Справа № 2а/0870/5171/11
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/32638/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі: Лосєва А.М., Бившевої Л.І.,
Шипуліної Т.М., розглянувши у
попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Запоріжжі Державної податкової
служби

на постанову Запорізького
окружного адміністративного суду від
22.07.2011

та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 19.04.2012

у справі № 2а-0870/5171/11

за позовом Приватного
акціонерного товариства «Запорізький
електровозоремонтний завод»

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у м.
Запоріжжі

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А:

Приватне акціонерне товариство
«Запорізький електровозоремонтний
завод» (надалі - позивач, ПАТ
«Запорізький електровозоремонтний
завод») звернулося до Запорізького
окружного адміністративного суду із
адміністративним позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Запоріжжі
(надалі - відповідач, СДПІ по роботі з
ВПП у м. Запоріжжі), у якому просило суд
визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
відповідача від 29.06.2011 № .

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 22.07.2011,
залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 19.04.2012,
адміністративний позов ПАТ
«Запорізький електровозоремонтний
завод» задоволено: визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення СДПІ по роботі з
ВПП у м. Запоріжжі від 29.06.2011 № .

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати їх рішення та
ухвалити нове, яким у задоволенні
позову відмовити в повному обсязі.

Позивач надав письмові заперечення на
касаційну скаргу відповідача, за
змістом яких проти вимог останньої
заперечує з мотивів її
необґрунтованості та просить вказану
касаційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення судів першої та
апеляційної інстанцій без змін.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, в період з 27.05.2011 по 10.06.2011
відповідачем проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку
позивача з питань дотримання вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинах з ПП «Транстехмет»,
ТОВ «Електрік Пауер», ТОВ «Юджей -
груп», ТОВ «Альфатрансгруп» та ПП
«Технотранс-Д» за період січень 2011
року.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем приписів п. 198.3 ст. 198, п. 200.3 ст.
200 Податкового кодексу України, а саме в
частині завищення суми податкового
кредиту за січень 2011 року на суму 216 523,00
грн., що призвело до завищення
від'ємного значення податку на додану
вартість за січень 2011 року на суму 216
523,00 грн.

На підставі акта перевірки 29.06.2011
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення № , яким
позивачу зменшено розмір від'ємного
значення суми податку на додану
вартість у розмірі 216 523,00 грн. за
податковою декларацією за січень 2011
року № від 18.02.2011 та нараховано
штрафні (фінансові) санкції в розмірі
1,00 грн.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції виходив з того, що
укладені позивачем із ПП
«Транстехмет», ТОВ «Електрік Пауер»,
ТОВ «Юджей - груп», ТОВ
«Альфатрансгруп» та ПП «Технотранс-Д»
договори були спрямовані на реальне
настання правових наслідків,
спричинили рух активів, а відтак за
результатами їх виконання було
правомірно сформовано податковий
кредит з податку на додану вартість.

Суд апеляційної інстанції погодився із
таким висновком суду першої інстанції,
посилаючись на те, що останній
правильно встановив обставини справи
та ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 цього ж Кодексу
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 Податкового кодексу
України, у редакції, яка діяла на час
виникнення спірних правовідносин,
визначено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України, не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні» визначено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.

Таким чином, правовою підставою для
формування платником податку
податкового кредиту є наявність у
нього виданої продавцем товару
податкової накладної, оформленої з
дотриманням вимог ст. 201 Податкового
кодексу України. При цьому, необхідною
умовою для віднесення сплачених у ціні
придбаного товару (отриманих робіт,
послуг) сум податку на додану вартість
до складу податкового кредиту, є
підтвердження реальності
господарської операції належним чином
оформленими первинними документами.

Як правильно встановлено судами
попередніх інстанцій та
підтверджується матеріалами справи,
позивачем було укладено ряд договорів
із ПП «Транстехмет», ТОВ «Електрік
Пауер», ТОВ «Юджей - груп», ТОВ
«Альфатрансгруп» та ПП «Технотранс-Д»,
на виконання умов яких, останніми
здійснювалася поставка товарів, які в
подальшому використані позивачем у
власній господарській діяльності, що
підтверджується документами, а саме:
податковими накладними, видатковими
накладними, актами приймання-передачі,
рахунками-фактурами, приходними
ордерами, товарно-транспортними
накладними, накладними, платіжними
дорученнями, вимогами на відпуск у
виробництво, нормами витрат матеріалів
та запасних частин, які у розумінні ст. 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» є первинними і засвідчують
факт здійснення господарських
операцій.

Сплачені позивачем в ціні придбаного
товару суми податку на додану вартість,
віднесені до складу податкового
кредиту у періоді, що перевірявся.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій, що вказані
первинні документи, наявні в
матеріалах справи є достатніми та
належними доказами реальності
господарських операцій між позивачем
та його контрагентами, у той час як
відповідач, під час розгляду справи, не
надав жодного належного та допустимого
доказу на підтвердження правомірності
оскаржуваного позивачем рішення.

З огляду на викладене, суди попередніх
інстанцій законно та обґрунтовано
визнали протиправними та скасували
податкове повідомлення-рішення СДПІ по
роботі з ВПП у м. Запоріжжі від 29.06.2011 №
.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
під час розгляду справи повно і
правильно встановили обставини справи,
та при ухваленні судових рішень не
допустили порушень норм матеріального
та процесуального права. Зазначена
обставина, відповідно до частини
першої статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є підставою для залишення
касаційної скарги без задоволення, а
судових рішень - без змін.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 220-1, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

1. Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Запоріжжі Державної податкової
служби.

2. Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 22.07.2011 та
ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 19.04.2012 у справі №2а-0870/5171/11 залишити
без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)Л.І. Бившева (підпис) Т.М.
Шипуліна