Справа № 596/535/14-а
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 року
Справа №
876/7082/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді
Сапіги В.П.

суддів:
Левицької Н.Г., Обрізка І.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Гусятинському районі
Тернопільської області на постанову
Гусятинського районного суду
Тернопільської області від 19 червня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в
Гусятинському районі Тернопільської
області про визнання дій, щодо відмови
у призначенні пенсії із зниженням
пенсійного віку протиправними та
зобов'язання призначити пенсію, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Гусятинському районі Тернопільської
області про визнання дій щодо відмови
у призначенні пенсії, відповідно до ч.1
ст.55 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» неправомірними і
зобов'язання призначити пенсію із
зниженням пенсійного віку на 10 років,
встановленого для одержання державних
пенсій, починаючи з моменту звернення
із заявою про призначення пенсії.

Позивач в обґрунтування вимог вказав,
що до управління ПФУ подані всі
необхідні документи для призначення
пільгової пенсії: видану довідку від 03
квітня 2013 року за № 28 державною
акціонерною компанією «Автомобільні
дороги України ДП «Тернопільський
облавтодор», довідку Іванівського РШ
РБУ від 13.04.1998 року № 120, посвідчення
учасника ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС у 1986 році серії
НОМЕР_1, виданого 01.11.2010 року. Проте, у
призначенні пенсії йому було
відмовлено. На підставі вищенаведеного
просить позов задовольнити.

Постановою Гусятинського районного
суду Тернопільської області від 19
червня 2014 року позов задоволено,
оскільки суд погодився з доводами
позивача.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач - УПФУ в Гусятинському
районі подало апеляційну скаргу,
вважаючи, що суд при прийнятті рішення
невірно застосував норми
матеріального права,просить скасувати
оскаржувану постанову та ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Апеляційні вимоги обґрунтовані тим, що
позивачем не подано документів які
підтверджують факт перебування в зоні
відчуження, і подані документи не
відповідають документам, перелік яких
передбачений постановою правління ПФУ
від 25.11.2005 року № 22-1 та постановою
Кабінету Міністрів України від 20.01.1997
року № 51., а тому не має права на пенсію
відповідно до ст. 55 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

У відповідності до п. 1 ч.1 ст. 197 КАС
України вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами. Справу може бути вирішено
на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення з наступних
підстав.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, колегія суддів
врахувала наступні норми чинного
законодавства та обставини справи.

Задовольняючи позовні вимоги позивача,
суд першої інстанції правомірно
виходив з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 55 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
особам, які працювали у зоні відчуження
з моменту аварії до 1 липня 1986 року
незалежно від кількості робочих днів, а
з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не
менше 5 календарних днів вік виходу на
пенсію зменшується на 10 років .

Згідно зі ст. 65 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
документами, які підтверджують статус
громадян, постраждалих внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та надають
право користуватися пільгами,
встановленими цим Законом, є
посвідчення «Учасник ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської
катастрофи».

Порядком подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій, затвердженим
постановою Правління Пенсійного Фонду
України від 25.11.2005 року № 22-1 визначено,
що до заяви про призначення пенсії за
віком відповідно до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», зокрема,
додаються: посвідчення учасника
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та довідка про
період (періоди) участі в ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, форму якої затверджено постановою
Державного комітету СРСР по праці та
соціальних питаннях від 09.03.1988 року №
122; посвідчення потерпілого від
Чорнобильської катастрофи (при
призначенні пенсії з використанням
норм ст. 55 Закону № 796-ХІІ).

Основним документом, що визначає час
виконання робіт по ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС безпосередньо
в зоні відчуження являється довідка,
яка видається на підставі первинних
документів лише тими підприємствами,
установами, організаціями, в складі
яких працівник безпосередньо
виконував роботи по ліквідації
наслідків аварії.

У разі неможливості подання довідки за
формою для визначення права на
призначення пенсії надаються інші
(первинні) документи, що стверджують
період роботи в зоні відчуження:

- первинні документи, що стверджують
періоди перебування в зоні відчуження:
довідки про період роботи в зоні,
табеля обліку робочого часу за період
роботи в зоні, копії відомостей
(особових) рахунків на виплату
заробітної плати.

