Справа № 2а-13763/09/2670
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2014 року м. Київ
К/9991/1616/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого: Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі міста Києва

на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
08 грудня 2009 року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 23 грудня 2010
року

у справі № 2а-13763/09/2670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Анчар Груп»

до Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі міста Києва

про визнання нечинним акту, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Анчар Груп» (далі -
позивач) звернулось до суду з позовом
до Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі міста Києва
(далі - відповідач) про визнання
протиправним та скасування акту ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва про
анулювання реєстрації ТОВ «Анчар Груп»
як платника податку на додану вартість
від 17 липня 2009 року № 991; зобов'язання
ДПІ у Шевченківському районі м. Києва
поновити реєстрацію ТОВ «Анчар Груп»
платником податку на додану вартість з
дати реєстрації»; зобов'язання ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва
поновити дію свідоцтва про реєстрацію
платником податку на додану вартість
ТОВ «Анчар Груп» з дати початку його
дії (в редакції доповнення (уточнення)
позовних вимог від 20 листопада 2009 року
за вих. № 222-04/11).

Справа неодноразово розглядалась
різними судовими інстанціями.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
08 грудня 2009 року позовні вимоги
задоволено повністю. Визнано
протиправним та скасовано акт ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва № 991
від 17 липня 2009 року про анулювання
реєстрації платника податку на додану
вартість. Зобов'язано ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва
поновити реєстрацію ТОВ «Анчар Груп»
платником податку на додану вартість з
дати реєстрації. Зобов'язано ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва
поновити дію свідоцтва про реєстрацію
платником податку на додану вартість,
виданого ТОВ «Анчар Груп», № 100101310 з
дати початку дії 27 лютого 2008 року.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 23 грудня 2010
року постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
08 грудня 2009 року залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
08 грудня 2009 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 23 грудня 2010 року і ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити повністю.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів, враховуючи межі
касаційної скарги, дійшла висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає, з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

Згідно свідоцтва про реєстрацію
платника податку на додану вартість №
100101310 форми № 2-ПДВ на бланку серії НБ №
211983, 27 лютого 2008 року ТОВ «Анчар Груп»
було зареєстроване як платник податку
на додану вартість.

Комісією, створеною відповідно до
наказу ДПІ у Шевченківському районі м.
Києва від 02 червня 2005 року № 266, було
прийняте рішення про анулювання
реєстрації платника податку на додану
вартість ТОВ «Анчар Груп» відповідно
до підпункту «в» пункту 9.8 статті 9
Закону України «Про податок на додану
вартість», абзацу 3 пункту 2
розпорядження Кабінету Міністрів
України від 01 липня 2009 року № 757-р
«Деякі питання адміністрування
податків, зборів (обов'язкових
платежів)» у зв'язку з тим, що ТОВ «Анчар
Груп» не задекларовано податкові
зобов'язання, обсяг яких перевищує
300000,00 грн. відповідно до підпункту 2.3.1
пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про
податок на додану вартість», про що
було складено акт про анулювання
реєстрації платника податку на додану
вартість № 991 від 17 липня 2009 року.
Документом, який підтверджує наявність
підстав для анулювання реєстрації
платника податку на додану вартість,
вказано довідку про результати
документальної невиїзної (камеральної)
перевірки звітності з податку на
додану вартість №144/1501 від 17 липня 2009
року. При цьому, в акті було зазначено,
що платник подає податкові декларації
з податку на додану вартість із
показниками, які свідчать про
наявність оподатковуваних поставок.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що податковий орган не
надав доказів наявності підстав для
анулювання реєстрації платника
податку на додану вартість у
відповідності до положень підпункту
«в» пункту 9.8 статті 9 Закону України
«Про податок на додану вартість» з
врахуванням того, що позивач не
реєструвався як платник єдиного
податку, не був та не є суб'єктом інших
спрощених систем оподаткування, які
визначають особливий порядок
нарахування чи сплати податку на
додану вартість, відмінний від тих, що
встановлені Законом України «Про
податок на додану вартість», немає
рішення суду про звільнення позивача
від сплати податку на додану вартість,
не має будь-яких інших передбачених
Законом підстав для твердження, що
позивач став суб'єктом іншої спрощеної
системи оподаткування, що тягне
анулювання його реєстрації як платника
податку на додану вартість.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
виходячи з наступного.

