Справа № 2а-5512/10/1770
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/48300/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Костопільської міжрайонної державної
податкової інспекції Рівненської
області

на постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 25 січня 2011
року

та ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 12 липня
2011 року

у справі № 2а-5512/10/1770

за позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_3

до Костопільської міжрайонної
державної податкової інспекції
Рівненської області

про визнання нечинними податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 25 січня
2011 року, залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 12 липня 2011
року, позов Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_3 (далі
- СПД-ФО ОСОБА_3;
позивач) до Костопільської міжрайонної
державної податкової інспекції
Рівненської області (далі -
Костопільська МДПІ Рівненської
області; відповідач) задоволено
повністю. Визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення № /0 від 09
листопада 2010 року та № /0
від 09 листопада 2010 року. Присуджено на
користь позивача з Державного бюджету
України судовий збір у розмірі 3,40 грн.

Не погоджуючись з прийнятими
судовими рішеннями у справі,
відповідач оскаржив їх в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України.

В поданій касаційній скарзі,
Костопільська МДПІ Рівненської
області, посилаючись на неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального права, просить скасувати
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 25 січня 2011
року, ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 12 липня 2011 року та направити справу
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
документальну позапланову перевірку
СПД-ФО ОСОБА_3 з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01
січня 2007 року по 31 грудня 2009 року, за
результатами якої складено акт
№ 240/17-47/НОМЕР_1 від 28 жовтня 2010 року.

На підставі зазначеного акту перевірки
контролюючим органом прийнято
податкові повідомлення-рішення: №
/0 від 09 листопада 2010 року, яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 225 933,21 грн. (149 262,14
грн. - основний платіж, 76 671,07 грн. -
штрафні (фінансові) санкції), № /0
від 09 листопада 2010 року, яким позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб у розмірі 90 871,96 грн. (90
871,96 грн. - основний платіж, 0,00 грн. -
штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення
підприємцем підпункту 2.3.1 пункту
2.3 статті 2, пункту 3.1 статті 3, підпункту
4.1.4 пункту 4.1 статті 4, підпункту 7.2.8
пункту 7.2 статті 7, пункту 9.3, абзацу 4
пункту 9.4 статті 9 Закону України від
03 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про
податок на додану вартість» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин), пункту 7.1
статті 7, підпункту 9.12.1
пункту 9.12 статті 9 Закону України від 22
травня 2003 року № 889-IV «Про
податок з доходів фізичних осіб» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі - Закон №
889-IV), абзацу «б» пункту 1 статті 14
Декрету Кабінету Міністрів України від
26 грудня 1992 року № 13-92 «Про прибутковий
податок з громадян» (в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин) з огляду на те, що ним
впродовж третього кварталу 2007 року
перевищено граничний розмір виручки,
який дозволяє суб'єкту господарювання
застосовувати спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності (500
тис. грн.), а тому, на думку відповідача,
СПД-ФО ОСОБА_3 повинен був перейти на
загальну систему оподаткування,
починаючи з наступного звітного
періоду (кварталу), сплатити податок з
доходів фізичних осіб із суми
встановленого перевищення та
зареєструватись платником податку на
додану вартість.

Обґрунтовуючи свою позицію,
контролюючий орган вказував про те, що
позивач неправомірно визначав обсяг
виручки від операцій з продажу
транспортних засобів, виходячи з
договірних цін, які зазначено в
договорах купівлі-продажу (біржових
контрактах), а не відповідно до
експертних оцінок реалізованих
автомобілів, зроблених з урахуванням
ринкових (дійсних цін) згідно з
Методикою товарознавчої експертизи та
оцінки колісних транспортних засобів,
затвердженою наказом Міністерства
юстиції України та Фонду державного
майна України від 24 листопада
2003 року № 142/5/2092.

Задовольняючи позов повністю,
суди попередніх інстанцій виходили з
наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно із статтею 1 Указу Президента
України від 03 липня 1998 року №
727/98 «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) виручкою від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг), вважається сума, фактично
отримана суб'єктом підприємницької
діяльності на розрахунковий рахунок та
(або) в касу за здійснення операцій з
продажу продукції (товарів, робіт,
послуг).

За змістом частин 1, 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Однак, в наведеному випадку доказів на
підтвердження дійсного отримання
позивачем коштів у розмірі,
еквівалентному оціночній вартості
відчужених транспортних засобів,
податковим органом не подано.

Крім того, слід враховувати, що на
відміну від визначеного підпунктом 11.1.3
пункту 11.1 статті 11 Закону № 889-IV порядку
оподаткування операцій з продажу
нерухомості (визначення бази
оподаткування під час продажу такого
майна не нижче його оціночної
вартості), Закон № 889-IV не містить
вимоги щодо поширення цього правила на
випадки продажу об'єктів рухомого
майна, а відтак визначення
відповідачем виручки, одержаної
підприємцем, виходячи з експертної
оцінки вартості реалізованих
автомобілів не відповідає вимогам
чинного на час виникнення спірних
правовідносин законодавства.

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 25 січня 2011
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 12 липня 2011 року такими, що прийняті
з правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
а тому суд касаційної інстанції не
знаходить підстав, які могли б
призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Костопільської
міжрайонної державної податкової
інспекції Рівненської області
відхилити, а постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від 25
січня 2011 року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 12 липня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав і в порядку, встановленими
главою 3 розділу IV Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.