Період роботи позивача в зоні
відчуження підтверджується наданими
до суду документами.

Позивач має статус учасника ліквідації
аварії на ЧАЕС другої категорії, що
підтверджується посвідченням учасника
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у 1986 році, виданим
позивачу Тернопільською обласною
державною адміністрацією 01.11.2010 року,
серії НОМЕР_1 (а.с. 13).

Встановлено, що ОСОБА_1 з 05 березня 1986
року до 28.01.1988 року працював у
Тернопільському дорожньому
ремонтно-будівельному управлінні № 38 і
з 14.08.1986 року згідно наказу № 40 працював
водієм водополивочної машини «КДМ 130»,
що підтверджується відповідними
записами у його трудовій книжці серії
НОМЕР_2 від 02.09.1985 року.

Згідно наказу начальника
Тернопільського ДРСУ -38 № 25 від 23.06.1986
року ОСОБА_1 як водія було направлено у
відрядження в Київ по питанні
виконання робіт по ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС з 23.06.1986 року
по 02.07.1986 року.

Факт направлення у вищевказане
відрядження по питанні виконання робіт
по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС
також підтверджується довідкою,
виданою начальником Іванківського
районного шляхового
ремонтно-будівельного управління
Київського облавтодору, яке є
правонаступником Поліського РШ РБУ,
від 13.04.1998 року за № 120, з якого
вбачається, що працівники
Тернопільського шляхового
ремонтно-будівельного управління - 38
знаходилися у відрядженні в Поліському
РШ РБУ в 1986 році і були зайняті на
роботах по ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС. Водії обслуговували а/дорогу
Вільча-Воровичі та вулиці Воровичі на
автомобілі 99-53 ТЕП, зокрема, ОСОБА_1 з
23.06.1986 року по 30 червня 1986 року. Дані
роботи згідно постанови КабМіну УРСР
від 23 липня 1991 року № 106 «Про
організацію виконання постанов
Верховної Ради Української РСР про
порядок ведення в дію Законів
Української РСР «Про правовий режим
території, що зазнала радіоактивного
забруднення внаслідок Чорнобильської
катастрофи та «Про статус громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» віднесені
до зон радіоактивного забруднення
внаслідок Чорнобильської катастрофи
та зони відчуження.

Факт роботи позивача ОСОБА_1 у зоні
відчуження для ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС з 23 червня до 30 червня 1986,
що передбачені постановою ЦК КПРС Ради
Міністрів СРСР і ВУСПС від 29.12.1987 року №
1497 -878 та постановою Ради Міністрів СРСР
ВУСПС від 06.06.1986 № 665-195, які дають право
на державну пенсію на пільгових
умовах» також підтверджується
довідками від 05.05.2011 року за № 34, 03.04.2013
року № 28, виданими філією
«Тернопільська дорожня експлуатаційна
дільниця» дочірнього підприємства
«Тернопільський облавтодор» державної
акціонерної компанії «Автомобільні
дороги України», відомістю обліку
робіт поливомиючих машин за червень 1986
року, яка була додана як додаток до
листа-відповіді філії «Іванківське рай
ДУ дочірнього підприємства «Київське
обласне дорожнє управління» ВАТ
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України» від
29.05.2013 року № 105, який витребовувався на
запит управління ПФУ в Гусятинському
районі у вищевказаній філії
Іванківське рай ДУ».

Враховуючи наведене вище, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку
задовольнивши позовні вимоги.

Згідно ч.ч. 1,2 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків
встановлених ст. 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

В зв'язку з цим, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що суд першої
інстанції при вирішенні даної справи
всебічно, повно та об'єктивно встановив
обставини справи, дослідив та оцінив
всі докази, які містяться в матеріалах
справи та прийшов до вірного висновку.

З огляду на таке, наведені в
апеляційній скарзі доводи не
викликають сумнівів щодо правильності
висновків суду першої інстанції та
застосування норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, п.1 ч.1 ст.199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України,
суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Гусятинському районі Тернопільської
області залишити без задоволення.

Постанову Гусятинського районного
суду Тернопільської області від 19
червня 2014 року у справі № 596/535/14-а - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий-суддя
Сапіга В.П.

Судді:
Левицька Н.Г.

Обрізко І.М.