Справа № 803/1631/14
Суддя: Ільчишин Н.В.
Дата ухвалення: 2014-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 року
Справа № 876/8698/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Ільчишин Н.В.,

суддів
Пліша М.А., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання
Федак С.Р.,

представника позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача
Шевчук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційні скарги
Луцького міського центру зайнятості та
ОСОБА_3 на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від
21.08.2014 року у справі за позовом ОСОБА_3
до Луцького міського центру зайнятості
про визнання дій незаконними, визнання
неправомірним та скасування наказу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 12.08.2014 року звернувся до суду з
позовною заявою до Луцького міського
центру зайнятості про визнання дій
незаконними, неправомірними та
скасування наказу № НТ 140324 від 24.03.2014
року про повернення коштів за період з
01.09.2012 року по 31.10.2012 року у сумі 4828,76
грн..

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 21.08.2014 року
позов задоволено частково.

Не погодившись із рішенням суду першої
інстанції Луцький міський центр
зайнятості подав апеляційну скаргу. В
якій просить постанову скасувати та
прийняти нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог, апеляційну
скаргу мотивовано тим, що судом першої
інстанції при прийнятті оскаржуваного
рішення допущено порушення норм
процесуального та матеріального права.

Апеляційну скаргу подано ОСОБА_3 на
постанову суду першої інстанції. В якій
просить рішення скасувати в частині
визнання незаконних дій відповідача по
складанню акту №62 від 24.02.2014 року та
наказу №НТ140324 від 24.03.2014 року та
прийняти нове, про задоволення
позовних вимог, в обґрунтування своїх
вимог посилається на порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційних скарг у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що апеляційна скарга
Луцького міського центру зайнятості
підлягає задоволенню, а скарга ОСОБА_3
не підлягає задоволенню з наступних
мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
ОСОБА_3 перебував на обліку в Луцькому
міському центрі зайнятості як
безробітний в період з 28 січня 2012 року
по 30 жовтня 2012 року. Наказом
відповідача № НТ 120120 від 20 січня 2012
року позивачу наданий статус
безробітного та призначено виплату
допомоги по безробіттю в період з 20
січня 2012 року по 13 січня 2013 року.

8 листопада 2012 року відповідачем
прийнятий наказ № НТ13026, яким позивача
знято з обліку відповідно до абзацу 2
підпункту 1 пункту 20 Порядку
реєстрації, перереєстрації та ведення
обліку громадян, які шукають роботу, і
безробітних, у зв'язку із
працевлаштуванням за направленням ДСЗ.

24 березня 2014 року відповідачем
прийнятий наказ № НТ140324 про повернення
позивачем отриманої допомоги по
безробіттю відповідно до пункту 6.14
Порядку надання допомоги по
безробіттю, у тому числі одноразової її
виплати для організації безробітними
підприємницької діяльності,
затвердженого Наказом Мінпраці та
соціальної політики України від 20.11.2000
року №307, з 01.09.2012 року по 31.10.2012 року в
сумі 4828,76 грн.

Підставою прийняття зазначеного
наказу став висновок відповідача, що
викладений в акті розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплат матеріального забезпечення
безробітним № 62 д від 24 лютого 2014 року.
Так, згідно викладеного в цьому акті,
ОСОБА_3 з 1 вересня 2012 року по 27 червня 2013
року працював в Луцькому національному
технічному університеті. Оскільки про
наведені обставини ОСОБА_3 не повідомив
службу зайнятості ним порушені вимоги
п.2 статті 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» та відповідно до п. 3 цієї
статті сума виплаченого матеріального
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання ним
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Спірним питанням, що виникло між
сторонами є питання правомірності
віднесення позивача до зайнятого
населення через призначення ОСОБА_3 на
0,25 ставки доцента кафедри менеджменту
та маркетингу за сумісництвом в
Луцький національний технічний
університет з 01.09.2012 року (приступив до
виконання своїх обов'язків з 01.11. 2012
року).

Відповідно до статті 2 Закону України
«Про зайнятість населення»
безробітними визнаються працездатні
громадяни працездатного віку, які
через відсутність роботи не мають
заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і
зареєстровані у державній службі
зайнятості як такі, що шукають роботу,
готові та здатні приступити до
підходящої роботи.

Згідно статті 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку,
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Сума виплаченого забезпечення та
вартості наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
невиконання нею своїх обов'язків та
зловживання ними стягується з цієї
особи відповідно до законодавства
України з моменту виникнення обставин,
що впливають на умови виплати їй
забезпечення та надання соціальних
послуг.

В силу п.п. 1 ч. 1 ст. 31 вищевказаного
Закону визначено, що виплата допомоги
по безробіттю припиняється у разі
працевлаштування безробітного, а
відповідно до п. 4 ч. 5 цієї ж статті
тривалість виплати допомоги по
безробіттю скорочується на строк до 90
календарних днів у разі приховування
відомостей про працевлаштування на
тимчасову роботу (у тому числі за
межами України) або здійснення іншої
діяльності за винагороду в період
одержання допомоги по безробіттю.

Відповідно до частини 3 статті 24
Кодексу Законів про працю України,
укладення трудового договору
оформляється наказом чи
розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про
зарахування працівника на роботу.

Як вбачається з матеріалів справи
Наказом №45 від 1 листопада 2012 року
ОСОБА_3 було призначено за строковим
договором на посаду керівника проекту
з посадовим окладом 2300 грн. з 01.11.2012 року
по 31.06.2013 року в Інститут аналізу
державної та регіональної політики.

Згідно з наказом №136-06-34 від 04.09.2012 року
ОСОБА_3 було призначено на 0,25 ставки
доцента кафедри менеджменту та
маркетингу за сумісництвом, з 01.09.2012
року по 27.06.2013 року з окладом 690 грн. в
Луцький національний технічний
університет.

Відповідно до довідки Луцького
національного технічного університету
№34 від 31 травня 2014 року ОСОБА_3
приступив до виконання своїх
обов'язків з 01.11.2012 року.

Як визначено частиною першою статті 22
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», застраховані особи,
визнані у встановленому порядку
безробітними, які протягом 12 місяців,
що передували початку безробіття,
працювали на умовах повного або
неповного робочого дня (тижня) не менше
26 календарних тижнів та сплачували
страхові внески, мають право на
допомогу по безробіттю залежно від
страхового стажу.

ОСОБА_3 повідомив Луцький міський центр
зайнятості про вищевикладені
обставини, що впливали на умови виплати
забезпечення, а тому з 01.11.2012 року йому
було припинено виплату допомоги по
безробіттю.

Згідно з пунктом 6.14 Порядку надання
допомоги по безробіттю, у тому числі
одноразової її виплати для організації
підприємницької діяльності,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 20 листопада 2000 року №307 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 14.12.2000 року за №915/5136
передбачено, що застраховані особи
зобов'язані у повному обсязі
повідомляти про обставини, що
спричиняють зміни розміру
матеріального забезпечення та порядку
його надання. Сума вартості
матеріального забезпечення та
соціальних послуг, наданих
застрахованій особі внаслідок
зловживання або невиконання нею своїх
обов'язків, стягується з цієї особи в
судовому порядку.

Отже, враховуючи викладене, суд вважає,
що ОСОБА_3 допущено зловживання
покладених на нього Законом обов'язків
при отриманні допомоги по безробіттю
та пункту 6.14 вказаного Порядку,
оскільки вчасно не повідомив
відповідача про зміни його статусу та
видання наказу від 04.09.2012 року за
№136-06-34.

Не підлягає до задоволення позовна
вимога про визнання дій відповідача
незаконними щодо складання акту
перевірки, оскільки відповідно до
положень пункту 5 Порядку
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення безробітним,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України,
Державної податкової адміністрації
України від 13.02.2009 року №60/62, за
результатами перевірки оформляється
акт, який не є нормативно-правовим
актом чи правовим актом індивідуальної
дії, не породжує будь-яких правових
наслідків (не встановлює прав і
обов'язків для особи, відносно якої
була проведена перевірка).

Обов'язковою ознакою дій суб'єкта
владних повноважень, які можуть бути
оскаржені до суду, є те, що вони
безпосередньо породжують певні
правові наслідки для суб'єктів
відповідних правовідносин і мають
обов'язковий характер. Висновки,
викладені у акті, не породжують
обов'язкових юридичних наслідків. Так,
колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України дійшла висновку, що акт
перевірки не є рішенням суб'єкта
владних повноважень у розумінні статті
17 КАС, не зумовлює виникнення будь-яких
прав і обов'язків для осіб, робота
(діяльність) яких перевірялися, тому
його висновки не можуть бути предметом
спору. Відсутність спірних відносин, в
свою чергу, виключає можливість
звернення до суду, оскільки відсутнє
право, що підлягає судовому захисту.

Оскільки наказ Луцького міського
центру зайнятості № НТ140324 від 24
березня 2014 року в частині зобов'язання
ОСОБА_3 про повернення коштів за період
з 01.09.2012 року по 31.10.2012 року у сумі 4828,76
грн. є законним, а тому позовні вимоги
позивача про його скасування не
підлягають до задоволення. З огляду на
те, що матеріалами справи підтверджено
та не заперечувалось позивачем та
доведено відповідачем факт його роботи
згідно з наказом №136-06-34 від 04.09.2012 року
ОСОБА_3 було призначено на 0,25 ставки
доцента кафедри менеджменту та
маркетингу за сумісництвом, з 01.09.2012
року по 27.06.2013 року з окладом 690 грн. в
Луцький національний технічний
університет, а можливості визначити
отримання доходів і виконання
відповідного наказу не підлягає
встановленню в даному судовому
процесі.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що судове рішення
ухвалене з порушенням норм
матеріального права, а тому підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Луцького міського
центру зайнятості - задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без
задоволення.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 21.08.2014 року
у справі №803/1631/14 - скасувати та
прийняти нову, якою в задоволенні
позову ОСОБА_3 до Луцького міського
центру зайнятості про визнання дій
незаконними, визнання неправомірним та
скасування наказу - відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Н.В. Ільчишин

Судді
М.А. Пліш

Т.І. Шинкар

Повний текст постанови виготовлено
04.12.2014 року