Справа № 9101/161761/2011
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2012-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2012 р. справа № 2а-4241/11

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого
судді: Туркіної
Л.П.

суддів:
Проценко О.А. Мельника В.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя

на постанову Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 27.04.2011 р.

у справі № 2а-4241/11

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України
в Шевченківському районі м. Запоріжжя

про зобов'язання здійснити перерахунок
щомісячної державної соціальної
допомоги "Дітям війни", -

ВСТАНОВИЛА:

25.03.2011 р. позивач звернувся до
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя
про визнання протиправною
бездіяльності відповідача,
зобов’язання здійснити перерахунок та
виплату підвищення до пенсії у розмірі
30% мінімальної пенсії за віком за
періоди з 09.07.2007 року по теперішній час.

Постановою Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 27.04.2011 р. позов
було задоволено частково. Зобов’язано
Управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя
перерахувати позивачу підвищення до
пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком як дитині війни, виходячи із
розміру, встановленого частиною 1
статті 28 Закону України “Про
загальнообов’язкове державне
пенсійне страхування”, і провести
відповідні виплати за період з 25.09.2010
року до змін в законодавстві або змін
соціального статусу особи, з
урахуванням виплачених сум, в іншій
частині позову відмовлено.

Відповідач, не погодившись з
вищезазначеною постановою суду першої
інстанції, подав апеляційну скаргу, у
якій посилаючись на те, що судом першої
інстанції під час розгляду даної
справи було зроблено висновки, які
суперечать фактичним обставинам
справи, що призвело до неправильного
застосування судом першої інстанції
норм чинного матеріального права, та
постановлення судом рішення у даній
справі з порушенням норм чинного
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції у даній
адміністративній справі та ухвалити у
справі нове рішення, яким відмовити
позивачу у задоволені заявлених ним
позовних вимог у повному обсязі.

Позивач рішення суду першої інстанції
не оскаржив, проти апеляційної скарги
не заперечив.

Перевіривши доводи апеляційної скарги
та матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, однак рішення
суду слід змінити з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що позивач народився
24.02.1939 р., і відповідно до вимог ст. 1
Закону України “Про соціальний захист
дітей війни”, який набрав чинності з
01.01.2006 року, позивач набув статус
“дитини війни”, що надає йому право на
отримання пільг та державної
соціальної підтримки, встановлених
Законом України “Про соціальний
захист дітей війни”, у тому числі і ст. 6
вказаного Закону, якою встановлено
право на підвищення пенсії, яка
нараховується та сплачується особам,
які мають статус “дитини війни”, на 30%
мінімальної пенсії за віком.

У 2010 році та з 01.01.2011 року по 23.07.2011 року
включно будь-яких обмежень дії ст. 6
Закону України “Про соціальний захист
дітей війни” не встановлювалося. З
19.06.2011 року набрав чинності Закону
України "Про внесення змін до Закону
України "Про державний бюджет України
на 2011 рік", яким визначення порядку та
розміру виплат зазначеної категорії
громадян делеговано Кабінету
Міністрів України. 23.07.2011 року набрала
чинності постанова Кабінету Міністрів
України від 06.07.2011 р. № 745, згідно якої
встановлено обмеження дії ст. 6 Закону
України “Про соціальний захист дітей
війни”, а тому, позовні вимоги
підлягають задоволенню лише по 27.04.2011
року.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 1
ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Закон не передбачає можливості
щодо захисту прав особи від порушень,
що, на думку суду першої інстанції,
можуть виникнути у майбутньому.

Виходячи з зазначеного, колегія суддів
вважає, що бездіяльність відповідача
щодо не нарахування та невиплати
позивачу щомісячної державної
соціальної допомоги у період з 25.09.2010
року по 27.04.2011 року є протиправною.

Отже, апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя
слід залишити без задоволення, а
постанову Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 27.04.2011 р. - змінити.

В абзаці другому та третьому
резолютивної чатини рішення після слів
"з 25.09.2010 року" зазначити "по 27.04.2011 року".

В абзаці третьому резолютивної чатини
рішення слова "до змін в законодавстві
або змін соціального статусу особи" -
виключити.

В іншій частині залишити рішення суду
першої інстанції без змін.

Доводи апелянта стосовно того, що
вимоги до УПФУ пред’явлено
необґрунтовано, оскільки відповідні
бюджетні кошти відсутні, не
приймаються, виходячи з такого.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до п.15 Положення “Про
Пенсійний фонд України”, Пенсійний
фонд України здійснює свої
повноваження через створенні в
установленому порядку територіальні
управління.

Надання дітям війни соціальної
підтримки є державною програмою
соціальної допомоги, яка згідно ст. 87
Бюджетного кодексу України
відноситься до видатків Державного
бюджету, а Пенсійний фонд України
згідно ст. 21 Бюджетного кодексу України
є розпорядником бюджетних коштів для
здійснення програми соціальної
підтримки дітям війни та відповідно до
ч. 4 ст. 22 Бюджетного кодексу України
розробляє план своєї діяльності
відповідно до завдань та функцій,
визначених нормативно-правовими
актами, виходячи з необхідності
досягнення конкретних результатів за
рахунок бюджетних коштів, а також
розробляє на підставі плану діяльності
проект кошторису та бюджетні запити і
подає їх до Мінфіну України чи
місцевому фінансовому органу,
затверджує кошториси розпорядників
бюджетних коштів ніжчого рівня (до яких
відноситься і відповідач) та інше.
Вищенаведені норми свідчать про те, що
обов’язок по нарахуванню та вчинення
дій по виплаті доплати до пенсії
позивача (який має статус дитини війни),
яка передбачена ст.6 Закону України
“Про соціальний захист дітей
війни”–покладено на відповідні
територіальні управління Пенсійного
фонду України за місцем проживання
позивача.

Доводи апеляційної скарги про
неможливість застосування до спірних
правовідносин розміру мінімальної
пенсії за віком, оскільки це суперечить
вимогам статті 28 Закону України “Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування” - колегія суддів вважає
безпідставними, оскільки ст. 6 Закону
України “Про соціальний захист дітей
війни”визначає, що дітям війни пенсії
або щомісячне довічне грошове
утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість
пенсії, підвищуються на 30 % мінімальної
пенсії за віком.

На час розгляду цієї справи судом
розмір мінімальної пенсії за віком
визначався згідно ст. 28 Закону України
“Про загальнообов`язкове державне
пенсійне страхування” та дорівнював
прожитковому мінімуму, встановленому
для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до ст. 2 ч. 1 Закону України
“Про прожитковий мінімум”від 15 липня
1999 року, прожитковий мінімум
застосовується для встановлення
розмірів мінімальної заробітної плати
та мінімальної пенсії за віком.

Посилання апелянта на норми постанови
Кабінету Міністрів України № 530 "Про
деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян" також не
приймаються колегією суддів, як такі,
що не відповідають нормам ч. 2 ст. 9 КАС
України, згідно якої визначено
пріоритет Закону над підзаконним
нормативним актом.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 201, 205, 207
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя -
залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 27.04.2011 р. - змінити.

В абзаці другому та третьому
резолютивної чатини рішення після слів
"з 25.09.2010 року" зазначити "по 27.04.2011 року".

В абзаці третьому резолютивної чатини
рішення слова "до змін в законодавстві
або змін соціального статусу особи" -
виключити.

В іншій частині залишити рішення суду
першої інстанції без змін.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України та
оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Л
.П. Туркіна

Суддя:

О.А. Проценко

Суддя:

В.В. Мельник