Справа № К/9991/2939/12-С
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" листопада 2014 р. м.
Київ К/9991/2939/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі :

Пасічник С.С.

Винокурова К.С.

Кочана В.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 17.02.2011р. та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04.10.2011р. у
справі за позовом ОСОБА_4 до Державної
судової адміністрація України,
Територіального управління Державної
судової адміністрації у Сумській
області, треті особи - Міністерство
фінансів України, Державне
казначейство України про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2010 року ОСОБА_4 звернулась
до суду з позовом до Державної судової
адміністрація України,
Територіального управління Державної
судової адміністрації у Сумській
області, треті особи - Міністерство
фінансів України, Державне
казначейство України про визнання
неправомірними дій Державної судової
адміністрації в особі Територіального
управління Державної судової
адміністрації України у Сумській
області в частині нарахування
позивачці заробітної плати, виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати
332,00грн. без подальшого перерахунку у
зв'язку з підвищенням мінімальної
заробітної плати за період з 01.01.2006р. по
час винесення рішення у справі та
неправильного нарахування позивачці
надбавки за вислугу років,
передбаченої ч.1, ч.4 ст.44 Закону України
«Про статус суддів» (в тому числі без
урахування посадових окладів, виходячи
з мінімальної заробітної плати,
встановленої Законами України «Про
Державний бюджет» за відповідні
періоди) за період з 01.01.2006р. по час
винесення рішення у справі;
зобов'язання Державної судової
адміністрації в особі Територіального
управління Державної судової
адміністрації України у Сумській
області провести перерахунок та
виплату заробітної плати позивачки за
період роботи з 01.01.2006р. по час
винесення рішення у справі - виходячи з
посадового окладу, встановленого в
розмірі 7,5 та 8,0 мінімальних заробітних
плат (за відповідні періоди),
встановленої Законами України: «Про
Державний бюджет на 2006 рік» від 20.12.2005р.
№3235-IV, «Про Державний бюджет на 2007 рік»
від 19.12.2006р. №489-V, «Про Державний бюджет
на 2008 рік» від 28.12.2007р. №107-VI, «Про
Державний бюджет на 2009 рік» від 26.12.2008р.
№835-VI, «Про Державний бюджет на 2010 рік»
від 27.04.2010р. №2154-VI, «Про встановлення
прожиткового мінімуму та мінімальної
заробітної плати» від 20.10.2009р. №1646-VI та
за період роботи з 01.01.2006р. по час
винесення рішення у справі - з
нарахуванням надбавки за вислугу років
у порядку, передбаченому ч.1, ч.4 ст.44
Закону України «Про статус суддів» (в
тому числі, з урахуванням посадових
окладів, виходячи з мінімальної
заробітної плати, встановленої
Законами України «Про Державний
бюджет» за відповідні періоди).

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 17.02.2011р.,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04.10.2011р., в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів,
позивачка звернулась до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального і процесуального
права, просила рішення судів скасувати
та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позов.

Відповідач (Територіальне управління
Державної судової адміністрації у
Сумській області) в письмових
запереченнях на касаційну скаргу проти
доводів та вимог останньої заперечив,
вважаючи їх безпідставними, а рішення
судів першої та апеляційної інстанцій,
які він просив залишити без змін, -
обґрунтованими та законними.

Обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 працює
суддею Кролевецького районного суду з
2002 року, а в 2008 році призначена на
посаду заступника голови
Кролевецького районного суду строком
на п'ять років.

Згідно із ч.1 та ч.2 ст.44 Закону України
"Про статус суддів" №2862-XII від 15.12.1992р.
заробітна плата суддів складається з
посадового окладу, премій, доплат за
кваліфікаційні класи, надбавок за
вислугу років та інших надбавок;
розміри посадових окладів суддів
встановлюються у відсотковому
відношенні до посадового окладу Голови
Верховного Суду України і не можуть
бути меншими від 50 відсотків його
окладу; посадовий оклад судді не може
бути меншим від 80 відсотків посадового
окладу голови суду, в якому працює
суддя.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України
"Про оплату праці" №108/95-ВР від 24.03.1995р.
умови та розміри оплати праці
працівників установ та організацій, що
фінансуються з державного бюджету,
визначаються Кабінетом Міністрів
України.

30.06.2005р. та 03.09.2005р. Кабінет Міністрів
України прийняв постанови №514 "Про
оплату праці Голови, першого
заступника Голови та заступника Голови
Верховного Суду України", згідно з
абзацом 2 пункту 1 якої посадовий оклад
Голови Верховного Суду України з
01.06.2005р. становив 15 розмірів
мінімальної заробітної плати, та №865
"Про оплату праці суддів", якою
затверджена Схема посадових окладів
голови та заступника голови судової
палати, голови Військової судової
колегії, секретаря Пленуму та суддів
Верховного Суду України, керівників та
суддів вищих спеціалізованих судів,
апеляційного суду України, апеляційних
та місцевих судів згідно з додатками 1-6,
які розраховано, виходячи з кратності
до мінімальної заробітної плати.

Постанова Кабінету Міністрів України
від 03.09.2005р. №865 повинна була набрати
чинності з 01.01.2006р.

