Справа № П/811/2895/14
Суддя: С.В. Дегтярьова
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2014 року
Справа № П/811/2895/14

Кіровоградський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Дегтярьової С.В.,
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1

до відповідача: Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області

про визнання протиправними та
скасування рішень та вимоги,

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся з позовом до Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області
про:

- визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 15 серпня 2014 року, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб в сумі 35 683,45 грн., за
основним платежем та 8 920,87 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями;

- визнання протиправним та скасування
рішення № від 15 серпня 2014 року про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску в загальному розмірі 85 300,77 грн.,
в тому числі сума штрафних санкцій в
розмірі 8 117,32 грн.;

- визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 15 серпня 2014 року, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з екологічного податку в
розмірі 4,13 грн. основного платежу та
681,04 грн. - штрафних (фінансових)
санкцій.;

- визнання протиправною та скасування
вимоги від 15 серпня 2014 року про
зобов'язання позивача сплатити борг
(недоїмку) в сумі 85 300,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказує, що висновок контролюючого
органу про відсутність права включати
до витрат вартість запасних частин та
комплектуючих до основних засобів є
протиправним, оскільки такі витрати є
витратами операційної діяльності.
Також позивач зазначає, що він не
являється платником екологічного
податку, як фізична-особа підприємець,
оскільки не здійснює розміщення
відходів (їх зберігання та захоронення)
в спеціально відведеному місці, а тому
вважає податкові повідомлення-рішення
такими, що не відповідають чинному
законодавству.

Відповідачем до суду подано
заперечення на позовну заяву
відповідно до змісту якого, позов ним
не визнається у повному обсязі з огляду
на те, що ФОП ОСОБА_1 до складу витрат за
перевіряємий період, включено витрати,
які не відносяться до витрат
операційної діяльності, чим порушено
п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138, п.177.4 ст.177
Податкового кодексу України. Також
відповідачем зазначено, що перевіркою
своєчасності подання декларацій
екологічного податку встановлено, що
позивачем не подано податкові
декларації екологічного податку за ІІІ
квартал 2011 р., ІV квартал 2012 р. і І, ІV
квартал 2013 р. та відповідно, не
нараховано податкове зобов'язання з
екологічного податку чим порушено п.49.2,
п.п.49.18.2 п.49.18 ст.49, п.250.2 ст.250 Податкового
кодексу України.

На підставі ухвали від 20.11.2014 р. розгляд
справи проведено в порядку письмового
провадження у відповідності до ст.122
КАС України.

Дослідивши подані позивачем та
відповідачем документи і матеріали,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті,
адміністративний суд,

ВСТАНОВИВ:

У період з 15 по 28 липня 2014 року
посадовою особою Кіровоградської ОДПІ
ГУ Міндоходів у Кіровоградській
області проведено документальну
планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1
щодо своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та сплати податків
і зборів, дотримання законодавства
щодо укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, виконання вимог
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р.,
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з
01.01.2011 р. по 31.12.2013 р., за результатами
якої складено акт №566/11-23-17-01/НОМЕР_1 від
04.08.2014 року, висновками якого, зокрема, є
порушення, на думку відповідача:

- п.49.2, п.п.49.18.2 п.49.18 ст.49, п.250.2 та п.250.9
ст.250 Податкового кодексу України від
02.12.2010 р. №2755-VІ (із змінами та
доповнення), ФОП ОСОБА_1 не подано
податкові декларації з екологічного
податку за ІІІ квартал 2011 р., ІV квартал
2012 р. і І, ІV квартал 2013 р.;

- п.240.1.3 ст.240, п.249.6 ст.249 Податкового
кодексу України - визначено суму
податкового зобов'язання з
екологічного податку на загальну суму
4,13 грн.;

- п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від 08
липня 2010 року №2464-VІ (із змінами та
доповненнями) - визначено суму
податкового зобов'язання з єдиного
внеску на загальну суму 77 183,45 грн., в
т.ч. за 2011 р. - 31691,29 грн., за 2012 р. - 21 780,44
грн., за 2013 р. - 23 711,72 грн.;.

- п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138, п.177.4 ст.177
Податкового кодексу України -
визначено податкове зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб на
загальну суму 35 683,45 грн. в т.ч. за 2011 рік
в сумі 15 432,95 грн., за 2012 рік в сумі 9 415,18
грн., за 2013 рік в сумі 10 835,32 грн. (а.с.7-21
Т.1).

