Справа № 459/4283/13-а
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2014-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року

Справа № 876/14122/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Пліша М.А.,

суддів
Глушка І.В., Ільчишин Н.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
м. Червонограді Львівської області на
постанову Червоноградського міського
суду Львівської області від 30 вересня
2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
м. Червонограді Львівської області про
зобов'язання здійснити нарахування та
виплату пенсії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2. 02.09.2013 року звернулася в суд
першої інстанції з адміністративним
позовом до управління Пенсійного фонду
України в м. Червонограді Львівської
області в якому просила зобов'язати
відповідача встановити підвищення до
пенсії з 12.01.2012 року як реабілітованому
громадянину у розмірі 25 % мінімальної
пенсії за віком.

Постановою Червоноградського міського
суду Львівської області від 30 вересня
2013 року позов задоволено частково,
зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в м. Червонограді
Львівської області здійснити
перерахунок надбавки до пенсії і
проводити відповідні виплати на
користь ОСОБА_2, як реабілітованій
особі, підвищення до пенсії у розмірі 25
% мінімальної пенсії за віком
відповідно до п «г» ст. 77 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» виходячи
із мінімального розміру пенсії за
віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
починаючи з 02 березня 2013 року з
врахуванням виплачених сум, в решті
позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції управління
Пенсійного фонду України в м.
Червонограді Львівської області
оскаржило його в апеляційному порядку,
вважає, що при ухваленні постанови
судом першої інстанції неповністю
з'ясовано обставини справи та порушено
норми матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що
Законом України «Про реабілітацію
жертв політичних репресій на Україні»
від 17.04.1991р. №962-ХП установлено правовий
статус жертв політичних репресій і
визначено основи їх соціального
захисту.

Відповідно до п. «г» ст.77 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» від
05.11.1991р. №1788-ХІІ, що набув чинності з
01.01.1992р., призначенні пенсії
підвищуються громадянам, які
необгрунтовано зазнали політичних
репресій і згодом були реабілітовані,
призначені пенсії - на 50 процентів, а
членам їх сімей, яких було примусово
переселено, - на 25 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 6 розділу XV Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003р., до прийняття
відповідного закону до пенсій,
передбачених цим Законом,
установлюються надбавки та
здійснюється їх підвищення згідно із
Законом України «Про пенсійне
забезпечення». Зазначені надбавки та
підвищення встановлюються в розмірах,
що фактично виплачувалися на день
набрання чинності цим Законом з
наступною індексацією відповідно до
законодавства про індексацію грошових
доходів населення. Виплата їх
здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України.

Згідно підпункту г пункту 2 постанови
Кабінету Міністрів України від 03.01.2002
року №1 «Про підвищення розмірів
пенсій та інших соціальних виплат
окремим категоріям пенсіонерів,
фінансування яких здійснюється за
рахунок коштів Державного бюджету»
розрахунок підвищення громадянам, які
необгрунтовано зазнали політичних
репресій і згодом були реабілітовані,
та членів їх сімей, яких було примусово
переселено, здійснювався виходячи із
суми 19,91 грн. Тому розмір такого
підвищення з 01.01.2002р. становив 4.98 грн.

Також апелянт зазначає, що обчислення
розміру підвищення до пенсії як
реабілітованому громадянину виходячи
із прожиткового мінімуму для
непрацездатних осіб не є вірним.
Оскільки, членам сімей громадян, які
необгрунтовано зазнали політичних
репресій і згодом були реабілітовані,
до пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачуються
замість пенсії, підвищення проводиться
в розмірі 43,52грн., на підставі постанови
Кабінету Міністрів України від 16.07.2008р.
№654.

Виплата підвищення у розмірах інших
ніж встановлено постановою Кабінету
Міністрів України від 16.07.2008р. №654 «Про
підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян», в Законах
України «Про Державний бюджет України
на 2012 рік» та «Про Державний бюджет
України на 2013 рік» не передбачена.

Відповідно до п.2.2 рішенням
Конституційного Суду України №20-рп/2011
за Основним Законом України органи
законодавчої, виконавчої та судової
влади здійснюють свої повноваження у
встановлених Конституцією України
межах і відповідно до законів України
та зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; Кабінет Міністрів України у
своїй діяльності керується
Конституцією та законами України,
здійснює визначені Конституцією та
законами України повноваження, видає
постанови і розпорядження в межах
своєї компетенції. Кабінет Міністрів
України як вищий орган у системі
органів виконавчої влади наділений
конституційними повноваженнями
спрямовувати і координувати
діяльність міністерств, інших органів
виконавчої влади, до яких належить і
Пенсійний фонд України.

