Справа № 2а-16974/10/2670
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2014 року м. Київ
К/9991/15613/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі міста Києва

на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
17 грудня 2010 року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 01 березня
2011 року

у справі № 2а-16974/10/2670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Біо-Агро»

до Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі міста Києва

про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариства з обмеженою
відповідальністю «Біо-Агро» (далі -
позивач) звернулось до суду з позовом
до Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі міста Києва
(далі - відповідач) про визнання
недійсним (нечинним) податкового
повідомлення-рішення № 22225 від 10
листопада 2010 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
17 грудня 2010 року позов задоволено
повністю. Визнано протиправним та
скасовано податкове повідомлення -
рішення ДПІ у Шевченківському районі м.
Києва від 10 листопада 2010 року № 22225.
Судові витрати в сумі 3,40 грн.
присуджено на користь ТОВ «Біо Агро» за
рахунок Державного бюджету України.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 01 березня
2011 року постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
17 грудня 2010 року залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального права, просить скасувати
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва 17 грудня 2010 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 01 березня
2011 року і ухвалити нове судове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
відмовити.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів, враховуючи межі
касаційної скарги, дійшла висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

ДПІ у Шевченківському районі м. Києва
провела перевірку своєчасності
подання ТОВ «Біо-Агро» податкових
декларацій з податку на додану
вартість за травень, вересень 2010 року,
за результатами якої був складений акт
№ 686/1506 від 26 жовтня 2010 року.

За висновками акта перевірки,
позивачем були порушені вимоги
підпункту «а» підпункту 4.1.4 пункту 4.1
статті 4 «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», а саме: не було подано у
встановлений законом строк податкові
декларації з податку на додану
вартість за травень 2010 року (граничний
термін подання 21 червня 2010 року) та за
вересень 2010 року (граничний термін
подання 20 жовтня 2010 року).

10 листопада 2010 року ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва на
підставі вказаного акту перевірки
прийняла податкове
повідомлення-рішення № 22225, яким згідно
з підпунктом «а» підпункту 4.2.2 пункту 4.2
статті 4, підпунктом 17.1.1 пункту 17.1
статті 17 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» визначила ТОВ «Біо
Агро» суму податкового зобов'язання за
платежем: податок на додану вартість у
розмірі 340,00 грн. - штрафних (фінансових)
санкцій.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що податкові декларації
за травень, вересень 2010 року були
подані позивачем у строки, визначені
підпунктами 4.1.4, 4.1.7 пункту 4.1 статті 4
Законом України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами».

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 4.1.1 статті 4 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
платник податків самостійно обчислює
суму податкового зобов'язання, яку
зазначає у податковій декларації, крім
випадків, передбачених підпунктом «г»
підпункту 4.2.2 пункту 4.2, а також пунктом
4.3 цієї статті.

Підпунктом «а» підпункту 4.1.4 пункту 4.1
статті 4 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин) визначено, що податкові
декларації подаються за базовий
податковий (звітний) період, що
дорівнює календарному місяцю (у тому
числі при сплаті місячних авансових
внесків), - протягом 20 календарних днів,
наступних за останнім календарним днем
звітного (податкового) місяця.

Абзацом 1 підпункту 4.1.2 пункту 4.1 статті
4 Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
встановлено, що прийняття податкової
декларації є обов'язком контролюючого
органу. Податкова декларація
приймається без попередньої перевірки
зазначених у ній показників через
канцелярію, чий статус визначається
відповідним нормативно-правовим актом.
Відмова службової (посадової) особи
контролюючого органу прийняти
податкову декларацію з будь-яких
причин або висування нею будь-яких
передумов щодо такого прийняття
(включаючи зміну показників такої
декларації, зменшення або скасування
від'ємного значення об'єктів
оподаткування, сум бюджетних
відшкодувань, незаконного збільшення
податкових зобов'язань тощо)
забороняється та розцінюється як
перевищення службових повноважень
такою особою, що тягне за собою її
дисциплінарну та матеріальну
відповідальність у порядку,
визначеному законом.

За приписами абзацу 2 підпункту 4.1.2
пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) якщо службова
(посадова) особа контролюючого органу
порушує норми абзацу першого цього
підпункту, платник податків
зобов'язаний до закінчення граничного
строку подання декларації надіслати
таку декларацію поштою з описом
вкладеного та повідомленням про
вручення, до якої долучається заява на
ім'я керівника відповідного
контролюючого органу, складена у
довільній формі, із зазначенням
прізвища службової (посадової) особи,
яка відмовилася прийняти декларацію,
та/або із зазначенням дати такої
відмови. При цьому, декларація
вважається поданою в момент її
вручення пошті, а граничний
десятиденний строк, встановлений для
поштових відправлень підпунктом 4.1.7, не
застосовується.

Відповідно до підпункту 4.1.7 пункту 4.1
статті 4 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами», платник податків
має право не пізніше ніж за десять днів
до закінчення граничного строку
подання декларації, визначеного згідно
з підпунктом 4.1.4 цього пункту,
надіслати декларацію (розрахунок) на
адресу податкового органу поштою з
повідомленням про вручення.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджується
матеріалами справи, податкова
декларація з податку на додану
вартість за травень 2010 року була
направлена ТОВ «Біо Агро» до
податкового органу поштою 10 червня 2010
року, що підтверджується описом
вкладення у цінний лист та
повідомленням про вручення
рекомендованого поштового
відправлення № 089 (арк. справи 42-43).
Податкова декларація за вересень 2010
року була подана позивачем до
податкового органу нарочно, що
підтверджується вхідним штампом ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва
«ОТРИМАНО» на копії зазначеної
декларації (арк. справи 44).

За таких обставин, суди попередніх
інстанцій дійшли правомірного
висновку, що податкові декларації за
травень та вересень 2010 року були подані
позивачем у строки, визначені Законом
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами».

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій про
неправомірність оспорюваного
податкового повідомлення-рішення та
наявність підстав для його скасування.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга ДПІ у Шевченківському районі м.
Києва підлягає залишенню без
задоволення, а постанова Окружного
адміністративного суду міста Києва від
17 грудня 2010 року та ухвали Київського
апеляційного адміністративного суду
від 01 березня 2011 року підлягають
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
міста Києва залишити без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 17 грудня 2010 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 01 березня
2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна