Справа № 2а-0770/777/11
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20 листопада 2014 року Справа №
132480/11/9104Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання
Лемцьо І.В.,

позивача ОСОБА_1 та його представника
ОСОБА_2,

представника відповідача Ліуша Б.Б.,
Сойми І.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу Ужгородської міжрайонної
державної податкової інспекції у
Закарпатській області на постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 9 вересня 2011
року у справі за позовом фізичної особи
- підприємця ОСОБА_1 до Ужгородської
міжрайонної державної податкової
інспекції у Закарпатській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень ,

в с т а н о в и в:

ФОП ОСОБА_1 14.03.2011 року звернувся в суд з
адміністративним позовом до
Ужгородської міжрайонної державної
податкової інспекції у Закарпатській
області, в якому просив визнати
протиправними дії відповідача по
проведенню перевірки, внаслідок якого
складено акт перевірки №62/17-2/НОМЕР_1
від 15 лютого 2011 року та визнати
протиправними і скасувати податкові
повідомлення-рішення від 28 лютого 2011
року №11-Б/17-2/НОМЕР_1, яким визначено
позивачу податкове зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб від
здійснення підприємницької діяльності
в розмірі 42656 гривень 90 копійок та
№11-А/17-2/НОМЕР_1, яким було збільшено
суму грошового зобов'язання по податку
на додану вартість в загальній сумі
117014 гривень 25 копійок.

В позовній заяві зазначає, що
невиїзна перевірка Ужгородською МДПІ,
результати якої були зафіксовані в
акті №62/17-2/НОМЕР_1 від 15 лютого 2011 року
про результати документальної
планової перевірки дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 була проведена без
аналізу первинних документів
фінансово-господарської діяльності
позивача, без складання належним чином
оформленого опису документів, за
відсутності волевиявлення платника
податків щодо проведення
документальної перевірки у приміщенні
податкового органу. Крім того, позивач,
будучи зареєстрованим фізичною особою
підприємцем та перебуваючи протягом 2008
року на спрощеній системі
оподаткування, не здійснював операцій
з поставки товарів, які підлягають
оподаткуванню податком на додану
вартість. Граничний обсяг
оподатковуваних операцій на загальній
системі оподаткування позивач
перевищив тільки за наслідками 3
кварталу 2009 року, тому з 1 жовтня 2009 року
у встановленому порядку він
зареєструвався платником податку на
додану вартість.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 9 вересня 2011
року позов задоволено. Визнано
протиправним та скасовано податкові
повідомлення-рішення Ужгородської
міжрайонної державної податкової
інспекції Закарпатської області
№11-А/17-2/НОМЕР_1 від 28 лютого 2011 року,
№11-Б/17-2/НОМЕР_1 від 28 лютого 2011 року.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції Ужгородська МДПІ у
Закарпатській області оскаржив його в
апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі просить рішення суду першої
інстанції скасувати і прийняти нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити з підстав порушення норм
матеріального і процесуального права,
що привело до неправильного вирішення
справи.

Апелянт вважає , що документальна
планова перевірка дотримання вимог
податкового законодавства суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 за
період з 1 квітня 2009 року по 30 червня 2010
року була проведена у відповідності до
вимог Закону України «Про державну
податкову службу». Попередньою
перевіркою встановлено перевищення
обсягу виручки від реалізації
продукції за календарний 2008 рік в сумі
500000 гривень, внаслідок чого позивач
зобов»язаний був перейти на загальну
систему оподаткування з 1 січня 2009 року.
При проведенні перевірки позивачем не
було подано розрахунки валових витрат
в повному обсязі, які передбачені
веденням податкового обліку, а тому
валові витрати були прийняті по нормі,
встановленій згідно Інструкції «Про
прибутковий податок з громадян» - 45% .
Тому за наслідками річного перерахунку
за 2009 рік за порушення вимог ст. 13
Декрету Кабінету Міністрів України від
26 грудня 1992 року «Про прибутковий
податок з громадян» та вимог ст. 7
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» від 22 травня 2003 року
ОСОБА_1 було донараховано 42656 гривень 90
копійок податку з доходів фізичних
осіб.