Однак, до набрання чинності вказаною
постановою Кабінет Міністрів України
21.12.2005р. прийняв постанову №1243 "Питання
оплати праці вищих посадових осіб
України, окремих керівних працівників
органів державної влади і органів
місцевого самоврядування та суддів",
якою було зафіксовано розрахункову
величину для обчислення посадових
окладів працівників певних установ, що
фінансуються з бюджету, у тому числі й
суддів (згідно з постановою Кабінету
Міністрів України від 03.09.2005р. №865), у
розмірі встановленої мінімальної
заробітної плати - 332грн. та
передбачено, що в подальшому при
підвищені мінімальної заробітної
плати перерахунок не провадиться.

Постановою від 31.12.2005р. №1310 "Про
внесення змін до постанови Кабінету
Міністрів України від 03.09.2005р. №865"
внесені зміни до постанови Кабінету
Міністрів України від 03.09.2005р. №865 та,
зокрема, доповнено останню пунктом 4-1,
згідно з яким також встановлено, що
розміри посадових окладів, передбачені
постановою від 03.09.2005р. №865,
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 грн. і у
подальшому при підвищенні мінімальної
заробітної плати їх перерахунок не
провадиться. Такі зміни були внесені до
постанови від 03.09.2005р. №865 до набрання
нею чинності.

При обчисленні посадового окладу в
якості сталої (розрахункової) величини
Кабінет Міністрів України використав
встановлений з 01.09.2005р. Законом України
"Про Державний бюджет України на 2005 рік"
розмір мінімальної заробітної плати
332грн., що виключало можливість її
збільшення у випадку підвищення
розміру мінімальної заробітної плати.

Постановою Печерського районного суду
м.Києва від 19.03.2007р. визнано
протиправним та скасовано пункт 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
від 03.09.2005р. №865.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 03.12.2007р. та
ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 29.10.2009р. постанову
Печерського районного суду м.Києва від
19.03.2007р. в частині визнання
протиправним та скасування пункту 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
від 03.09.2005р. №865 залишено без змін.

Постановою Окружного
адміністративного суду м.Києва від
21.05.2008р., залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 19.08.2009р.,
визнано незаконними постанови
Кабінету Міністрів України "Про
питання оплати праці вищих посадових
осіб України, окремих керівних
працівників органів державної влади і
органів місцевого самоврядування та
суддів" від 21.12.2005р. №1243 в частині
встановлення розміру посадового
окладу суддям; пункт 4 постанови
Кабінету Міністрів України "Про
внесення змін до постанови Кабінету
Міністрів України від 03.09.2005р. №865" від
31.12.2005р. №1310 та пункт 4-1 постанови
Кабінету Міністрів України "Про оплату
праці та щомісячне грошове утримання
суддів" від 03.09.2005р. №865.

Проте, Вищий адміністративний суд
України, переглядаючи вказані рішення,
у постанові від 13.04.2011р. №К-37929/09
скасував останні та відмовив в
задоволенні позову, зазначивши, що
оскільки встановлення сталої
(розрахункової) величини для
обчислення розмірів посадових окладів
суддів та внесення відповідних
доповнень до постанови Кабінету
Міністрів України від 03.09.2005р. №865
відбулося до моменту набрання нею
чинності, адже вказана постанова в
редакції до внесення доповнень згідно
з постановою Кабінету Міністрів
України від 31.12.2005р. №1310 введена в дію
не була, то відповідно відсутні й
підстави для висновку про те, що
оскаржувані постанови звужують
існуючі гарантії незалежності суддів,
суперечать Закону України "Про статус
суддів" та прийняті не в межах
повноважень Кабінету Міністрів
України.

Також цією постановою не скасовувались
і не змінювались, а навпаки
встановлювались надбавки та доплати за
виконання особливо важливої роботи, за
науковий ступінь, для вирішення
соціально-побутових питань, а також
визначався порядок преміювання тощо.

Такі висновки узгоджуються й з
позицією колегії суддів у даній справі.

До того ж, постановою Окружного
адміністративного суду м.Києва від
21.05.2008р. та ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 19.08.2009р. постанова Кабінету
Міністрів України від 21.12.2005р. №1243
визнавалася незаконною лише в частині
встановлення розміру посадового
окладу суддів, але не в частині
заборони здійснення його перерахунку
при підвищенні мінімальної заробітної
плати.

Що ж до позовних вимог про перерахунок
та виплату позивачці надбавки за
вислугу років, обрахованої у порядку,
передбаченому ч.4 ст.44 Закону України
«Про статус суддів», тобто виходячи із
загальної суми щомісячного заробітку,
то суди попередніх інстанцій не навели
будь-яких мотивів й відповідно
висновків щодо обґрунтованості або
безпідставності останніх, а отже не
встановлювали, не досліджували й не
надали правової оцінки спірним
відносинам у цій частині позовних
вимог.

Згідно зі статтею 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Зважаючи на те, що допущені судами
першої та апеляційної інстанції
порушення норм процесуального права не
можуть бути усунуті судом касаційної
інстанції, який процесуальним законом
позбавлений можливості досліджувати
докази і встановлювати обставини,
судові рішення з врахуванням приписів
частини 2 статті 227 КАС України
підлягають скасуванню, а справа -
направленню на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Керуючись статтею 210, 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 17.02.2011р. та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04.10.2011р.
скасувати, а справу направити до суду
першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Пасічник С.С.

Винокуров К.С.

Кочан В.М.