Справа № 9101/180652/2012
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2013-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2013 р. справа № 2а-2024/11

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого судді:
Коршуна А.О.

суддів: Панченко О.М.
Чередниченко В.Є.

розглянула в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м. Енергодар Запорізької області

на постанову: Енергодарського міського
суду Запорізької області від 16.06.2011р. у
справі №2а-2024/2011

за позовом: ОСОБА_1

до: Управління Пенсійного фонду
України в м. Енергодар Запорізької
області

про: визнання дій протиправними та
зобов'язання здійснити перерахунок
додаткової пенсії,-

ВСТАНОВИЛА:

18.04.2011р. позивач звернувся до суду
першої інстанції з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Енергодар Запорізької області, у
якому просив суд визнати дії
відповідача по виплаті позивачу
додаткової пенсії у меншому розмірі
ніж це передбачено законом
протиправними, зобов'язати відповідача
здійснити перерахунок та виплатити
позивачу додаткову пенсію в розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст.ст. 49, 51 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та ч.1ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» за період з
22.05.2008р..

Постановою Енергодарського міського
суду Запорізької області від 16.06.2011р. у
справі №2а-2024/2011 позовні вимоги
задоволено частково, визнано
неправомірними дії відповідача в
частині не нарахування та не виплати
позивачу додаткової пенсії відповідно
до ст.ст. 49, 51 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», виходячи з розрахунку
мінімальної пенсії за віком,
визначеної ч.1 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», зобов'язано відповідача
здійснити перерахунок та виплату
додаткової пенсії позивачу у
відповідності з вимогами ст.ст. 49, 51
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в розмірі 30 % мінімальної
пенсії за віком, з урахуванням ч.1 ст.28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та фактично виплачених
сум додаткової пенсії, за період з
18.10.2010р., в іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Відповідач, не погодившись з
вищезазначеною постановою суду першої
інстанції, подав апеляційну скаргу, у
якій посилаючись на те, що судом першої
інстанції під час розгляду даної
справи було зроблено висновки, які
суперечать фактичним обставинам
справи, що призвело до неправильного
застосування судом першої інстанції
норм чинного матеріального права, та
ухвалення рішення у даній справі з
порушенням норм чинного матеріального
та процесуального права, просить
скасувати постанову суду першої
інстанції у даній адміністративній
справі та ухвалити у справі нове
рішення, яким відмовити позивачу у
задоволені заявлених ним позовних
вимог у повному обсязі.

Дана адміністративна справа
розглянута апеляційним судом
відповідно до ст. 197 КАС України в
порядку письмового провадження.

Перевіривши доводи апеляційної скарги
та матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

При перегляді справи в апеляційному
порядку колегією суддів встановлено,
що предметом спору у даній
адміністративній справі, є право
позивача на отримання за період з
18.10.2010р. передбаченої ст.ст. 49, 51 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали в
наслідок Чорнобильської катастрофи»
додаткової пенсії, як особі яка
постраждала від наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 2 категорії, у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком,
та захист цього права від порушень з
боку органів пенсійного фонду, які
полягають у бездіяльності суб'єкта
владних повноважень.

Під час розгляду даної
адміністративної справи судом
встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на
обліку у відповідача, як є евакуйований
у 1986р. із зони відчуження.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 11 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали в
наслідок Чорнобильської катастрофи»
до потерпілих від Чорнобильської
катастрофи належать евакуйовані із
зони відчуження (в тому числі особи, які
на момент евакуації перебували у стані
внутріутробного розвитку, після
досягнення ними повноліття), а також
відселені із зон безумовного
(обов'язкового) і гарантованого
добровільного відселення, і відповідно
до ст.. 14 цього Закону віднесені до
потерпілих від Чорнобильської
катастрофи 2 категорії.

Статтею 49 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали в наслідок Чорнобильської
катастрофи» визначені види пенсій, які
підлягають виплаті особам,
постраждалим внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС 1, 2, 3 та 4 категорій,
це зокрема, державна пенсія та
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, яка призначається після
виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до статті 51 цього Закону (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) особам,
віднесеним до категорії 2 постраждалих
від Чорнобильської катастрофи,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком.

Доводи апеляційної скарги про
неможливість застосування до спірних
правовідносин розміру мінімальної
пенсії за віком, оскільки це суперечить
вимогам статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» - колегія суддів вважає
безпідставними з огляду на наступне.

Частиною 3 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено застосування
мінімального розміру пенсії за віком
виключно для визначення розміру пенсій
призначених згідно з цим Законом (ч. 1
ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»).

Відсутність підстав для застосування
мінімального розміру пенсії за віком,
який встановлено ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», до
правовідносин, що виникають внаслідок
визначення розміру пенсій на підставі
інших Законів ніж вищезазначений, дає
підстави стверджувати про наявність
прогалин у законодавчому регулюванні
виплат, передбачених ст.ст. 49, 51 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали в
наслідок Чорнобильської катастрофи»
громадянам, які постраждали в наслідок
Чорнобильської катастрофи, при цьому
прогалина полягає в частині
відсутності механізму визначення
мінімальної пенсії за віком, від
розміру якої мають виплачуватись
додаткові пенсії особам, які
постраждали в наслідок Чорнобильської
катастрофи.

Щодо встановленого ст. 99 КАС України
строку на звернення до суду, то колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
зробив правильний висновок про те, що
позивачем не було доведено наявність
поважних причин пропуску ним цього
строку, у зв'язку з чим суд першої
інстанції обґрунтовано розглядав
заявлені позивачем вимоги в межах
шестимісячного строку від дати
звернення до суду першої інстанції з
позовом, та відмовив у задоволенні
вимог, які перебувають за межами цього
строку.

Частиною другою статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України у
разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу, а тому посилання відповідача в
запереченнях на позовну заяву та в
апеляційній скарзі на виконання ним
вимог постанови Кабінету Міністрів
України № 530 від 28.05.2008р., як на
правомірність своїх дій при визначені
позивачу розміру додаткової пенсії,
колегія суддів вважає безпідставними,
оскільки норми зазначеної постанови
суперечать вимогам Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали в наслідок
Чорнобильської катастрофи».

З огляду на вищенаведене колегія
суддів приходить до висновку про те, що
суд першої інстанції об'єктивно, повно,
всебічно дослідив обставини, які мають
суттєве значення для вирішення справи,
та постановив у даній адміністративній
справі рішення без порушення норм
процесуального та матеріального права,
підстави для скасування або зміни
постанови суду першої інстанції у
даній адміністративній справі
відсутні, тому постанову суду першої
інстанції від 16.06.2011р. у даній
адміністративній справі необхідно
залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги відповідача
спростовуються дослідженими судом
доказами та не можуть бути підставою
для скасування постанови суду, а тому
апеляційну скаргу відповідача
необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 183-2, 197,198,200,205,206 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Бердянськ
Запорізької області - залишити без
задоволення.

Постанову Енергодарського
міського суду Запорізької області від
16.06.2011р. у справі №2а-2024/2011 - залишити
без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копії особам, які беруть участь у
справі, та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили шляхом подання
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
А.О. Коршун

Суддя:
О.М. Панченко

Суддя:
В.Є. Чередниченко