Справа № 819/1670/14-а
Суддя: Шинкар Т.І.
Дата ухвалення: 2014-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2014 р.
Справа № 876/10008/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Шинкар Т.І.,

суддів
Ільчишин Н.В.,

Пліша М.А.,

з участю секретаря судового засідання
Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Золота Нива» на
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 16 вересня
2014 року у справі №819/1670/14-a за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Золота Нива» до
Реєстраційної служби Заліщицького
районного управління юстиції
Тернопільської області, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача
ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними
та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

12.08.2014р. Товариство з обмеженою
відповідальністю «Золота Нива» (далі -
Товариство) звернулось з позовом в суд
до Реєстраційної служби Заліщицького
районного управління юстиції
Тернопільської області (далі -
Реєстраційна служба), третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача
ОСОБА_2, просило визнати неправомірними
дії державного реєстратора
Заліщицького районного управління
юстиції Тернопільської області Триюди
Мирослави Михайлівни та скасувати
рішення державного реєстратора від
28.09.2013р.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 16.09.2014р. у
задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, Товариство подало
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Тернопільського
окружного адміністративного суду від
16.09.2014р. та ухвалити нове рішення, яким
позов задовольнити. Апеляційну скаргу
обґрунтовує тим, що документом, який
підтверджує припинення права оренди
земельної ділянки є Угода, яка
зареєстрована у встановленому на
момент її підписання законодавством
порядку. Державна реєстрація Угоди не
проводилась, тому така не може бути
підставою для виникнення цивільних
прав та обов'язків. Вказує, що Угода про
розірвання договору оренди не
підтверджує припинення права оренди
земельної ділянки, не може вважатись
документом, оформленим належним чином
і не може бути підставою для проведення
державної реєстрації припинення права
Товариства на оренду земельної
ділянки. При цьому вказує, що до спірної
Угоди не може застосовуватись
законодавство, яке набрало чинності з
01.01.2013р. та яким скасовано процедуру
обов'язкової державної реєстрації
договорів оренди землі та угод до них.

В судовому засіданні представник
апелянта апеляційну скаргу підтримав.
Відповідач та третя особа в судове
засідання повноважних представників
не забезпечили, хоча належним чином
повідомлені про дату, місце та час
розгляду справи, що у відповідності до
вимог ч.4 ст.196 КАС України не
перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи, доводи
апеляційної скарги та подані
заперечення, колегія суддів приходить
до висновку, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а рішення
суду першої інстанції без змін з
наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
23 травня 2007 року між Товариством та
ОСОБА_2 укладено договір оренди землі
№24 (далі - Договір), за умовами якого
Товариство (Орендар) прийняв у строкове
(на 20 років) платне користування
земельну ділянку
сільськогосподарського призначення
площею 1,71 га, яка розташована в межах
Блищанської сільської ради, та яка на
підставі державного акта на право
власності на земельну ділянку серії ТР
№033994, виданого Заліщицькою районною
державною адміністрацією 01.10.2004р.
належить ОСОБА_2

Державну реєстрацію Договору
здійснено 05.10.2007р., що підтверджується
відповідним записом на останній
сторінці Договору.

В подальшому вказаний Договір оренди
землі був розірваний на підставі Угоди
про дострокове розірвання договору
оренди земельної ділянки від 20.10.2011р.,
укладеної між Орендодавцем та
директором Товариства Кубаєм М.А., та
цього ж дня складено акт приймання -
передачі земельної ділянки.

28.09.2013р. ОСОБА_2 подано заяву про
державну реєстрацію припинення права
оренди земельної ділянки, до якої
додано державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ТР
№033994, договір оренди землі №24 від
23.05.2007р. та Угоду про дострокове
розірвання договору оренди земельної
ділянки від 20.10.2011р., за результатами
розгляду якої державним реєстратором
Реєстраційної служби прийнято рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, індексний номер 6335678 від
28.09.2013р. про проведення державної
реєстрації іншого речового права,
права оренди земельної ділянки на
земельну ділянку з реєстраційним
номером 20, що розташована за
адресою: Тернопільська область,
Заліщицький район, в межах Блищанської
сільської ради, кадастровий номер
земельної ділянки 0:01:001:0322 та
внесено записи про реєстрацію договору
оренди землі від 23.05.2007р. в органах
державного земельного кадастру та
реєстрацію припинення речового права,
з чим не погодилось Товариство,
оскарживши дії державного реєстратора
та рішення індексний номер 6335678 від
28.09.2013р.

Надаючи оцінку законності та
обґрунтованості рішенню суду першої
інстанції колегія суддів виходить з
наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
оренду землі» від 06.10.1998р. №161-XIV в
редакції, що діяла на час укладання
Договору (далі - Закон №161-XIV) оренда
землі - це засноване на договорі
строкове платне володіння і
користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для проведення
підприємницької та інших видів
діяльності.

Згідно з ст.13 Закону №161-XIV договір
оренди землі - це договір, за яким
орендодавець зобов'язаний за плату
передати орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Статтею 14 цього ж Закону України
встановлено форму договору оренди
землі та закріплено, що договір оренди
землі укладається у письмовій формі і
за бажанням однієї із сторін може бути
посвідчений нотаріально. Типова форма
договору оренди землі затверджується
Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ст. 654 ЦК України зміна або
розірвання договору вчиняється в такій
самій формі, що й договір, що змінюється
або розривається, якщо інше не
встановлено договором або законом чи
не випливає із звичаїв ділового
обороту.

Згідно з ст.31 Закону №161-XIV договір
оренди землі може бути розірваний за
згодою сторін. На вимогу однієї із
сторін договір оренди може бути
достроково розірваний за рішенням суду
в порядку, встановленому законом.

Слід зауважити, що законодавча вимога
щодо письмової форми Договору оренди
земельної ділянки та Угоди про
дострокове припинення договору оренди
земельної ділянки сторонами дотримана.

Стаття 204 Цивільного кодексу України
закріплює презумпцію правомірності
правочину згідно з якою правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
державний реєстратор на момент
прийняття рішення з питань державної
реєстрації законодавчо не наділений
повноваженнями самостійно визнавати
правочин, який йому поданий таким, що не
відповідає закону (недійсний), та як
наслідок відмовляти у проведенні
реєстрації речових прав, які виникли на
підставі такого правочину.

Як встановлено судом першої інстанції,
Угода про дострокове розірвання
договору оренди земельної ділянки від
20.10.2011р. укладена за взаємною згодою
сторін, відповідно до п.38 Договору
оренди земельної ділянки від 23.05.2007р.,
без пред'явлення сторонами майнових та
немайнових зобов'язань один перед
одним, що підтверджується змістом
вказаної Угоди.

При цьому, текст вказаної Угоди, як і
текст Договору, посвідчено підписом
директора Товариства та скріплено
мокрою печаткою Товариства.

Рішення, яким би визнавалась Угода про
дострокове розірвання договору оренди
земельної ділянки від 20.10.2011р.
недійсною, відсутнє, а тому такає є
чинною та на момент проведення
реєстраційних дій була підставою для
проведення державної реєстрації прав
та їх обмежень.

З наявного в матеріалах справи
Протоколу позачергових Загальних
зборів Учасників Товариства №34 від
03.02.2014р. вбачається, що до порядку
денного включено, зокрема, питання про
доведення до відома новообраного
директора Товариства про обмеження
його повноважень, серед яких заборона
вчиняти дії, спрямовані на припинення
Товариством договорів оренди
земельних ділянок всіх форм власності
без годи Загальних зборів Товариства
та зобов'язано новообраного директора
повідомляти треті сторони про обсяги
обмежень його повноважень,
встановлених Статутом Товариства та
рішеннями Загальних зборів Учасників
Товариства.

Оскільки 03.02.2014р. на розгляд Загальних
зборів Учасників Товариства було
винесено питання обмеження права
директора Товариства без згоди
Загальних зборів вирішувати питання
щодо дострокового розірвання
договорів оренди землі, а про наявність
таких обмежень на час укладення Угоди
про дострокове розірвання договору між
Товариством та ОСОБА_2 позивачем
доказів не подано, а тому колегія
суддів приходить до висновку, що
директор Кубай М.А. діючи від імені
Товариства, мав право на укладення
такої Угоди 20.10.2011р.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.4 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» від 01.07.2004р. № 1952-IV в редакції,
що діяла на час звернення про
реєстрацію (далі - Закон №1952-IV)
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: 1) право власності на нерухоме
майно; 2) право володіння; право
користування (сервітут); право
користування земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис); право забудови земельної
ділянки (суперфіцій); право
господарського відання; право
оперативного управління; право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки; право
користування (найму, оренди) будівлею
або іншими капітальними спорудами, їх
окремими частинами; іпотека; довірче
управління майном; 3) інші речові права
відповідно до закону; 4) податкова
застава, предметом якої є нерухоме
майно, та інші обтяження.

Речові права на нерухоме майно,
зазначені в пунктах 2 і 3 частини першої
цієї статті, є похідними і реєструються
після державної реєстрації права
власності на таке майно, крім випадків,
передбачених статтею 4-1 цього Закону.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону №1952-IV у
Державному реєстрі прав реєструються
речові права та їх обтяження на
земельні ділянки.

Рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень, про відмову в державній
реєстрації, про її зупинення, внесення
змін до Державного реєстру прав
відповідно до положень ст.9 цього ж
Закону України, приймає державний
реєстратор.

При цьому державним реєстратором
встановлюються відповідність
заявлених прав і поданих документів
вимогам законодавства, а також
відсутність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно та їх
обтяженнями, зокрема: відповідність
обов'язкового дотримання письмової
форми правочину та його нотаріального
посвідчення (у випадках, встановлених
законом); відповідність повноважень
особи, яка подає документи на державну
реєстрацію прав та їх обтяжень;
відповідність відомостей про нерухоме
майно, наявних у Державному реєстрі
прав та поданих документах; наявність
обтяжень прав на нерухоме майно,
зареєстрованих відповідно до вимог
цього Закону; наявність факту
виконання умов правочину, з якими закон
та/або договір (угода) пов'язує
можливість проведення державної
реєстрації виникнення, переходу,
припинення прав на нерухоме майно або
обтяження таких прав.

Статтею 24 Закону №1952-IV закріплено
вичерпний перелік підстав за наявності
яких може бути відмовлено у державній
реєстрації прав та їх обмежень. За
наявності підстав для відмови в
державній реєстрації державний
реєстратор приймає рішення про відмову
в державній реєстрації прав та їх
обтяжень. Відмова в державній
реєстрації прав та їх обтяжень з
підстав, не передбачених цим Законом,
заборонена.

Положеннями Цивільного кодексу
України та Закону України «Про оренду
землі» не встановлено, що відсутність
державної реєстрації договорів оренди
землі та угод про дострокове
розірвання договорів оренди земельної
ділянки, є наслідком їх нечинності. А
тому не можна вважати обґрунтованими
твердження апелянта про те, що Угода
про дострокове розірвання є нечинна,
оскільки така не пройшла процедури
державної реєстрації після її
підписання.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що,
зважаючи на зміни внесенні в
законодавство з 01.01.2013р., на момент
реєстрації речового права (його
припинення) на підставі Угоди від
20.10.2011р. про дострокове розірвання
договору оренди № 24 від 23.05.2007р.,
державна реєстрація права оренди
здійснювалась у відповідності до
Закону №1952-1V в редакції Закону України
від 04.07.2012 № 5037-VІ «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
вдосконалення та спрощення процедури
державної реєстрації земельних
ділянок та речових прав на нерухоме
майно», яка набрала чинності 08.08.2012р.

На період до 01.01.2013р. законодавство
передбачало, що моментом укладення
договорів оренди землі є їхня державна
реєстрація, після 01.01.2013р. державна
реєстрація договорів відсутня. У
випадку коли договір оренди підписано
до 2013 року та у встановленому на той час
порядку його не зареєстровано,
останній, за умови його відповідності
встановленим законом вимогам, набуває
чинності (вважається укладеним) з
моменту скасування обов'язкової
державної реєстрації таких договорів,
тобто з 01.01.2013р.

Таким чином, з 01.01.2013р. діючі положення
законодавства України визначають, що
договір оренди земельної ділянки
набуває чинності (вважається
укладеним) з моменту досягнення згоди з
усіх його істотних умов та його
підписання сторонами, а право
володіння та користування цією
земельною ділянкою (право оренди) в
орендаря виникає з моменту реєстрації
цього права.

Враховуючи вказане, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що угода від 20.10.2011р. про
дострокове розірвання договору оренди
№24 від 23.05.2007р., набрала чинності з
01.01.2013р., а відповідне речове право (його
припинення) виникло з моменту
реєстрації в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію іншого речового права тобто
28.09.2013р.

Враховуючи законодавчі положення та
презумпцію правомірності правочинів
(Угоду про дострокове припинення
договору оренди земельної ділянки
укладено повноважними учасниками в
письмовій формі, нотаріальне
посвідчення для такої законодавчо не
передбачено); особа, яка подала
документи, наділена необхідними
повноваженнями на їх подання;
відсутність на момент проведення
реєстраційних дій підстав,
передбачених ст.24 Закону №1952-IV, а тому
реєстрація речового права (його
припинення) на підставі Угоди від
20.10.2011р. про дострокове розірвання
договору вчинена державним
реєстратором Заліщицького РУЮ є такою,
що відповідає вимогам законодавства,
що є наслідком вважати правомірним
прийняте державним реєстратором
рішення.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Аналізуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції ухвалив законне та
обґрунтоване судове рішення з
додержанням норм права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, а тому підстав для його
скасування немає.

Керуючись ст.160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Золота
Нива» - залишити без задоволення, а
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 16 вересня
2014 року у справі № 819/1670/14-a - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів з дня
складання у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
Т.І. Шинкар

Судді:
Н.В. Ільчишин

М.А. Пліш

Повний текст Ухвали виготовлено
28.11.2014р.