Питання анулювання свідоцтва платника
податку на додану вартість визначено
пунктом 9.8 статті 9 Закону України «Про
податок на додану вартість» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин).

Зокрема, відповідно до зазначеного
Закону наказом ДПА України від 01
березня 2000 року № 79 затверджено
Положення про реєстрацію платників
податку на додану вартість (у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин).

Згідно пункту 25 Положення про
реєстрацію платників податку на додану
вартість, затвердженого наказом ДПА
України від 01 березня 2000 року № 79 (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), реєстрація
платників податку на додану вартість
діє до дати її анулювання, яке
відбувається у випадках, визначених
пунктом 9.8 статті 9 Закону.

Відповідно до підпункту «в» пункту 9.8
статті 9 Закону України «Про податок на
додану вартість» (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин), реєстрація діє до дати
її анулювання, яка відбувається у
випадках, якщо особа, зареєстрована як
платник податку, реєструється як
платник єдиного податку або стає
суб'єктом інших спрощених систем
оподаткування, які визначають
особливий порядок нарахування чи
сплати податку на додану вартість,
відмінний від тих, що встановлені цим
Законом, чи звільняють таку особу від
сплати цього податку за рішенням суду
або з будь-яких інших причин.

Отже, вищезазначеним підпунктом
визначено виключні підстави для
анулювання реєстрації особи як
платника податку на додану вартість, а
саме - реєстрація як платника єдиного
податку або як суб'єкта інших спрощених
систем оподаткування.

При цьому, згадані у наведеній вище
нормі Закону інші причини стосуються
виключно можливих підстав з яких
платник податку звільняється від
сплати податку на додану вартість.
Такими причинами можуть бути судове
рішення, нормативний чи інший акт
компетентного органу, внаслідок якого
платник податку на додану вартість
втрачає обов'язок з нарахування та/або
сплати цього податку.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
дійшли правомірного висновку, з яким
погоджується суд касаційної інстанції,
що доказів наявності підстав для
анулювання реєстрації позивача як
платника податку на додану вартість,
передбачених підпунктом «в» пункту
9.8.ст. 9 Закону України «Про податок на
додану вартість», а також відповідних
підтвердних документів (відомостей), у
відповідності до положень підпункту
25.2.1 Положення про реєстрацію платників
податку на додану вартість,
затвердженого наказом ДПА України від
01 березня 2000 року № 79, відповідач суду
не надав.

При цьому, колегія суддів вказує, що
відповідно до частини 1 статті 67
Конституції України кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

Згідно з частиною 3 статті 1 Закону
України «Про систему оподаткування» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) ставки,
механізм справляння податків і зборів
(обов'язкових платежів), за винятком
особливих видів мита та збору у вигляді
цільової надбавки до діючого тарифу на
електричну та теплову енергію, збору у
вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ
для споживачів усіх форм власності, і
пільги щодо оподаткування не можуть
встановлюватися або змінюватися
іншими законами України, крім законів
про оподаткування

За приписами пункту 11.4 статті 11 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
зміни порядку оподаткування податком
на додану вартість можуть
здійснюватися лише шляхом внесення
змін до цього Закону окремим законом з
питань оподаткування цим податком. У
разі якщо іншим законом, незалежно від
часу його прийняття, встановлюються
правила оподаткування цим податком,
відмінні від зазначених у цьому Законі,
пріоритет мають норми цього Закону.

Таким чином, судами попередніх
інстанцій правомірно не взято до уваги
визначену податковим органом підставу
для анулювання реєстрації позивача як
платника податку на додану вартість, а
саме - абзац 3 пункту 2 розпорядження
Кабінету Міністрів України від 01 липня
2009 року № 757-р «Деякі питання
адміністрування податків, зборів
(обов'язкових платежів)», оскільки
виключно нормами пункту 9.8 статті 9
Закону України «Про податок на додану
вартість» визначенні підстави для
анулювання реєстрації платника
податку на додану вартість.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга ДПІ у Шевченківському районі м.
Києва підлягає залишенню без
задоволення, а постанова Окружного
адміністративного суду міста Києва від
08 грудня 2009 року та ухвали Київського
апеляційного адміністративного суду
від 23 грудня 2010 року підлягають
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
міста Києва залишити без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 08 грудня 2009 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 23 грудня 2010
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна