вимог відмовлено.

Обґрунтовуючи свою правову позицію,
окружний та апеляційний
адміністративні суди виходили з
доведеності Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів своїх
вимог,оскільки надані ТОВ
"Фоззі-Фуд"документи мають розбіжності,
що об'єктивно зумовлювало виникнення у
митного органу обґрунтованих сумнівів
щодо правильності визначення
позивачем митної вартості.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, ТОВ "Фоззі-Фуд"
звернулось до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, просить
вищезазначені судові рішення
скасувати та прийняти нове, яким
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

Справу розглянуто в попередньому
судовому засіданні з врахуванням
повноважень суду, встановлених
частиною 3 статті 220-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши і обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права
і наданої ними правової оцінки
обставин у справі, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій в межах
касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 26.04.2011 року між ТОВ
«Фоззі-Фуд» та фірмою «MilchwerkJagerFmbH»
(Німеччина) було укладено контракт № 288,
згідно умов якого фірма «MilchwerkJagerFmbH»
продає, а позивач купує сирну продукцію
(товар) в асортименті, кількості, за
цінами, у відповідності до інвойсів,
які є невід'ємною частиною контракту.

Позивачем12.02.2013 року було подано до
Київської регіональної митниці
вантажно-митну декларацію №
10025000/2013/024233 стосовно імпорту свіжого
сиру «MilchwerkJagerFmbH» (без визрівання), з
вмістом жиру 18,5%, придбаного за
вказаним контрактом, код товару згідно
УКТЗЕД - .

Також позивачем були подані аналогічні
ВМД № 10025000/2013/025029 від 05.03.2013 року,
№10025000/2013/026258 від 05.04.2013 року та №
10025000/2013/027305 від 30.04.2013 року.

Митна вартість була заявлена
декларантом за основним методом
визначення митної вартості - за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції).

Для здійснення митного контролю та
митного оформлення ТОВ "Фоззі-Фуд" було
надано документи, перелік яких
зазначений в графі 44 митних декларацій.

На підставі статті 53 Митного кодексу
України, митним органом було
направлено в електронному вигляді
повідомлення про надання додаткових
документів щодо підтвердження митної
вартості товарів.

Листом № 57 від 12.02.2013 року позивач
повідомив митний орган, що висновки про
якісні та вартісні характеристики
товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформацію
біржових організацій про вартість
товару або сировини на даний момент він
надати не має змоги.

Позивач листом від 06.03.2013 року № 100
повідомив митний орган, що висновки про
якісні та вартісні характеристики
товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформацію
біржових організацій про вартість
товару або сировини на даний момент він
надати не має змоги.

Листом № 188 від 05.04.2013 року позивач
повідомив митний орган, що додаткових
документів він не має можливості
надати.

30.04.2013 року листом № 314 позивач
повідомив митний орган, що він на даний
момент не має можливості надати такі
документи як: висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини для
підтвердження вартості.

Після опрацювання документів митним
органом прийняті рішення про
коригування заявленої митної вартості
№100250000/2013/500054/2 від 12.02.2013
року,№100250000/2013/500096/2 від 06.03.2013року,
№100250000/2013/500155/2 від 05.04.2013 року,
№100250000/2013/500221/2 від 30.04.2013 року.

Переглядаючи судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій, з
урахуванням доводів касаційної скарги
та заперечень на неї, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
виходить з наступного.

Згідно із статті 49 Митного кодексу
України митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Митна вартість товарів, що
переміщуються через державний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм Кодексу. Заявлена
декларантом митна вартість товарів і
подані ним відомості про її визначення
повинні базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню.

Згідно частин 1, 2 статті 54 Митного
кодексу України, контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу.

У відповідності з частиною 2 статті 53
Митного кодексу України документами,
які підтверджують митну вартість
товарів, є: 1) декларація митної
вартості, що подається у випадках,
визначених у частинах п'ятій і шостій
статті 52 цього Кодексу, та документи, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості, на підставі
яких проводився розрахунок митної
вартості; 2) зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Згідно з положеннями глави 9 Митного
кодексу України, зокрема, згідно з
частини 1 статті 57 Митного кодексу
України, визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за такими методами: 1)
основний - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції); 2) другорядні,
зокрема за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції)
(ч. 2 ст. 57 МК України).

Відповідно до частини 3 статті 58
Митного кодексу України у разі, якщо
митна вартість не може бути визначена
за основним методом, застосовуються
другорядні методи, зазначені у пункті 2
частини першої статті 57 цього Кодексу.

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу (ч. 3
ст. 57 МК України).

Відповідно до пункту 4 статті 58
Митного кодексу України митною
вартістю товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за товари, якщо вони продаються на
експорт в Україну, скоригована в разі
потреби з урахуванням частини десятої
цієї статті.

Посадовою особою було проаналізовано
документи та виявлено розбіжності та
відсутність у цих документах всіх
відомостей відповідно до обраного
декларантом методу визначення митної
вартості.

Надані позивачем матеріали мають
розбіжності та неузгодженості,
зазначені митницею, що об'єктивно
зумовлювало виникнення у митного
органу обґрунтованих сумнівів щодо
правильності визначення позивачем
митної вартості.

Згідно частини 3 статті 53 Митного
кодексу України, у разі якщо документи,
зазначені у частині другій цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати
додаткові документи.

З матеріалів справи вбачається, в
пункті 7 контракту № 288 від 26.04.2011 року
зазначено, що продавець зобов'язаний
підготувати і передати документи, в
тому числі митну декларацію
відправника.

В наданих до митного оформлення
документах митна декларація
відправника не містить реквізитів.
Також вказані у них дані неможливо
ідентифікувати ані з митною вартістю,
ані з представленими документами, що
ускладнює підтвердження заявленої
митної вартості товарів шляхом
співставлення числових значень.

Як вірно встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, що на час подачі
митної декларації в наданих платіжних
дорученнях не зазначено реквізити
проформ-інвойсів або іншого документу,
відповідно до якого здійснювалась
оплата за товар. В графі «призначення
платежу коштів номер і дата контракту
(ПДВ для розрахунку в російських
рублях)» зазначений контракт № 288 від
26.04.2011 року, відповідно до пункту 2.2
якого валюту розрахунку передбачено -
євро. В наданих рахунках на оплату
перевезення зазначено, що вони видані
згідно договору заявки, проте заявки до
митного оформлення не надано.

В зв'язку з викладеним, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
приходить до висновку, що у митниці
були підстави для витребування
додаткових документів для
підтвердження митної вартості товару.

Також суд касаційної інстанції звертає
увагу,що митним органом було проведено
з позивачем консультацію, водночас
останнім не було надано додаткових
документів, які були витребувані
відповідачем з метою підтвердження
обґрунтованості визначення позивачем
митної вартості товару та вибору
методу її визначення.

Відповідно до частини 2 статті 58
Митного кодексу України метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом відомості не підтверджені
документально або відсутня хоча б одна
із складових митної вартості, яка є
обов'язковою при її обчисленні.

Згідно частини 1статті 55 МК України
митна вартість скоригована рішенням та
визначена на підставі резервного
методу визначення митної вартості.

На цю обставину правомірно звернули
увагу окружний та апеляційний
адміністративний суд та дійшли
обґрунтованого висновку про
правомірність дій Митниці щодо
застосування резервного методу
визначення митної вартості товару.
Оскільки виник сумнів щодо
правильності заявленої митної
вартості товару, Митниця обґрунтувала
неможливість застосування попередніх
методів та провела процедуру
консультацій з декларантом.

Таким чином, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій дійшли висновку про відмову
в задоволенні позовних вимог із
дотримання норм діючого законодавства
та з повним, достовірним, неупередженим
та об'єктивним з'ясуванням всіх
обставин справи.

Із матеріалів справи та змісту
касаційної скарги не вбачається
неправильне застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального права. Також відсутні
підстави вважати, що цими судами
допущені порушення норм
процесуального права.

Згідно частини 3 статті 220-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

З огляду на наведене, колегія суддів
вважає, що рішення судів попередній
інстанцій підлягають залишенню без
змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд"
- відхилити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 23 січня 2014 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 квітня 2014
року у справі № 826/15803/13-а - залишити без
змін.

Ухвала може бути переглянута Верховним
Судом України з підстав, у строки та у
порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді