Справа № 818/2538/14
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 р.Справа № 818/2538/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Чалого І.С.

Суддів: Бартош Н.С. , Зеленського В.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у м. Сумах Головного
управління Міндоходів у Сумській
області на постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
06.10.2014р. по справі № 818/2538/14 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Флариш ЛТД" до
Державної податкової інспекції у м.
Сумах Головного управління Міндоходів
у Сумській області про скасування
податкового повідомлення - рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Флариш ЛТД" (надалі
по тексту - позивач, ТОВ "Флариш ЛТД")
звернулось до Сумського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Сумах Головного управління Міндоходів
у Сумській області (далі по тексту -
відповідач, ДПІ у м.Сумах), в якому
просить суд: визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції в м. Сумах
Головного управління Міндоходів в
Сумській області від 06.06.2014 р. № ;
стягнути на користь позивача витрати
по сплаті судового збору в сумі 182 грн. 70
коп.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 06.10.2014р.
адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "Флариш
ЛТД" до Державної податкової інспекції
у м. Сумах Головного управління
Міндоходів у Сумській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення було
задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення ДПІ в м.
Сумах Головного управління Міндоходів
в Сумській області від 06.06.2014 року
№.

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Флариш ЛТД" витрати
зі сплати судового збору в розмірі 182,70
грн.

Відповідач, не погодившись з рішенням
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
06.10.2014р. та прийняти нове судове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

Позивач надав заперечення на
апеляційну скаргу, виклав свій погляд
на обставини справи, зазначивши, що
рішення суду першої інстанції є
законним та обґрунтованим, в зв'язку з
чим просить апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 06.10.2014р. без змін.

Сторони в судове засідання не
з'явились, були повідомлені належним
чином про дату, час та місце слухання
справи, представником позивача надано
заяву про розгляд справи в письмовому
провадженні.

Суд апеляційної інстанції розглядає
справу відповідно до ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
обставин справи, перевіривши рішення
суду першої інстанції, доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що вимоги
апеляційної скарги задоволенню не
підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
в період з 12.05.2014 р. по 16.05.2014 р. ДПІ у м.
Сумах ГУ Міндоходів у Сумській області
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку ТОВ «Флариш ЛТД» за
період з 01.04.2012 р. по 31.05.2012 р., за
результатами якої складено акт
перевірки від 23.05.2014 р. №1877/22-04/32024153/180
(а.с. 9-25).

Під час перевірки ТОВ «Флариш ЛТД»
встановлено порушення пп. 14.1.36 п. 14.1 ст.
14, п. 198.1, 198.3 ст. 198, п. 200.1 ст. 200
Податкового Кодексу України в
результаті чого занижено податок на
додану вартість за квітень 2012 р. на суму
9863 грн., а також встановлено проведення
транзитних операцій щодо придбання
товарно-матеріальних цінностей у ФОП
ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2) з подальшою
реалізацією товару в адресу
підприємств - покупців в квітні-травні
2012 р.

На підставі вказаного акту перевірки
відповідачем винесено податкове
повідомлення-рішення від 06.06.2014 р.
№, яким позивачу донараховано
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість в розмірі 12329,00 грн.,
з яких: 9863,00 грн. - за основним платежем,
2466,00 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями (а.с. 26).

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, виходив з того, що оскаржуване
податкове повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у м.
Сумах Головного управління Міндоходів
у Сумській області № від 06.06.2014
року прийняте з порушенням вимог ч.2 ст.
19 Конституції України.

Колегія суддів погоджується з таким
висновками суду першої інстанції та
зазначає.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме акту перевірки від 23.05.2014 р.
№1877/22-04/32024153/180, підставами для висновку
про завищення податкового кредиту став
висновок податкового органу про те, що
правочин укладений від імені ТОВ
«Флариш ЛТД» з ФОП ОСОБА_1 не
спричиняють реального настання
правових наслідків, а отже мають ознаки
нікчемності.

Причиною донарахування податку на
додану вартість стало зменшення за
результатами перевірки позивача
податкового кредиту з ПДВ по операціях
з придбання товарно-матеріальних
цінностей (цукру) у контрагента ФОП
ОСОБА_1

Так, в акті перевірки, складеним
посадовими особами ДПІ у м. Чернігові,
від 27.11.2012 р. №2500/17/НОМЕР_2, сформовано
висновки щодо не встановлення факту
реального вчинення ФОП ОСОБА_1
господарських операцій за квітень,
травень 2012 р., в результаті чого було
завищені податкові зобов'язання та
податковий кредит.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено судом апеляційної
інстанції, що відповідно до умов
договору №ДГ-0069 від 01.04.2012 р.
Постачальник (ФОП ОСОБА_1)
зобов'язується передати у власність
Покупцю (ТОВ «Флариш ЛТД») товар
(цукор-пісок) в кількості та по ціні,
згідно рахунку-фактури, відповідно до
умов цього договору. Покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
товар відповідно до умов цього
договору (а.с. 27).

Фактичне отримання товару
підтверджується видатковими
накладними: №РН-00328 від 04.04.2012 р. на суму
121000,00 грн. (в т.ч. ПДВ 20166,67 грн.), №РН-00383
від 19.04.2012 р. на суму 1855500,00 грн. (в т.ч. ПДВ
30916,67 грн.), №РН-00421 від 27.04.2012 р. на суму
121000,00 грн. (в т.ч. ПДВ 20166,67 грн.) (а.с. 28, 29,
30).

Придбаний товар оплачено ТОВ «Флариш
ЛТД» у безготівковій формі на підставі
платіжних документів, а саме:
банківських виписок - від 06.04.2012 р. на
суму 121000,00 грн. (в т.ч. ПДВ 20166,67 грн.);
20.04.2012 на суму 185500,00 грн. (в т.ч. ПДВ 30916,67
грн.), 26.04.2012 р. на суму 21000,00 грн. (в т.ч.
ПДВ 3500,00 грн.), 27.04.2012 р. на суму 10000,00 грн.
(в т.ч. ПДВ 1666,67 грн.), 27.04.2012 р. на суму 4000,00
грн. (в т.ч. ПДВ 666,67 грн.), 03.05.2012 р. на суму
25000,00 грн. (в т.ч. ПДВ 4166,67 грн.), 04.05.2012 р. на
суму 61000,00 грн. (в т.ч. ПДВ 10166,67 грн.), а
всього на загальну суму 427500,00 грн. (в т.ч.
ПДВ 71250,01 грн.) (а.с. 31-37).

На поставлений товар ТОВ «Флариш ЛТД»
виписані податкові накладні: №328 від
04.04.2012 р. на суму 121000,00 грн. (в т.ч. ПДВ
20166,67 грн.); №383 від 19.04.2012 на суму 185500,00
грн. (в т.ч. ПДВ 30916,67 грн.), №416 від 26.04.2012
р. на суму 21000,00 грн. (в т.ч. ПДВ 3500,00 грн.),
№421 від 27.04.2012 р. на суму 100000,00 грн. (в т.ч.
ПДВ 16666,67 грн.), які внесені в Єдиний
реєстр податкових накладних (а.с. 38-41, 42).

Придбаний цукор-пісок доставлений на
склад позивача в кількості 44 т., на
підставі товарно-транспортних
накладних № ЕВТ-00328 від 04.04.2012 р. та №
ЕВТ-00421 від 27.04.2012 р., та 35 т. було
вивезено зі складу постачальника
покупцем товариства ПП «Ера Плюс» (а.с.
43-48).

Придбаний цукор позивачем було
реалізовано протягом квітня-травня 2012
р. покупцям-суб'єктам господарювання за
безготівковим розрахунком на загальну
суму 368325 грн. 00 коп., в т.ч. ПДВ 61387 грн. 50
коп., про що зазначено на ст. 4-7 акту
перевірки, та за готівку із
застосуванням реєстратора
розрахункових операцій в сумі 66322 грн. 50
коп., в т.ч. ПДВ 11053 грн. 75 коп.

Продаж цукру-піску здійснено з
прибутком в сумі 5956 грн. 25 коп., що
підтверджує факт використання
придбаного цукру в господарській
діяльності товариства.

Суд першої інстанції оцінивши наявні в
справі докази, відмітив, а суд
апеляційної інстанції погодився, що
матеріалами справи додатково
підтверджено факт виконання позивачем
та контрагентом позивача зобов'язань
за спірним правочином. Копії
витребуваних судом і долучених до
матеріалів справи первинних і
розрахункових документів не мають
дефектів форми, змісту або походження,
котрі в силу ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", п.201.1 ст. 201
Податкового кодексу України, п.2.4
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за №168/704; далі за текстом -Положення №88)
спричиняють втрату первинними
документами юридичної сили і
доказовості.

Жодних зауважень чи претензій до
правоздатності і дієздатності
юридичних осіб, які є сторонами спірних
правочинів, відповідності спірних
правочинів вимогам закону
відповідачем ані при проведенні
перевірки, ані в ході судового розгляду
не пред'являлось.

Відповідачем не спростовується, що на
час здійснення
фінансово-господарських операцій
контрагенти позивача були
зареєстровані як платники податку в
податковому органі та яким присвоєно
індивідуальні податкові номера
платника податку на додану вартість.

Підпунктом 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України податковий кредит
визначено як суму, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно з п. 198.3. ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Виходячи з вимог п. 198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво,
спорудження, створення) необоротних
активів, у тому числі при їх ввезенні на
митну територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенні
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативної або фінансового лізингу.

У відповідності до п. 198.2. ст. 198 ПК
України, датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.6. ст. 198 ПК України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Колегія суддів зазначає, що ані в суді
першої інстанції ані в суді
апеляційної інстанції, Відповідачем не
було доведено правомірності та
обґрунтованості мотивів винесення
спірного податкового повідомлення-
рішення. Доказів фактичної відсутності
операцій по придбанню позивачем послуг
(робіт) у свого контрагента відповідач
не подав.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції та з чим погоджується суд
апеляційної інстанції прийшов до
висновку про безпідставність висновку
відповідача стосовно порушення
позивачем вимог п.п.14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 198.
1, п.198.3, ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового
кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 року.

Податковий орган протиправно не взяв
до уваги наявність належним чином
оформлених первинних та податкових
документів, на підтвердження належного
укладення та виконання договорів.

Крім того, слід зазначити, що сама собою
наявність або відсутність окремих
документів, а так само помилки у їх
оформленні не є підставою для
висновків про відсутність
господарської операції, якщо з інших
даних вбачається, що фактичний рух
активів або зміни у власному капіталі
чи зобов'язаннях платника податків у
зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце.

Підприємством позивача правомірно
відображено в податковій звітності
правові взаємовідносини з
вищевказаним суб'єктом господарювання.

Разом з цим колегія судів зазначає, що
в п.57 Рішення Європейського суду з прав
людини по справі "Булвес" АД проти
Болгарії від 22 січня 2009 року було
зазначено, що оскільки
компанія-заявник у повному обсязі та
вчасно виконала обов'язки з дотримання
встановлених Державою-членом
Конвенції норм стосовно ПДВ та не мала
засобів для забезпечення виконання
податкових зобов'язань постачальником
і не знала про невиконання останнім
своїх обов'язків, вона могла правомірно
очікувати отримання вигоди від
застосування одного із основних правил
системи оподаткування ПДВ, а саме від
визнання права на податковий кредит
щодо суми ПДВ, яка була сплачена
постачальнику. Більше того, лише після
подачі декларації із віднесенням
відповідних сум до складу податкового
кредиту та проведення податковими
органами зустрічної перевірки
постачальника могло бути встановлено,
чи виконав постачальник свій обов'язок
подання звітності з ПДВ у повному
обсязі. Відповідачем не доведено
обізнаності позивача щодо
недобросовісного декларування своїх
зобов'язань його контрагентами.

Тобто позивач не може нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку. Такі
вимоги, відповідно до зазначеного
рішення Європейського суду з прав
людини є надмірним тягарем для
платника податку, що порушує
справедливий баланс, який повинен
підтримуватись між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту прав власності.

Так, відповідачем ані в суді першої
інстанції так ані в суді апеляційної
інстанції не було доведено наявності
між позивачем та контрагентом
позивача, взаємоузгоджених спільних
зловмисних дій, спрямованих на
порушення існуючого в Державі
суспільного ладу або моральних засад.
Таких доказів суду відповідачем не
надано, а судом при виконанні вимог ст.11
КАС України не виявлено.

Додатково суд апеляційної інстанції
взяв до уваги той факт, що згідно з
змістом суджень відповідача, котрі
викладені в акті висновок суб'єкта
владних повноважень про відсутність
факту реального вчинення
господарської операції спірного
правочину вмотивований також
посиланням на проведенні заходи
податкової інспекції на обліку в якій
знаходиться контрагент позивача. Однак
в силу ст.70 КАС України судження органу
державної податкової служби України
про нереальність укладеного суб'єктом
господарювання правочину не може бути
визнано належним, допустимим і
достатнім доказом невідповідності
правочину вимогам закону.

Відповідачем до суду не надано жодних
доказів, що укладені між позивачем та
контрагентом у спірних
правовідносинах договір в судовому
порядку оспорювався, є такими, що
набули законної сили, рішення судів з
приводу визнання вказаного договору
недійсним.

Колегія судів зазначає, що матеріалами
справи було підтверджено реальний
характер спірної
фінансово-господарської операції та
встановлено відсутність підстав для
зменшення позивачу суми податкового
кредиту.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
підстав, висновків суду першої
інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів
переглянувши, у межах апеляційної
скарги, рішення суду першої інстанції,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
ретельно дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, 197, п.1 ч.1 ст.
198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Сумах
Головного управління Міндоходів у
Сумській області залишити без
задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 06.10.2014р. по
справі № 818/2538/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Чалий І.С.Судді
Бартош Н.С. Зеленський В.В.