Справа № 804/10866/14
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2014-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2014 р. справа № 804/10866/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Прудника С.В.

при секретарі судового засідання
Крюкової О.В.

за участю сторін:

представників позивача
Самойлова Д.В.,
Скачкової У.Р.

представника відповідача
Мадалиць В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Дніпрохим"
до Лівобережної об'єднаної державної
податкової інспекції м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 14.07.2014
р., -

ВСТАНОВИВ :

25 липня 2014 року Товариствоз обмеженою
відповідальністю «Дніпрохим» (далі
-ТОВ «Дніпрохим», позивач) звернулось
до Дніпропетровського окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до
Лівобережної об'єднаної державної
податкової інспекції м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області (далі - Лівобережна ОДПІ м.
Дніпропетровська, відповідач), в якому
просить суд визнати протиправним та
скасувати в повному обсязі податкове
повідомлення-рішення від 14 липня 2014
року № , прийняте Лівобережною
об'єднаною Державною податковою
інспекцією м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області, яким
збільшено ТОВ «Дніпрохим» суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 67415,00 грн. - за
основним платежем, та на 16853,75 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами).

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначає, що податковою
інспекцією була проведена
документальна позапланова виїзна
перевіркаТОВ «Дніпрохим» по
взаємовідносинам із ТОВ «Денекс» за
січень 2014 року, їх реальності та
повноти відображення в обліку, за
результатами якої складено акт,
висновки якого щодо не реальності
здійснення господарських відносин ТОВ
«Дніпрохим», а саме відсутності
об'єктів оподаткування та не
можливості реального здійснення ТОВ
«Дніпрохим» операцій по ланцюгу з
постачальником ТОВ «Денекс» за січень
2014 року є хибними, не ґрунтуються на
дійсних фактичних обставинах та
зроблені у зв'язку з невірним
застосуванням норм податкового
законодавства, без належного
дослідження наданих позивачем до
перевірки первинних документів, у
зв'язку із чим податкове
повідомлення-рішення № від 14.07.2014
р., прийняте на підставі даного акту, є
протиправним та підлягає скасуванню
(том 1 а.с. 3-12).

Ухвалою Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 28.07.2014 р.
відкрито провадження у
адміністративній справі, та призначено
справу до розгляду у відкритому
судовому засіданні (том 1, а.с. 1).

У судове засідання 12.09.2014 р. прибули
представники позивача та представник
відповідача.

Представники позивача у судовому
засіданні позов підтримали та просили
задовольнити його з підстав,
викладених у позовній заяві,
скасувавши податкове
повідомлення-рішення № від 14.07.2014
р.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечував у
зв'язку із його необґрунтованістю з
підстав, викладених у запереченнях, в
яких він зазначає, що перевіркою
непідтверджено реальність здійснення
господарських відносин позивачаз ТОВ
«Денекс», у зв'язку із чим встановлено
завищенням позивачем податкового
кредиту на загальну суму 67415,00 грн. за
рахунок включення до його складу сум
ПДВ по господарським операціям з ТОВ
«Денекс», чимпорушено ст..185, п. 198.6 ст.
198,ст. 201 Податкового кодексу України.
Також посилається наотриманий акт про
неможливість проведення зустрічної
звіркиТОВ «Денекс», якою не
підтверджено реальності проведених
господарських відносин останнього.
Зазначає, що акт перевіркипозивача
складений правомірно, згідно із діючим
законодавством,висновки перевірки
відповідають фактичним обставинам
справи, відтак є цілком обґрунтованими
та доведеними, у зв'язку із чим
податкове повідомлення-рішення №
від 14.07.2014 р. є правомірними, а
позовні вимоги такими, що не підлягають
задоволенню (том 2, а.с. 121-122).

Дослідивши всі документи і матеріали,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд вважає позовні вимоги такими,
що підлягають задоволенню виходячи з
наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ. До
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Як вбачається з наявних матеріалів
справи,Товариство з обмеженою
відповідальністю «Дніпрохим»
зареєстровано 30.05.2001 року виконавчим
комітетом Дніпропетровської міської
ради, код за , узято на облік
в органах державної податкової служби -
Лівобережної ОДПІ м. Дніпропетровська
з 18.01.2007 р.