У Рішенні Конституційного Суду України
від 25.01.2012р. №3-рп/2012 зазначено, що
державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії можуть
бути визначені як законами України, так
і іншими нормативно-правовими актами,
зокрема актами Кабінету Міністрів
України.

Нормативно-правові акти Кабінету
Міністрів України, якими регулюються
бюджетні відносини, зокрема питання
соціального захисту за рахунок коштів
Державного бюджету України, є
складовою бюджетного законодавства
відповідно до пункту 5 частини першої
статті 4 Бюджетного кодексу України.
Отже, суди загальної юрисдикції
України під час вирішення справ щодо
соціального захисту прав громадян
повинні застосовувати
нормативно-правові акти Кабінету
Міністрів України, прийняті на
підставі і на виконання Бюджетного
кодексу України, інших законів України,
в тому числі закону про Державний
бюджет України на відповідний рік.

Конституційний суд України у рішенні
від 25.01.2012 р. вирішив, що однією з ознак
України як соціальної держави є
забезпечення загальносуспільних
потреб у сфері соціального захисту за
рахунок коштів Державного бюджету
України виходячи з фінансових
можливостей держави, яка зобов'язана
справедливо і неупереджено
розподіляти суспільне багатство між
громадянами і територіальними
громадами та прагнути до
збалансованості бюджету України. При
цьому рівень державних гарантій права
на соціальний захист має відповідати
Конституції України, а мета і засоби
зміни механізму нарахування
соціальних виплат та допомоги -
принципам пропорційності і
справедливості.

На підставі наведеного просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою в задоволенні позову відмовити.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому колегія суддів, у
відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції з'ясовано, що
відповідно до довідки № 4/4-910 від 24.07.1956
року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом зі
сім'єю була виселена 07.03.1950 року в
Красноярський край з конфіскацією
майна із села Наконечне-І Яворівського
району Львівської області за рішенням
Особливої наради при МДБ СРСР, звідки
були звільнені 24.07.1956 року на підставі
ст. 3 ЗУ РСР від 17.04.1991 року «Про
реабілітацію жертв політичних
репресій на Україні» реабілітовані з
поновленням в усіх громадянських
правах, в тому числі з поверненням
конфіскованого майна або його
вартості. Відповідно до свідоцтва про
одруження НОМЕР_1 від 11.02.1961 року
виданого Червоноградським міським
бюро ЗАГС Львівської області, ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 одружилися 11.02.1961 року, прізвище
дружини після одруження - ОСОБА_2.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач перебуває на обліку управління
Пенсійного фонду України в м.
Червонограді Львівської області та
отримує підвищення до пенсії у розмірі
43,52 грн. відповідно до підпункту 2 п. 4
постанови КМУ від 16.07.2008 року № 654 «Про
підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян» як особа, що є
членом сім'ї репресованої і згодом
реабілітованої, і яку було примусово
перенесено.

Розглядаючи спір судом першої
інстанції вірно зазначено, що
відповідно до п. «г» ст. 77 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
призначені пенсії підвищуються
громадянам, які необгрунтовано зазнали
політичних репресій і згодом були
реабілітовані, призначені пенсії - на 50
процентів, а членам їх сімей, яких було
примусово переселено, - на 25 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Крім того судом першої інстанції
встановлено, що підвищення до пенсії в
розмірі 43 грн. 52 коп., яке щомісячно
виплачується відповідачем позивачу як
члену сім'ї репресованої і згодом
реабілітованої особи і яку було
примусово переселено, виплачується у
розмірі меншому, ніж передбачено
законом.

В даній спірній ситуації суд першої
інстанції правильно виходив із
принципу пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції вірно вважав, що при
визначенні розміру підвищення до
пенсії позивачу, як особі, що є членом
сім'ї політично репресованого і
реабілітованого і яку було примусово
переселено, застосуванню підлягає п.
«г»ст.77 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» від 15 травня 1992 року, з
наступними змінами і доповненнями, а не
постанови КМУ від 16.07.2008 року №654 «Про
підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян», яка істотно
звужує обсяг встановлених законом
прав.

Враховуючи викладене суд першої
інстанції правильно вважав, що позов
підлягає задоволенню.

З урахуванням вище наведеного суд
апеляційної інстанції вважає, що
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а постанова відповідає
нормам матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст. 160, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.
200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м.
Червонограді Львівської області -
залишити без задоволення, а постанову
Червоноградського міського суду
Львівської області від 30 вересня 2013
року по справі № 459/4283/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
М.А. Пліш

Судді
І.В. Глушко

Н.В. Ільчишин