Також, оскільки, позивач
зареєструвався платником податку на
додану вартість з 12 жовтня 2009 року, а
мав зареєструватися з 01 січня 2009 року,
то перевіркою повноти визначення
податкових зобов'язань за період з 1
квітня 2009 року встановлено їх
заниження. Так як для проведення
перевірки позивачем не було подано
всіх первинних документів, податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість у другому-третьому кварталах
2009 року документальною перевіркою було
визначено поквартально у
відповідності до сум, вказаних у звітах
платника єдиного податку. Тому
документальною перевіркою внаслідок
виявлених порушень вимог ст.ст.2,3,4,6,7
Закону України «Про податок на додану
вартість» було донараховано податок на
додану вартість в загальній сумі 93 611
гривень 40 копійок та штрафну санкцію в
розмірі 23402 гривні 85 копійок.

При апеляційному розгляді представник
відповідача вимоги апеляційної скарги
підтримав з зазначених в ній підстав,
представивши апеляційному суду
розрахунок нарахованих податкових
зобов»язань та штрафних санкцій.

Позивач та його представник вимоги
апеляційної скарги заперечили,
вважаючи ухвалені рішення законними та
обґрунтованими.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, дослідивши наявні в справі
матеріали та доводи апеляційної скарги
у їх сукупності, колегія суддів
приходить до переконання, що подану
апеляційну скаргу слід задовольнити,
постанову суду першої інстанції
скасувати і в задоволенні позовних
вимог відмовити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено,
що позивач ОСОБА_1 зареєстрований як
фізична особа - підприємець 28.05.2002 року,
про що видано свідоцтво про державну
реєстрацію серії НОМЕР_2 і перебуває на
податковому обліку в Ужгородській МДПІ
з 28.05.2002 року за № 3470.

З 29.11.2010 року по 08.02.2011 року з
призупиненням перевірки на 30 днів
податковим органом було проведена
планову перевірку дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства суб'єкта
підприємницької діяльності - ОСОБА_1 з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 1 квітня 2009 року по 30 червня 2010
року відповідно до затвердженого плану
перевірки.

За результатами цієї перевірки було
складено акт від 15 лютого 2011 року №
62/17-2/НОМЕР_1 .

Згідно п.2.2.1 вищевказаного акту
перевірки валовий дохід суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1
згідно поданих ним до податкової
інспекції звітів платника єдиного
податку за перший квартал 2009 року
становив 100000 гривень, за другий квартал
2009 року - 200000 гривень, за третій квартал
2009 року - 568057 гривень, за четвертий
квартал 2009 року - 97230 гривень.

У пункті 2.2.2 акту також зазначено, що
за даними перевірки було встановлено
валові витрати платника за перший
квартал 2009 року - в розмірі 45000 гривень,
за другий квартал 2009 року - в розмірі 90000
гривень, за третій квартал 2009 року - в
розмірі 255625 гривень 65 копійок, за
четвертий квартал 2009 року - в розмірі
94965 гривень (згідно даних декларації
про доходи платника).

На вимогу податкового органу
приватним підприємцем ОСОБА_1 для
перевірки не було представлено
розрахунки валових витрат в повному
обсязі, які передбачені веденням
податкового обліку, й виходячи з цього
документальною перевіркою витрати
приймалися по нормі, встановленій
згідно Інструкції «Про прибутковий
податок з громадян» №12 (норма 45%).

Згідно пункту 2.3 акту за даними
перевірки за 2009 рік (з урахуванням
даних першого кварталу 2009 року, по яким
перерахунок податкових зобов'язань
попередньою документальною перевіркою
не було зроблено) валовий дохід
підприємця ОСОБА_1 становить 665287
гривень, валові витрати - 350590 гривень 65
копійок, а сума податкового
зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб - 47204 гривні 45 копійок.
Тому за наслідками документальної
перевірки ОСОБА_1 за порушення ст. 13
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян»
було донараховано 42656 гривень 90 копійок
податку з доходів фізичних осіб .

Пунктом 2.5. цього ж акту констатовано,
що попередньою перевіркою (акт від 10
серпня 2009 року № 62/17-2/НОМЕР_1) було
встановлено порушення приватним
підприємцем ОСОБА_1 у 2008 році вимог
статті 1 Указу Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва», зокрема, перевищення
виручки від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) за календарний
рік 500 тис. грн.( на рахунок СПД ФО ОСОБА_1
у 2008 році поступило коштів в розмірі
642906, 29 грн., що на 322906.29 грн. більше ніж
було зазначено у звіті). Актом планової
перевірки №62/17-2/НОМЕР_1 від 10 серпня 2009
року СПД ФО ОСОБА_1 було переведено на
загальну систему оподаткування з 1
січня 2009 року, проте позивач
зареєструвався платником ПДВ лише 12
жовтня 2009 року № 100249346.

Внаслідок виявлених порушень вимог
ст.ст. 2,3,4,6,7 Закону України «Про податок
на додану вартість» було донараховано
податок на додану вартість ОСОБА_1 сумі
93611 гривень 40 копійок, в тому числі за
червень 2009 року - 20000 гривні та вересень
2009 року - в сумі 73611 гривень 40 копійок.

За результатами перевірки (акт від 15
лютого 2011 року № 62/17- 2/НОМЕР_1),
Ужгородською МДПІ 28 лютого 2011 року були
прийняті оскаржувані податкові
повідомлення - рішення № 11- Б/17-2/НОМЕР_1
про визначення СПД ФОП ОСОБА_1 42656,90 грн.
податку з доходів фізичних осіб та № 11
- А/17-2Y про збільшення суми
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість в розмірі 117014,25 грн., в
тому числі 93611,00 грн. основного платежу
та 23402,85 грн. штрафних санкцій.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
законодавством України, чинним на
момент виникнення спірних
правовідносин, не було передбачено
будь-яких наслідків перевищення вимог
встановлених в п. 1 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва»,
окрім обов'язку платника єдиного
податку перейти на загальну систему
оподаткування та визначено час такого
переходу - наступний звітний період
(квартал). Позивач не був платником
податку на додану вартість

Крім того, відповідач визначив спірні
суми податкових зобов'язань по податку
на доходи фізичних осіб та податку на
додану вартість без аналізу первинних
бухгалтерських документів виключно на
підставі даних звітів платника єдиного
податку ( за перші три квартали 2009 року)
від 1 квітня 2009 року, від 1 липня 2009 року,
від 5 жовтня 2009 року, а за четвертий
квартал 2009 року - на підставі
декларації про доходи від 6 квітня 2010
року, виходячи із зазначеного в цих
документах обсягу виручки, що не є
базою для оподаткування податком на
додану вартість.

Колегія суддів вважає такий висновок
суду першої інстанції помилковим, що не
відповідає нормам матеріального права,
та обставинам справи.

Так, фактичною підставою для
донарахування позивачу податкових
зобов`язань з податку на додану
вартість та застосування штрафних
(фінансових) санкцій згідно з
податковим повідомленням-рішенням, з
приводу правомірності якого виник
спір, стали висновки контролюючого
органу, викладені в акті перевірки від
15.02.2010 за № 62/17- 2/386/17-1, про
порушення позивачем, який перебував на
спрощеній системі оподаткування,
обліку та звітності, норм підпункту 2.3.1
пункту 2.3 ст.2, пункту 9.4 ст.9 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (Закон № 168/97-ВР), що призвело
до заниження податку на додану
вартість за червень, вересень, 2009 року у
сумі 93611,40 грн.

За наслідками перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 28.02.2011 року №
11 - А/17-2Y про збільшення суми
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість в розмірі 117014,25 грн., в
тому числі 93611,00 грн. основного платежу
та 23402,85 грн. штрафних санкцій.

З матеріалів справи видно, що позивач
згідно зі свідоцтвом про сплату
єдиного податку від 23.01.2009 року серії Е
№ 644742 з 01.01.2009 перебував на спрощеній
системі оподаткування, обліку та
звітності. Позивач зареєструвався
платником ПДВ лише 12 жовтня 2009 року №
100249346.

З попередньої документальної
перевірки (акт перевірки від 10.08.2009
року) було встановлено порушення
позивачем у 2008 році вимог статті 1 Указу
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва», а саме перевищення
граничного розміру виручки від
реалізації продукції за календарний
рік на 322906,29 грн. більше ніж було
зазначено у звіті .

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 16.01.2013 року
по справі № 9104/133271/11 між тими ж
сторонами про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень, прийнятих за
наслідками попереднього акту
перевірки від 10.08.2009 року (за період з
01.06.2006 року по 31.03.2009 року) встановлено,
що протягом 2008 року позивачем
перевищено 500 тис. грн.. отриманої
виручки, але до 09.02.2009 року( згідно
закону) останній не подав декларації
про доходи і не зареєструвався
платником ПДВ.

Саме з цих підстав вказаним вище
судовим рішенням позивачу відмовлено
у скасуванні оскаржених податкових
повідомлень-рішень.