Основним видом господарської
діяльності ТОВ «Дніпрохим» за КВЕД-2010
є: неспеціалізована оптова торгівля;
надання в оренду й експлуатацію
власного чи орендованого нерухомого
майна; оптова торгівля хімічними
продуктами; оптова торгівля іншими
проміжними продуктами; вантажний
автомобільний транспорт, що
підтверджено Довідкою АА № 822453 з
ЄДРПОУ.

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію
платника податку на додану вартість
№ 200102388 виданого Лівобережною
ОДПІ м.Дніпропетровська, ТОВ
«Дніпрохим» з 13.06.2001 р. є платником
податку на додану вартість (ПДВ).

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що у період з
26.06.2014 р. по 27.06.2014 р. на підставі наказу
від 25.06.2014 р. № 691, згідно з п.п.75.1.2 п.75.1
ст.75, п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78 Податкового
кодексу України, посадовою особою
Лівобережної ОДПІ м.Дніпропетровська
ГУ Міндоходів у Дніпропетровській
області проведена документальна
позапланова виїзна перевірка
фінансово-господарської діяльності з
питань дотримання вимог податкового
законодавства України з податку на
додану вартість ТОВ «Дніпрохим» по
взаємовідносинам із ТОВ «Денекс» за
січень 2014 року, їх реальності та
повноти відображення в обліку, за
результатами якої складено акт №
2278/2203/31477264 від 27.06.2014р.

Перевіркою встановлено:

не реальність здійснення
господарських відносин ТОВ
«Дніпрохим», а саме відсутності
об'єктів оподаткування та не
можливості реального здійснення ТОВ
«Дніпрохим» операцій по ланцюгу з
постачальником ТОВ «Денекс» за період
січень 2014 року - 67415,00 грн.;

порушення п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1
ст.201 Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість на загальну суму 67415,00
грн.

Зарезультатами виявлених порушень
податковим органом прийнято податкове
повідомлення-рішення від 14 липня 2014
року № , яким ТОВ «Дніпрохим»
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість у розмірі
84268,75 грн., у тому числі: 67415,00 грн. - за
основним платежем, 16853,75 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до п. 21.1 ст. 21 Податкового
кодексу України, посадові особи
контролюючих органів зобов'язані
дотримуватися Конституції Українита
діяти виключно у відповідності з цим
Кодексом та іншими законами України,
іншими нормативними актами та
забезпечувати сумлінне виконання
покладених на контролюючі органи
функцій.

Як встановлено судом, під час
проведення перевірки господарських
відносин ТОВ «Дніпрохим» із ТОВ
«Денекс» відповідачем брались до уваги
договори, податкові та видаткові
накладні, товарно-транспортні
накладні, також використано бази даних
Лівобережної ОДПІ м. Дніпропетровська,
декларації з податку на додану
вартість.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу
України, сума податку, що підлягає
сплаті перерахуванню) до Державного
бюджету України або бюджетному
відшкодуванню, визначається як різниця
між сумою податкового зобов'язання
звітного (податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Згідно з пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України,
податкове зобов'язання - сума коштів,
яку платник податків, у тому числі
податковий агент, повинен сплатити до
відповідного бюджету як податок або
збір на підставі, в порядку та строки,
визначені податковим законодавством (у
тому числі сума коштів, визначена
платником податків у податковому
векселі та не сплачена в установлений
законом строк).

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України, податковий кредит - сума, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з
розділом V цього Кодексу.

Згідно до п.198.2 ст.198 Податкового
кодексу України, датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунку платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11статті 201
цього Кодексу.

При цьому в п. 187.1 ст. 187 ПК України
передбачено, що датою виникнення
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: а) дата
зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; б) дата відвантаження товарів,
а в разі експорту товарів - дата
оформлення митної декларації, що
засвідчує факт перетинання митного
кордону України, оформлена відповідно
до вимог митного законодавства, а для
послуг - дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
платником податку.

