Справа № 803/1902/13-а
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року Справа №
876/13093/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Онишкевича Т.В.,

суддів
Дяковича В.П., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судових засідань
Гелецького П.В.,

прокурора
Ольшанської Н.М.,

представник відповідача
Назарчука А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові апеляційну скаргу
Ковельської міської ради Волинської
області на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 27
вересня 2013 року у справі за позовом
Ковельського міжрайонного прокурора
Волинської області до Ковельської
міської ради Волинської області про
визнання незаконним рішення,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2013 року Ковельський
міжрайонний прокурор (далі - Прокурор)
звернулося до суду з адміністративним
позовом, у якому просив визнати
незаконним Положення про порядок
списання основних засобів, що є
власністю територіальної громади м.
Ковеля (далі - Положення), затвердженого
рішенням Ковельської міської ради
Волинської області (далі - Рада) № 28/29
від 29.09.2012 року у частині абзацу 4
розділу 3.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 27 вересня
2013 року у справі № 803/1902/13-а позов було
задоволено.

Зазначену постанову в апеляційному
порядку оскаржено Радою, яка у своїй
апеляційній скарзі просить її
скасувати та прийняти нову, якою у
задоволенні позову Прокурора
відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що
виходячи з приписів ч. 1 статті 12 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» суд дійшов помилкового
висновку про те, що міський голова є
головною посадовою особою
територіальної громади відповідно
міста, чинне законодавство України
розмежувало поняття органу та
посадової особи і тим самим
унеможливило передачу функцій щодо
управління майном, яке є комунальною
власністю, безпосередньо міському
голові, як посадовій особі.

З метою ефективного використання
майна, здійснення належного контролю
за списанням майна, що є власністю
громади м. Ковеля, Радою розроблене та
рішенням від 29.09.2012 року затверджено
Положення, приймаючи яке Рада діяла
лишена підставі,в межах повноважень та
у спосіб, що передбачені Конституцією
України, Законом України «Про місцеве
самоврядування в Україні», постановами
Кабінету Міністрів України від 08.11.2007
року № 1314 «Про затвердження Порядку
списання об'єктів державної власності»
та від 06.06.2007 року № 803 «Про
затвердження Порядку відчуження
об'єктів державної власності».

У ході апеляційного розгляду
представник апелянта підтримав вимоги,
викладені у апеляційній скарзі. Просив
скасувати постанову суду першої
інстанції та відмовити у задоволенні
позову Прокурора.

Представник позивача обґрунтованість
доводів апелянта заперечила, просила
залишити оскаржуване судове рішення
без змін, а подану апеляційну скаргу -
без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
апеляційний суд приходить до
переконання, що подана скарга підлягає
задоволенню, виходячи з таких
міркувань.

Задовольняючи позов Прокурора, суд
першої інстанції виходив із того, що
рішенням Ради від 27.09.2012 року № 28/29
затверджено Положення про порядок
списання основних засобів, що є
власністю територіальної громади м.
Ковеля (далі - Положення).

Частиною 3 абзацу 4 розділу 3 даного
Положення визначено, що безоплатна
передача цілісних майнових комплексів
підприємств, їх структурних
підрозділів, нерухомого майна
(будівель, споруд, у тому числі об'єктів
незавершеного будівництва, приміщень),
окремо індивідуально визначеного
майна з державної до комунальної
власності та навпаки, від одних
суб'єктів комунальної власності до
інших здійснюється таким чином,
зокрема, в межах міської
територіальної громади міста - на
підставі розпорядження міського
голови з послідуючим затвердженням на
сесії міської ради.

25.07.2013 року за № 87-3635 вих. 13 Прокурором
Ковельському міському голові внесено
подання про приведення частини 3 абзацу
4 розділу 3 Положення у відповідність до
вимог чинного законодавства України.

Рішенням Ради від 22.08.2013 року № 41/37
подання прокурора відхилено.

Відповідно до статті 23 Закону України
«Про прокуратуру» прокурор звернувся
із позовом про скасування окремого
пункту Положення в судовому порядку.

Частиною 5 статті 16 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
встановлено, що від імені та в
інтересах територіальних громад права
суб'єкта комунальної власності
здійснюють відповідні ради.

Відповідно до пункту 31 частини 1 статті
26 цього Закону виключно на пленарних
засіданнях сільської, селищної,
міської ради вирішуються такі питання,
серед інших, прийняття рішень про
передачу іншим органам окремих
повноважень щодо управління майном,
яке належить до комунальної власності
відповідної територіальної громади,
визначення меж цих повноважень та умов
їх здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 29 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» до власних (самоврядних)
повноважень виконавчих комітетів
сільських, селищних, міських рад
належить управління в межах,
визначених радою, майном, що належить
до комунальної власності відповідних
територіальних громад.

Разом з тим, частиною 1 статті 12 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» встановлено, що сільський,
селищний, міський голова є головною
посадовою особою територіальної
громади відповідно села (добровільного
об'єднання в одну територіальну
громаду жителів кількох сіл), селища,
міста.

Ні Конституцією України, ні Законом
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» не передбачено передачу таких
функцій безпосередньо міському голові,
як посадовій особі.

Тому суд дійшов висновку, що Положення
в частині 3 абзацу 4 розділу 3 суперечить
вимогам ст.ст. 19, 143 Конституції України
та ст.ст. 16,26 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні».

Даючи правову оцінку оскаржуваному
судовому рішенню суду першої інстанції
та доводам апелянта, що викладені у
апеляційній скарзі, суд апеляційної
інстанції виходить із таких міркувань.

Приписами ч. 5 ст. 16 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
встановлено, що від імені та в
інтересах територіальних громад права
суб'єкта комунальної власності
здійснюють відповідні ради.

Виключно на пленарних засіданнях
міської ради може бути вирішено, серед
іншого, питання про передачу іншим
органам окремих повноважень щодо
управління майном, яке належить до
комунальної власності відповідної
територіальної громади, визначення меж
цих повноважень та умов їх здійснення (
п. 31 ч. 1 статті 26 цього Закону)

Оспорюваним рішенням Ради від 27.09.2012
року № 28/29 було затверджено Положення,
частиною 3 абзацу 4 розділу 3 якого
передбачено, що безоплатна передача
цілісних майнових комплексів
підприємств, їх структурних
підрозділів, нерухомого майна
(будівель, споруд, у тому числі об'єктів
незавершеного будівництва, приміщень),
окремо індивідуально визначеного
майна з державної до комунальної
власності та навпаки, від одних
суб'єктів комунальної власності до
інших здійснюється таким чином,
зокрема, в межах міської
територіальної громади міста - на
підставі розпорядження міського
голови з послідуючим затвердженням на
сесії міської ради.

Задовольняючи позов Прокурора, суд
першої інстанції виходив із того, що
виходячи із приписів ч.1 ст. 12 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» міський голова є головною
посадовою особою відповідно міста і не
може вважатися органом місцевого
самоврядування, а отже йому не можуть
бути делеговані повноваження від Ради.

Разом із тим, апеляційний суд звертає
увагу на те, що делегування повноважень
від одного суб'єкта до іншого
передбачає їх передачу з метою
прийняття самостійних рішень щодо
певного кола питань. При цьому
оспорюваним Положенням передбачено
обов'язкове затвердження
розпорядження міського голови на сесії
Ради.

З огляду на викладене, на думку
апеляційного суду, передбачений у
частині 3 абзацу 4 розділу 3 Положення
механізм передачі майна з державної до
комунальної власності та навпаки являє
собою лише встановлення спеціального
порядку вирішення таких питань і його
не можна вважати делегуванням
повноважень, оскільки остаточне
рішення щодо розпорядження майном
територіальної громади приймає саме
Рада на своїй сесії.

Відтак, на переконання апеляційного
суду, у Прокурора були відсутні
підстави для висновку про порушення
Радою вимогам ст.ст. 19, 143 Конституції
України та ст.ст. 16, 26 Закону України
«Про місцеве самоврядування в
Україні», а отже його позовні вимоги є
безпідставними.

Таким чином, оскільки при вирішенні
даного публічно-правового спору судом
першої інстанції було допущено
порушення норм матеріального права, а
мотиви, з яких виходив суд під час
ухвалення свого рішення, не
відповідають фактичним обставинам
справи, оскаржувана постанова підлягає
скасуванню з прийняттям нової про
відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 206, 254
КАС України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Ковельської міської
ради Волинської області задовольнити.

Скасувати постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 27
вересня 2013 року у справі № 803/1902/13а та
прийняти нову, якою у задоволенні
позову Ковельського міжрайонного
прокурора Волинської області
відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня складання у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

Л.П.Іщук

Постанова у повному обсязі складена 27
листопада 2014 року.