Кіровоградською ОДПІ ГУ Міндоходів у
Кіровоградській області на підставі
акту перевірки винесено оскаржувані
податкові повідомлення-рішення та
рішення про застосування штрафних
санкцій і вимогу (а.с.23-25 Т.1).

В акті перевірки податковий орган
дійшов висновку про завищення витрат
за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 рік в сумі
237 889,65 грн. в зв'язку з тим, що ФОП ОСОБА_1
до складу задекларованих витрат
включено витрати, що не відносяться, на
думку податкового органу, до витрат
операційної діяльності, а саме -
витрати з придбання запасних частин,
мастил та шин до вантажних автомобілів.

Суд вважає таку позицію помилковою в
силу наступного.

Відповідно до п.177.2 ст. 177 Податкового
кодексу України, об'єктом
оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної
особи-підприємця.

Пунктом п.138.2 статті 138 Податкового
кодексу України передбачено, що
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Судом встановлено, що позивачем
придбано запасні частини, оливу та
гумові шини для автомобілів, які
використано в господарській
діяльності за актами списання (а.с.90-141,
151-219, 231-250 Т.1, 1-248 Т.2, 1-250 Т.3, 1-80 Т.4).

Відповідно до п.177.4 ст.177 Податкового
кодексу України до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу.

У відповідності до пункту п.138.1
статті 138 Податкового кодексу України
що витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із:

- витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті:

- інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу;

- крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Відповідно до п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138
Податкового кодексу України, витрати
операційної діяльності включають,
зокрема, собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140,
статей 142 і 143 та інших статей цього
Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

У відповідності до п.138.4. ст.138
Податкового кодексу України витрати,
що формують собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, крім нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно п.138.8. ст.138 Податкового кодексу
України собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, а саме:

- прямих матеріальних витрат;

- прямих витрат на оплату праці;

- амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;

- загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку;

- вартості придбаних послуг, прямо
пов'язаних з виробництвом товарів,
виконанням робіт, наданням послуг;

- інших прямих витрат, у тому числі
витрат з придбання електричної енергії
(включаючи реактивну).

Відповідно до п.г п.п.138.8.5 п.138.8.
ст.138 Податкового кодексу України до
складу загальновиробничих витрат
включаються, зокрема, витрати на
утримання, експлуатацію та ремонт,
страхування, оперативну оренду
основних засобів, інших необоротних
активів загальновиробничого
призначення.

У відповідності до Положення
(стандарту) бухгалтерського обліку 7
«Основні засоби», затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 27.04.2000 року №92, основні засоби -
матеріальні активи, які
підприємство/установа утримує з метою
використання їх у процесі
виробництва/діяльності або постачання
товарів, надання послуг, здавання в
оренду іншим особам або для здійснення
адміністративних і
соціально-культурних функцій,
очікуваний строк корисного
використання (експлуатації) яких
більше одного року (або операційного
циклу, якщо він довший за рік).

Судом встановлено, що протягом
перевіряємого періоду позивач
здійснював діяльність автомобільного
вантажного транспорту (а.с.57 Т.). ФОП
ОСОБА_1 має у власності вантажні
автомобілі для здійснення
господарської діяльності, які в
розумінні вищенаведених норм є
основними засобами (а.с.125-126 Т.1).

З аналізу норм Податкового кодексу
України судом встановлено, що
законодавство розподіляє основні
засоби на основні засоби
загальновиробничого та основні засобі
загальногосподарського використання.
При цьому витрати на утримання,
експлуатацію та ремонт, страхування,
оперативну оренду основних засобів,
інших необоротних активів
загальновиробничого призначення
відносяться до витрат операційної
діяльності, а витрати на утримання
основних засобів
загальногосподарського використання -
до інших витрат (п.п.138.8.5. та п.п.138.10.2
Податкового кодексу України).

З огляду на те, що в складі
загальновиробничих витрат
відображаються витрати, пов'язані з
організацією і управлінням
виробництвом у виробничих підрозділах,
а також витрати, пов'язані з утриманням
і експлуатацією устаткування і
транспортних засобів
внутрівиробничого значення, суд
вважає, що витрати позивача на
утримання, експлуатацію та ремонт
вантажних автомобілів та причепів, за
безпосереднього використання яких і
створюється послуга з вантажного
перевезення, яка є основним видом
діяльності ОСОБА_1, є витратами
загальновиробничого призначення, що
відносяться на собівартість таких
послуг та включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
п.п.138.1.1. Податкового кодексу України.

Крім того, в акті перевірки податковий
орган посилається, на те, що ведення
бухгалтерського обліку витрат на
придбання, виготовлення, ремонт
(поліпшення) основних засобів (в т.ч.
орендованих) чи нематеріальних активів
для фізичних осіб-підприємців на
загальній системі оподаткування
законодавством не передбачено.

Згідно з п.п.17.1.3 п.17.1 ст.17 Податкового
кодексу України, платник податків має
право обирати самостійно, якщо інше не
встановлено цим Кодексом, метод
ведення обліку доходів і витрат.

Суд вважає, що право віднесення
відповідних визначених витрат до
валових не може ставитись в залежність
до наявності або відсутності
законодавчо визначеного методу та
порядку ведення обліку таких витрат.

Більш того, віднесення позивачем
витрат з придбання дизельного палива
для заправки автомобілів, які
ремонтувались, визнано податковим
органом правомірним, про що вказано на
сторінці 11 акту (а.с.12 Т.1).

На підставі викладеного суд приходить
до висновку про безпідставність
визначення податку на доходи фізичних
осіб на суму 35 683,45 грн., а тому позовні
вимоги про визнання протиправним та
скасування податкового-повідомлення
рішення № від 15 серпня 2014 року
підлягають задоволенню.

Суд вважає, що позовні вимоги про
визнання протиправним та скасування
рішення № від 15 серпня 2014 року про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску та вимоги про сплату боргу
(недоїмки) від 15 серпня 2014 року
підлягають задоволенню в силу
наступного.

Судом встановлено, що у ході
документальної перевірки податковим
органом зроблено висновок про
заниження позивачем чистого доходу, як
бази нарахування єдиного внеску, в сумі
237 889,65 грн., у т.ч.:

- за 2011 рік в розмірі 102 886,36 грн.,

- за 2012 рік на 62 767,83 грн.,

- за 2013 рік на 72 235,46 грн.

У відповідності до п.4 ч.1 ст.4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 року
№2464-VІ (далі - Закон), платниками єдиного
внеску є, зокрема, фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності.

Відповідно до ч.2 ст.6 Закону,
платник єдиного внеску зобов'язаний,
зокрема, своєчасно та в повному обсязі
нараховувати, обчислювати і сплачувати
єдиний внесок, подавати звітність до
органу доходів і зборів за основним
місцем обліку платника єдиного внеску
у строки, порядку та за формою,
встановленими центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику, за
погодженням з Пенсійним фондом та
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону
визначено, що єдиний внесок
нараховується для платників,
зазначених у пункті 4 (крім фізичних
осіб - підприємців, які обрали спрощену
систему оподаткування) та 5 частини
першої статті 4 цього Закону, - на суму
доходу (прибутку), отриманого від їх
діяльності, що підлягає обкладенню
податком на доходи фізичних осіб, та на
суму доходу, що розподіляється між
членами сім'ї фізичних осіб -
підприємців, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності. При цьому сума єдиного
внеску не може бути меншою за розмір
мінімального страхового внеску за
кожну особу за місяць, у якому отримано
дохід (прибуток).

З огляду на те, що єдині внески
нараховуються на суму доходу
отриманого фізичною
особою-підприємцем, відсутність факту
отримання позивачем доходу в розмірі 237
889,65 грн. свідчить про відсутність бази
для обрахунку єдиного внеску, а тому
рішення про застосування штрафних
санкцій та вимога про сплату боргу
(недоїмки) з єдиного внеску є
неправомірними та не відповідають
чинному законодавству.

Також, в акті перевірки податковий
орган дійшов висновку про те, що ФОП
ОСОБА_1 не подано податкові декларації
з екологічного податку за за ІІІ
квартал 2011 р., ІV квартал 2012 р. і І, ІV
квартал 2013 р. та, відповідно, не
визначено самостійно податкове
зобов'язання з екологічного податку, що
справляється за розміщення відходів у
спеціально відведених для цього місцях
за вказані податкові періоди.

Дана позиція мотивована відповідачем
тим, що позивачем придбано гумові шини
для автомобілів, які після
використання підлягатимуть розміщенню
як небезпечні відходи. З метою
визначення належного, на думку
податкового органу, грошового
зобов'язання з екологічного податку до
сплати позивачеві, відповідачем взято
накладні на придбання шин та
вирахувано податок за відповідною
формулою, визначеною Податковим
кодексом України.

Згідно з п.п.240.1.3 п.240.1 ст.240 Податкового
кодексу України, платниками податку є
суб'єкти господарювання, юридичні
особи, що не провадять господарську
(підприємницьку) діяльність, бюджетні
установи, громадські та інші
підприємства, установи та організації,
постійні представництва нерезидентів,
включаючи тих, які виконують агентські
(представницькі) функції стосовно
таких нерезидентів або їх засновників,
під час провадження діяльності яких на
території України і в межах її
континентального шельфу та виключної
(морської) економічної зони
здійснюються, зокрема, розміщення
відходів (крім розміщення окремих
видів (класів) відходів як вторинної
сировини, що розміщуються на власних
територіях (об'єктах) суб'єктів
господарювання).

Відповідно до п.п.14.1.223 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України,
розміщення відходів - постійне
(остаточне) перебування або
захоронення відходів у спеціально
відведених для цього місцях чи об'єктах
(місцях розміщення відходів, сховищах,
полігонах, комплексах, спорудах,
ділянках надр тощо), на використання
яких отримано дозволи уповноважених
органів.

У відповідності до п.п.242.1.3 п.242.1 ст.242
Податкового кодексу України, об'єктом
та базою оподаткування є обсяги та види
(класи) розміщених відходів, крім
обсягів та видів (класів) відходів як
вторинної сировини, що розміщуються на
власних територіях (об'єктах) суб'єктів
господарювання.

В позовній заяві позивач посилається
на те, що факту наявності відходів та
місць їх розміщення позивачем на
власній території (об'єкті)
відповідачем не встановлено. Для
обрахунку податку взято лише первинні
документи на придбання гумових шин, що
описані вище в даній постанові.

Згідно з ст.1 Закону України «Про
відходи» від 05.03.1998 р. №187/98-ВР
встановлено, що розміщення відходів -
зберігання та захоронення відходів у
спеціально відведених для цього місцях
чи об'єктах.

Нормами цієї ж статті встановлено, що
відведені місця чи об'єкти - місця чи
об'єкти (місця розміщення відходів,
сховища, полігони, комплекси, споруди,
ділянки надр тощо), на використання
яких отримано дозвіл уповноважених
органів на видалення відходів чи
здійснення інших операцій з відходами.

В позовній заяві позивач посилається
на те, що ФОП ОСОБА_1 не здійснює
розміщення відходів у спеціально
відведених для цього місцях чи об'єктах
(місцях розміщення відходів, сховищах,
полігонах, комплексах, спорудах,
ділянках надр тощо), не здійснює їх
зберігання та захоронення, спеціально
відведеного місця для розміщення
відходів не має, та, як наслідок,
відповідного дозволу на використання
зазначених місць він не отримував. У
випадку вичерпання ресурсу
використання гумових автомобільних
шин залишає їх, за погоджених умов, в
пунктах заміни (шиномонтажах), а тому
висновок податкового органу про
наявність зобов'язань з оплати
екологічного податку є безпідставним.

З урахуванням викладеного, суд вважає
позовні вимоги про скасування
податкового повідомлення - рішення
№ від 15 серпня 2014 року, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з екологічного податку в
розмірі 4,13 грн. основного платежу та
681,04 грн. штрафних санкцій такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

На підставі викладеного, сплачений
позивачем судовий збір у розмірі 261,19
грн. підлягає присудженню з Державного
бюджету України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст. ст. 86, 94, 159 - 163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити
в повному обсязі.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 15 серпня 2014 року, винесене
Кіровоградською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області, яким фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб в сумі 35 683,45 грн.
за основним платежем та 8 920,87 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафів).

3. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 15 серпня 2014 року, винесене
Кіровоградською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області, яким фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 збільшено суму
грошового зобов'язання з екологічного
податку в розмірі 4,13 грн. основного
платежу та 681,04 грн. штрафних
(фінансових) санкцій (штрафів).

4. Визнати протиправним та скасувати
рішення № від 15 серпня 2014 року про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску, винесене Кіровоградською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області,
яким до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 застосовано 8 117,32 грн. штрафних
санкцій.

5. Визнати протиправною та скасувати
вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15
серпня 2014 року, винесену
Кіровоградською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області, якою фізичну
особу-підприємця ОСОБА_1 зобов'язано
сплатити суму недоїмки зі сплати
єдиного внеску, штрафів та пені на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 85 300,77 грн.

Присудити фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, судовий збір у
розмірі 261,19 грн. з Державного бюджету
України.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано.

Постанова суду може бути
оскаржена до Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
через Кіровоградський окружний
адміністративний суд шляхом подачі в 10-
денний строк з дня її проголошення, а в
разі складення постанови у повному
обсязі відповідно до ст. 160 КАС України -
з дня отримання копії постанови у
повному обсязі, апеляційної скарги.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду
С.В. Дегтярьова