На підставі викладеного, суд робить
висновок, що у Податковому кодексі
України передбачено єдину підставу для
формування податкового кредиту, а саме
наявність у платника податку - покупця
належним чином оформленої податкової
накладної або митної декларації.

Із наведеного випливає, що позивач, як
платник податку, самостійно несе
відповідальність за достовірність і
своєчасність обчислення та внесення
ним податку до бюджету відповідно до
законодавства України, а визначальним
фактором для формування податкового
кредиту платником ПДВ є рух товарів
(послуг) в оподатковуваних операціях у
межах господарської діяльності такої
особи - платника податку та наявність у
платника податків виданої йому
продавцем товару податкової накладної,
оформленої з дотриманням вимог чинного
законодавства та як підтверджує сплату
податку на додану вартість у складі
ціни товару.

Відповідно до змісту п.п. 201.4 та 201.8 ст. 201
ПК України, податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Право на нарахування податку
та складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку у
встановленому порядку. Згідно з п. 184.1
ст. 184 ПК України реєстрація діє до дати
анулювання реєстрації платника
податку, яка проводиться шляхом
виключення з реєстру платників
податку.

Відповідно до п. 1 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
01.11.2011 N 1379, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 22.11.2011 за N
1333/20071 (далі - Порядок № 1379), податкову
накладну заповнює особа, яка
зареєстрована як платник податку в
податковому органі та якій присвоєно
індивідуальний податковий номер
платника податку на додану вартість.

Відповідно до матеріалів справи
предметом перевірки ТОВ «Дніпрохим»
були взаємовідносини із ТОВ «Денекс».

Судом встановлено, що між
ТОВ«Дніпрохим» (Замовник) та ТОВ
«Денекс» (Виконавець) 31липня 2013 року
було укладено договір про виконання
роботи № 310713-2, відповідно до умов якого
Виконавець зобов'язується виконати за
завданням Замовника наступну роботу:
здійснення послуг з пакетування товару
(поліетилену, поліпропілену,
модифікованого пігменту) (надалі -
робота). Виконавець виконує роботу на
свій ризик, самостійно організовує
виконання роботи. Замовник забезпечує
Виконавця всім необхідним приладдям
для виконання роботи. Прийняття роботи
здійснюється шліхом підписання Акту
виконаних робіт. За виконану роботу
Замовник сплачує Виконавцю її ціну у
розмірі 378,00 грн./тонна (з ПДВ).

Факт виконання умов укладеного
договору підтверджено Актом надання
послуг №ДК-0131/06 від 31.01.2014 р. -
вантажні роботи.

Також, за результатом виконання умов
договору ТОВ «Денекс» було надано
позивачу Податкову накладу № 3020 від
31.01.2014 р.

Сума сплаченого податку на додану
вартість у розмірі 67415,00 грн. була
включена позивачем до складу
податкового кредиту у відповідному
звітному періоді.

Необхідність здійснення послуг з
пакетування товару обумовлена тим, що
до основних видів діяльності ТОВ
«Дніпрохим» відповідно до наданої
Довідки з ЄДРПОУ, є оптова торгівля
хімічними продуктами (поліетилену,
поліпропілену, модифікованого
пігменту), що потребують робот з
навантаження для подальшого продажу.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
позивачем були укладені наступні
договори поставки товару (поліетилену,
поліпропілену, модифікованого
пігменту): №№ 00083
від 13.05.2013 р. (покупець ТОВ «Альтор»),
00061 від 28.02.2013 р. (покупець ТОВ
фірма «Леомі-Оригінал»), № 00024 від
01.02.2013 р. (покупець ТОВ «Завод
«Титан-Дніпро»), № 247-11 від 22.08.2012 р.
(покупець ПП «Стірон»), № 762619 від 18.04.2011
р. (покупець ПАТ «Дніпроазот»), № 196-11
від 29.02.2012 р. (покупець ПП «Бістар»), №
00034 від 06.02.2013 р. (покупець ФОП
ОСОБА_5), № К31/01/14-00002 від 31.01.2014 р.
(покупець ТОВ «УНІ-ПАК»), № К28/01/14-00001 від
28.01.2014 р. (покупець ТОВ «УНІ-ПАК»), №
00020 від 28.01.2013 р. (покупець ТОВ СУЧП
«Леол-LP»), № 00003 від 08.01.2014 р.
(покупець ТОВ «ТЕКО-ПЛАСТ»), № 0001
від 08.01.2014р. (покупець СУВО «Кримпласт»),
№00011 від 17.01.2014 р.
(покупець ТОВ «Поліпак»), № 00072 від
01.04.2013 р. (покупець ТОВ «Завод
«Полімердеталь»), № 00113 від 04.07.2013
р. (покупець ТОВ «Торгівельний дім
ДАР»), № 00014 від 21.01.2014 р. (покупець
ТОВ «ІРРІЛЕНД»), № 000124 від 11.12.2012 р.
(покупець ТОВ «Компанія Техінвест»),
00120 від 15.05.2013 р. (покупець ТОВ
«Чиста планета»), № 00078
від 09.04.2013 р. (покупець ПАТ «Макіївський
завод «Факел»), № 00050 від
22.02.2013 р. (покупець ТОВ «Віна Лівадії»),
№ К22/01/14-00001 від 22.01.2014р. (покупець ТОВ
«УНІ-ПАК»), № 00021 від 30.01.2013р.
(покупець ТОВ «Завод побутової хімії
«Милам»), № 00039 від 12.02.2013 р.
(покупець ТОВ «Східна торгівельна
компанія»), Договір поставки № 102 від
23.05.2011 р. (покупець ВАТ «Гемопласт»), №
00033 від 06.02.2013 р. (покупець ДП «Мега
Пак» ТОВ «Клайм»), Договір поставки №
00067 від 20.03.2013 р. (покупець ТОВ
«Хімтек-Пласт»), № 0008 від 14.01.2014 р.
(покупець ТОВ «Універсам 43»), Договір
поставки № 0006 від 13.01.2014 р.
(покупець ТОВ «Пластик»), № 230-11 від
24.05.2012 р. (покупець ТОВ ВКФ «Текнімонт»),
№ 00115 від 04.07.2013 р. (покупець ТОВ
«Полімер Трейдінг»), № 799 від 12.12.2013 р.
(покупець ТОВ «Керченський
металургійний комбінат»), № 000101
від 13.06.2013 р. (покупець ТОВ
«ЮГ-ПОЛІГРАФ»), № 0005 від 10.01.2013р.
(покупець ТОВ ВТП «Енбіс»), №
7 від 13.06.2013 р. (покупець ТОВ
«Метсервісгруп»), № 00041 від 12.02.2013
р. (покупець ПАТ «Профі-Пак»), № 0002
від 08.01.2014 р. (покупець ТОВ «Мегас»), №
00002 від 09.01.2013 р. (покупець ТОВ
«Харківський завод Полімерконтейнер»),
№ 00064 від 11.03.2013 р. (покупець ПП
«Комбінат мінеральних в'яжучих»), №
00149 від 22.10.2013 р. (покупець ТОВ ПК
«Лідер»), № 00012 від 20.01.2014 р.
(покупець ТОВ «Кабельний завод
«Енергопром»), № 0008 від
11.01.2013 р. (покупець ТОВ «Оріон»), №
00142 від 30.09.2013 р. (покупець ТОВ
«Пластік-Фабрік»), № 00007 від 14.01.2014
р. (покупець ПП ОСОБА_6), № 00013 від
17.01.2013 р. (покупець ТОВ
«Укрпласт-Трейд»), № 00031 від 05.02.2013
р. (покупець ТОВ «УНІ-ПАК»), №
К08/01/14-00001 від 08.01.2014 р. (покупець ТОВ
«УНІ-ПАК»), № 00032 від 05.02.2013 р.
(покупець ТОВ з II «Дніпропак») (том 1, а.с.
93-251), № 194-11 від 27.02.2012 р. (покупець ПАТ
«Полімерагро»), Договір поставки №
00018 від 28.01.2013 р. (покупець ПАТ
«Здолбунівський завод пластмасових
виробів «Іскра»), № 00013 від 17.01.2013
р. (покупець ТОВ «Укрпласт-Трейд»), №
0009 від 14.01.2014 р. (покупець ТОВ
«Оптіма-Пласт»), № 20/01 від 20.01.2014 р.
(покупець ТОВ «Тандем ЛТД»), № К20/01/14-00001
від 20.01.2014 р. (покупець ТОВ «УНІ-ПАК»), №
00125 від 06.08.2013 р. (покупець ПАТ
«Прогрес»), № 00035 від 07.02.2013 р.
(покупець ТОВ «Гранд Полімер ЛТД»), №
0009 від 14.01.2013 р. (покупець ТОВ
«Протон»), № 00028 від 04.02.2013 р.
(покупець ТОВ НВФ «Пластмодерн»),
№ 0007 від 11.01.2013 р.
(покупець ТОВ «Союзтехнопром продакшн
Ко»), № 00046 від 18.02.2013 р.
(покупець ТОВ ВП «Дніпропластавтомат»),
№00010 від 14.01.2014 р.
(покупець ТОВ «Спецтехоснастка»), № 268-11
від 21.08.2012 р. (покупець ТОВ «Дебант
Україна»), № 0005 від 13.01.2014 р.
(покупець ТОВ «Алгеал»), № 159-11 від 10.01.2012
р. (покупець ДУВО «Луч»), №
00004 від 10.01.2014 р. (покупець ПП
«Соната Групп»), № 000143 від 03.10.2013 р.
(покупець ТОВ «Скай Полімер») (том 2 ,а.с.
1- 116).