Згідно ст..72 КАС України обставини,
встановлені судовим рішенням в
адміністративній, цивільній або
господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Колегія суддів, відповідно до вимог
вказаної вище статті, вважає, що
необхідність переходу платника з
01.01.2009 року на загальну систему
оподаткування доказуванню не підлягає.

Статтею 5 вказаного Указу
передбачено, що у разі порушення вимог,
установлених статтею 1 цього Указу,
платник єдиного податку повинен
перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності,
починаючи з наступного звітного
періоду (кварталу).

Відповідно до підпункту 2.3.1 пункту 2.3
ст.2 Закону № 168/97-ВР особа підлягає
обов'язковій реєстрації як платник
податку у разі: коли загальна сума від
здійснення операцій з поставки товарів
(послуг), у тому числі з використанням
локальної або глобальної комп'ютерної
мережі, що підлягають оподаткуванню
згідно з цим Законом, нарахована
(сплачена, надана) такій особі або в
рахунок зобов'язань третім особам,
протягом останніх дванадцяти
календарних місяців сукупно перевищує
300000 гривень (без урахування податку на
додану вартість).

Перехід платника податків, який
обрав спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності, у наступному
податковому періоді на загальну
систему оподаткування не є єдиним
передбаченим законом правовим
наслідком для такого платника,
оскільки сплата єдиного податку може
мати місце при дотриманні норм Указу №
727/98, а у випадку не дотримання вказаних
норм, зокрема щодо перевищення
граничного розміру виручки,
оподаткування доходу в розмірі
перевищення граничної суми виручки
здійснюється на загальних підставах,
оскільки при цьому відпадають
встановлені статтею 1 Указу № 727/98
юридичні підстави для пільгового
режиму оподаткування.

За таких обставин, виходячи з
представленого відповідачем
розрахунку, податкове зобов»язання з
ПДВ за червень та вересень 2009 року в
загальній сумі 117014,25 грн., в тому числі
93611,00 грн. основного платежу та 23402,85 грн.
штрафних санкцій нараховано
правомірно..

Скасовуючи податкове
повідомлення-рішення № 11- Б/17-2/НОМЕР_1
від 28.02.2011 року про визначення СПД ФОП
ОСОБА_1 42656,90 грн. податку з доходів
фізичних осіб, суд першої інстанції
виходив, зокрема, з того, що ст. 6 Указу
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва" визначено, що суб'єкт
малого підприємництва, який сплачує
єдиний податок, не є платником податку
на доходи фізичних осіб, а результати
від своєї діяльності підприємець
повинен оподатковувати виключно за
умовами встановленими вищезазначеним
Указом.

Таким чином, враховуючи, що позивач
до 12 жовтня 2009 року був платником
єдиного податку, то і оподаткування
його доходів повинно здійснюватись
виключно як платника єдиного податку, а
податок з доходів фізичних осіб
підприємець повинен сплачувати лише з
жовтня 2009 року, тобто з моменту
переходу такого платника на загальну
систему оподаткування.

Колегія суддів вважає такий висновок
помилковим , бо оподаткування доходів,
отриманих платником єдиного податку з
порушенням умов перебування на
спрощеній системі оподаткування
(перевищення граничного розміру
виручки платником єдиного податку),
повинно здійснюватися з урахуванням
загальної системи оподаткування.

Указ №727/98 є спеціальним нормативним
актом, що визначає правила
оподаткування доходів суб'єктів
підприємницької діяльності - фізичних
осіб, які здійснюють підприємницьку
діяльність без створення юридичної
особи.

Так, ст. 1 цього Указу встановлено, що
спрощена система оподаткування, обліку
та звітності запроваджується для
суб'єктів малого підприємництва
фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 тис. грн.

Виручкою від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) вважається
сума, фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок або (та) в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг)
(абзац 5 вказаної статті).

Приписами ст. 6 Указу визначено, що
суб'єкт малого підприємництва, який
сплачує єдиний податок, не є платником
податку на доходи фізичних осіб,
оскільки вказаний податок сплачується
ним у складі єдиного податку.

Відповідно до ст. 2 цього Указу
фізична особа, зареєстрована як
платник єдиного податку, сплачує такий
податок за ставкою, встановленою
місцевими радами за місцем державної
реєстрації платника, залежно від виду
його діяльності. При цьому, лише за умов
додержання приписів зазначеного Указу,
доходи, отримані від здійснення
підприємницької діяльності, що
обкладаються єдиним податком, не
включаються до складу сукупного
оподатковуваного доходу за підсумками
звітного року такого платника податку
та осіб, що перебувають з ним у трудових
відносинах, а сплачена сума єдиного
податку є остаточною і не включається
до перерахунку загальних податкових
зобов'язань як самого платника податку,
так і осіб, які перебувають з ним у
трудових відносинах, включаючи членів
його сім'ї, які беруть участь у
підприємницькій діяльності.

Зважаючи на викладене, несплата
податку з доходів фізичних осіб, як це
передбачено для платників єдиного
податку, можлива лише в разі дотримання
суб'єктом малого підприємництва умов
перебування на спрощеній системі
оподаткування. Зазначене стосується
також і відповідності граничного
обсягу виручки платника єдиного
податку розмірам, визначеним Указом.

За таких обставин, оподаткування
доходів, отриманих платником податків
єдиного податку з порушенням умов
перебування на спрощеній системі
оподаткування, повинно здійснюватися з
урахуванням загальної системи
оподаткування, зокрема, доходи
(виручка), отримані таким суб'єктом,
підлягають оподаткуванню у порядку,
встановленому розділом IV Декрету
Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 №
13-92 «Про прибутковий податок з
громадян», який діє у частині
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю.

Абзацом 1 ст. 13 Декрету № 13-92
визначено, що оподаткуванню підлягають
доходи громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву (абзац
2 вказаної статті).

Оскільки платник податку на вимогу
податкового органу не представив
документи, колегія суддів вважає, що це
не може бути підставою для звільнення
від відповідальності, а відтак
розрахунок податкових зобов»язань та
штрафних санкцій є вірним.

Таким чином, у разі перевищення
граничного розміру виручки у платника
єдиного податку виникає не тільки
обов`язок переходу у наступному
податковому періоді на загальну
систему оподаткування, а й
оподаткування суми такого перевищення
за ставкою, передбаченою ст. 7 Закону №
889-IV, так як у випадку недотримання
вказаних норм, зокрема щодо
перевищення граничного розміру
виручки відпадають встановлені ст. 1
Указу № 727/98 юридичні підстави для
пільгового режиму оподаткування.

Відтак, ухвалене рішення суду першої
інстанції щодо скасування
податкового повідомлення-рішення № 11-
Б/17-2/НОМЕР_1 від 28.02.2011 року про
визначення позивачу 42656,90 грн. податку
з доходів фізичних осіб слід скасувати
і в задоволенні позовних вимог
відмовити.

Аналогічні правові позиції
висловлені Вищим адміністративним
судом України, зокрема, 04.02.2014 року (
справа № К-3685/10, 19.12.2013 року (справа №
к-9991/13999/11) , 20.03.2013 року ( справа №
К/9991/29491/11).

Судом першої інстанції не звернуто
увагу на позовні вимоги щодо
протиправності проведення перевірки.

Як видно з матеріалів справи,
перевірку проведено на підставі
графіку, наказу, повідомлення та
направлення на проведення перевірки,
що були надані позивачу під розписку.(
а.с. 142-145) )

Крім того, перевірка призупинялась і
на вимогу платника надавався строк для
надання первинних документів, які
останній так і не представив,
ухиляючись від проведення перевірки.
(а.с.138,141).

За таких обставин, проведення такої в
приміщенні податкового органу при
встановленому безспірному порушенні
позивачем податкового законодавства
не може звільняти останнього від
відповідальності, а в задоволенні
позовних вимог слід відмовити
повністю.

Відповідно до п.3,4 ст.202 КАС України
підставою для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку про
порушення норм матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи, висновки суду першої інстанції
не відповідають обставинам справи,
доводи апеляційної скарги висновки
суду спростовують, а тому така підлягає
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198 п.3, 202 п.3,4,
205 ч.2, 207, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Ужгородської
міжрайонної державної податкової
інспекції у Закарпатській області
задовольнити.

Постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 9 вересня 2011
року у справі №2а-777/11 скасувати і
прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позову фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення.

На постанову може бути подано
касаційну скаргу безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили, а в разі складання
постанови в повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України - з дня
складання постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя
Д.М. Старунський

Судді
В.М. Багрій

А.І. Рибачук

Постанова у повному обсязі складена
25.11.2014 року.