Факт виконання умов укладених
договорів поставки підтверджено
відповідними первинним документами:
видатковими накладними, довіреностями
на отримання товару,
товарно-транспортними накладними.

Як вбачається із акта перевірки №
2278/2203/31477264 від 27.06.2014 р. висновки
Лівобережної ОДПІ м. Дніпропетровська
зроблені з урахуванням акту про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Денекс» щодо
документального підтвердження
господарських відносин із платником
податків за січень 2014 року від 31.03.2014 р.
№ 461/04-62-22-3/38360784, яким не
підтверджено реальність здійснення
господарських відносин із
контрагентами, їх вид, обсяг, якість та
розрахунки, а саме встановлено
відсутність об'єктів оподаткування та
не можливість реального здійснення
платником податків операцій
постачальники - ТОВ «Денекс» - покупці
за січень 2014 року не мали та не могли
мати ніякого юридичного змісту.

Проте, суд зазначає, що акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання лише
засвідчує факт неможливості її
проведення без встановлення висновків
стосовно документального
підтвердження або не підтвердження
господарських відносин між платниками
податків, оскільки додатком 3 до
Методичних рекомендацій щодо
організації та проведення органами
державної податкової служби
зустрічних звірок, затверджених
наказом ДПА України від 22.04.2011 № 236,
чітко встановлений зразок форми акту
про неможливість проведення
зустрічної звірки суб'єкта
господарювання, в якому не передбачено
наявності висновку щодо реальності
(нереальності) вчинення господарських
операцій.

Окрім того, слід зазначити, що
предметом укладеного договору між ТОВ
«Дніпрохим» та ТОВ «Денекс» є
виконання робіт - надання послуг з
пакетування товару, що виконуються за
допомогою приладдя замовника, що не
передбачає отримання товару ТОВ
«Денекс», отже і операції ТОВ «Денекс»
з постачання не можливо пов'язувати із
операціями з надання послуг, що наявні
в даному випадку.

Суд вважає за необхідне зазначити, що
податковим органом не було досліджено
первинну документацію ТОВ «Дніпрохим»,
а висновки ґрунтуються лише на
отриманій податковій інформації
стосовно не підтвердження реальності
здійснення господарських операцій
контрагентомТОВ «Денекс».

Згідно ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкуванням оброблених даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95р. № 88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від
05.06.95р. за № 168/704, первинні
документи - це письмові свідоцтва, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Пунктом 2.4 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку № 88, який
наведено вище, встановлено, що первинні
документи на паперових і
машинозчитуваних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Отже, первинним документом є документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

При цьому, податковий облік формують
саме господарські операції, тобто
фактичний рух активів та/або зміни
власного капіталу чи зобов'язань
платника податку.

Суд зазначає, що за результатами
перевірки порушення під час оформлення
позивачем податкових накладних не
виявлено, досліджена судом податкова
накладна оформлена у відповідності до
вимог ст. 201 ПК України, МФУ від 01.11.2011
року № 1379 «Про затвердження форми
податкової накладної та порядок
заповнення податкової накладної»,
заповнені особою, яка зареєстрована як
платник податку в податковому органі
та якій присвоєно індивідуальний
податковий номер платника податку на
додану вартість.

Також, слід зауважити, що сама по собі
наявність чи відсутність окремих
документів, а так само помилки у їх
оформлені не є підставою для висновків
про відсутність господарської
операції, якщо з інших документів
вбачається, що фактичний рух активів
або зміни у власному капіталі чи
зобов'язання платника податків у
зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце.

Тані твердження також викладені в
листі Вищого адміністративного суду
України від 01.11.2011 року №2 1936/11/13-11.

Аналогічна позиція викладена, зокрема,
в рішеннях Вищого адміністративного
суду у справах № К-60198/09 від 15 березня 2012
року, № К-20630/10 від 21 червня 2012 року, №
К/800/7790/13 від 17 липня 2013 року.

Суд зазначає, що чинним законодавством
не передбачено залежності виникнення у
платника податку на додану вартість
права на податковий кредит від
дотримання вимог податкового
законодавства іншим суб'єктом
господарювання та не встановлює
обов'язку для підприємства здійснювати
контроль за веденням господарської
діяльності та зобов'язань сплати
податку до бюджету контрагентами.

З огляду на підтвердження здійснення
розрахунку із контрагентом за умовами
договору, тобто списання коштів з
банківського рахунку платника податку
на оплату товарів/послуг, що
відповідачем не заперечується, у
відповідності до п.198.2 ст.198 Податкового
кодексу України платником податку
набуто право на віднесення сум податку
до податкового кредиту.

Таким чином, з огляду на характер
викладеного висновку щодо сумнівності
факту здійснення контрагентом
позивача визначеної діяльності, що
містить ознаки припущень,відсутності
відповідних доказів з боку відповідача
щодо неможливості виконання умов
договорів та у відповідності до ст.62
Конституції України, якою визначено, що
судове рішення не може ґрунтуватися на
припущеннях, а усі сумніви щодо
доведеності вини особи тлумачаться на
її користь, дані твердження
відповідача судом не приймаються.

В даному випадку дослідженню підлягає
реальність господарських операцій та
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій господарській меті, а також
реальність усіх даних, наведених у
документах.

Також, з огляду на підтвердження
позивачем первинними документами
реальності здійснення, описаних в Акті
перевірки, операцій,суд не приймає до
уваги посилання податкового органу на
наявнівідомості із баз даних із
зазначенням даних стосовно
контрагенту позивача, з урахуванням
наступного.

Чинним законодавством України не
передбачена відповідальність
юридичної особи за можливими
допущеними порушеннями законодавства
інших юридичних осіб, на господарюючих
суб'єктів не покладається обов'язок та
не надається право контролювати
дотримання законодавства платником
податків, який виступає контрагентом у
господарській операції. Ведення
податкового обліку покладено на
кожного окремого платника податку.
Такий платник несе самостійну
відповідальність за порушення правил
ведення податкового обліку. Зазначена
відповідальність стосується кожного
окремого платника податку і не може
автоматично поширюватися на третіх
осіб, у тому числі на його контрагентів.
Чинне законодавство не містить норм
щодо солідарної відповідальності
платників податків.

Крім того, згідно листа Вищого
адміністративного суду України №
742/11/13-11 від 02.06.2011 р. - «не є обов'язковою
передумовою для визначення
контролюючими органами грошових
зобов'язань визнання недійсними (у тому
числі нікчемними) правочинів, які
укладалися за ланцюгом між попередніми
посередниками, через ланцюги яких
декларувався рух товарів чи послуг,
нібито придбаних останнім у такому
ланцюгу платником податку. При цьому
відносини між учасниками попередніх
ланцюгів постачань товарів та послуг
не мають безпосереднього впливу на
дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
контрагентом».

Таким чином, порушення, допущені одним
платником податків у відображенні в
податковому обліку певної
господарської операції, за загальним
правилом, не впливають на права та
обов'язки іншого платника податків.

Крім того, чинне законодавство не
покладає на підприємство обов'язок
збирання інформації про стан
господарської діяльності та порушення
підприємств-контрагентів.

Якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку
добюджету, це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавленню платника
податку права на відшкодування податку
на додану вартість у разі, якщо
останній виконав усі передбачені
законом умови щодо отримання такого
відшкодування та має всі документальні
підтвердження розміру свого
податкового кредиту.

Слід зауважити, що на момент здійснення
господарських відносин позивача із ТОВ
«Денекс», останній був зареєстрований
як суб'єкт підприємницької діяльності
та є платником податку на додану
вартість, що відповідачем не
спростовано.

Згідно ч. 2 ст. 8 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд застосовує принцип
верховенства права з урахуванням
судової практики Європейського Суду з
прав людини.

Висновки податкової не узгоджуються із
практикою Європейського Суду з прав
людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти
Болгарії" (заява N 3991/03) Європейський Суд
з прав людини у своєму рішенні від 22
січня 2009 року зазначив, що платник
податку не повинен нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати ПДВ другий раз, а
також сплачувати пеню. На думку Суду,
такі вимоги стали надмірним тягарем
для платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Частиною 1 ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на
те, що документи, які були надані для
перевірки, відповідають вимогам
чинного законодавства, а відтак в
повній мірі підтверджують реальність
господарських операцій та право
позивача на формування податкового
кредиту, відсутності належних доказів
правомірності прийнятого відповідачем
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення, отже, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Дніпрохим" щодо визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення-рішення № від 14.07.2014
р. підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд виходить з
наступного.

Згідно ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем -ТОВ "Дніпрохим" при
зверненні до суду понесені судові
витрати, пов'язані зі сплатою судового
збору за подання адміністративного
позову до суду в розмірі 182,70 грн., що
документально підтверджується
платіжним дорученням № 1999 від 22.07.2014 р.

Отже, сплачений позивачем судовий збір
за подачу адміністративного позову до
суду в сумі 182,70 грн. підлягає
поверненню.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
в судовому засіданні 12 вересня 2014
року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.
Виготовлення постанови у повному
обсязі відкладено на 17 вересня 2014 року,
про що повідомлено після проголошення
вступної та резолютивної частини
постанови в судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 11, 14, 70, 71, 86, 94, 122,
128, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "Дніпрохим"
до Лівобережної об'єднаної державної
податкової інспекції м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 14.07.2014
р. - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати
повністю податкове
повідомлення-рішення Лівобережної
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області № від
14.07.2014 р.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дніпрохим" (; індекс 49130,
Дніпропетровська область, місто
Дніпропетровськ, Індустріальний район,
вулиця Березинська, будинок 35, квартира
71) судові витрати пов'язані зі сплатою
судового збору у розмірі 182,70 грн. (сто
вісімдесят дві гривні 70 копійок).

Постанова суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд, в порядку та у
строки, передбачені ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, та набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови складений 17
вересня 2014 року.

Суддя С. В.
Прудник