Справа № 9101/8526/2011
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2011-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2011 р. справа №
2а-1135/10

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого
судді: Сафронової
С.В.

суддів:
Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

розглянувши у письмовому провадженні
м. Дніпропетровську апеляційну скаргу
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Індустріальному районі м.
Дніпропетровська на постанову
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 23 листопада 2010
року

у адміністративній справі № 2а-1135/10 за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Індустріальному районі м.
Дніпропетровська про зобов’язання
здійснити перерахунок пенсії, -

В с т а н о в и л а :

04 жовтня 2010 року позивач звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Індустріальному районі м.
Дніпропетровська, в якому просив
визнати дії відповідача незаконними,
та зобов’язати здійснити з 31 січня 2010
року нарахування, виплату та відновити
право позивача на отримання пенсії у
розмірі, встановленому вимогами статей
50,54, 67 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»редакція яких є чинною на
час нарахування такого пенсійного
начислення.

Постановою Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 23
листопада 2010 року позов ОСОБА_1
задоволено повністю, визнано
неправомірними дії відповідача та
зобов’язано відповідача здійснити
перерахунок пенсії, що була виплачена
позивачу у період з 31.01.2010 року по 04.10.2010
року з урахуванням права отримувача
пенсії у розмірі, встановленого
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», вимірюючи пенсійні
випалти розміром мінімальної пенсії за
віком затвердженого на рівні
прожиткового мінімуму для
непрацездатних осіб та виплатити на
користь позивача різницю між
розрахованою та фактично виплаченою
сумами.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, відповідач
подав апеляційну скаргу, в якій
зазначає, що оскаржуване рішення
прийняте судом з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, а постанова суду
скасуванню в частині визначення
періоду захисту прав позивача, з огляду
на наступне.

Задовольняючи вимоги
адміністративного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідно
до вимог, встановлених ст.ст. 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»позивач має право на
отримання пенсії, встановленої згідно
з положеннями наведених статей.

Колегія суддів погоджується з
наведеним висновком суду першої
інстанції, оскільки позивач є
інвалідом 2 групи внаслідок
захворювання, пов'язаного з
ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС
та відноситься до осіб, постраждалих
внаслідок аварії на ЧАЕС 1 категорії.

Відповідно до частини першої статті 46
Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Відповідно до ч. 4 ст. 54 цього Закону,
якою визначено розмір пенсії по
інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання особам,
віднесеним до категорії 1, розміри
пенсій для інвалідів ІІ групи, щодо
яких установлено зв'язок із
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчим 8 мінімальних пенсій за
віком.

Згідно зі ст. 50 зазначеного Закону
особам, віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
зокрема інвалідам IІ групи –75%
мінімальної пенсії за віком, а ст. 53
Закону № 796-ХІІ передбачено, що виплата
додаткової пенсії здійснюється
повністю незалежно від заробітку,
пенсії чи іншого доходу.

За наведених обставин, право позивача
на призначення пенсії в розмірі, не
нижчому 8 мінімальних пенсій за віком,
та щомісячної додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75
відсотків мінімальної пенсії за віком
є безспірним та відповідачем у справі
не оспорюється.

Наявність такого права у позивача є
визначальною для вирішення вказаного
спору, крім того, це право гарантується
Конституцією України (частина друга
статті 46 Конституції України).

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з положеннями частини четвертої
статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, колегія суддів
приходить до висновку, що при
визначенні розміру пенсій позивачеві
застосуванню підлягають частина перша
статті 50 та частина четверта статті 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не постанова Кабінету
Міністрів України від 03 січня 2001 року №
1 «Про підвищення розмірів пенсій та
інших соціалних виплат окремим
категоріям громадян, фінансування яких
здійснюється за рахунок кштів
державного бюджету»та від 16 липня 2008 р.
№ 654 «Про підвищення рівня пенсійного
забеспечення громадян», які істотно
звужують обсяг встановлених законом
прав та на необхідність застосування
яких до вказаних правовідносин
помилково посилається апелянт.

Зі змісту статей 50 та 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»випливає,
що під час визначення розміру пенсії та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, за основу їх
нарахування береться мінімальна
пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене колегія суддів не
приймає до уваги положень частини
третьої статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми за відсутності іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання пенсії для
інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою, і
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлено статтями 50 та 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до частини третьої статті 67
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», яка набрала чинності 31
жовтня 2006 року, у разі збільшення
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, підвищується
розмір пенсії, визначений відповідно
до статті 54 цього Закону, а також розмір
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4
категорій, та розмір щомісячної
компенсації сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є
імперативною, свідчить, що підставою
для перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму,
і цей перерахунок здійснюється з дня
встановлення цього мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсій за віком встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.

Судом першої інстанції встановлено та
матеріалами справи підтвердується, що
при здійсненні перерахунку пенсії
позивача за його заявою від 17 вересня
2010 року як інваліду другої групи зі
статусом особи, постраждалої внаслідок
Чорнобильської катастрофи , відповідач
у справі керувався не положеннями ч.4
ст.54, ст.50 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а приписами постанови
уряду, в результаті чого розмір пенсії
позивача було відповідачем умисно
зменшений.

Отже, виходячи з вищевикладеного,
колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції
стосовно наявності підстав для захисту
прав позивача на отримання пенсійного
забезпечення відповідно до вимог
діючого законодавства.

А саме, права на отримання позивачем
щомісячно додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю згідно зі ст.50
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», як особою, віднесеною до
першої категорії й інвалідом другої
групи — у розмірі 75 % мінімальної
пенсії за віком, а також виплатою такої
додаткової пенсії відповідно до ст.54
цього самого Закону, тобто, повністю
незалежно від заробітку, пенсії чи
іншого доходу позивача та підвищенням
розміру додаткової пенсії відповідно
до частини третьої статті 67 цього
Закону, у разі збільшення розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом, і відповідно перерахунку
пенсії з дня встановлення нового
розміру прожиткового мінімуму.

Проте, відповідно до частин 1, 2 ст. 99
Кодексу адміністративного судочинства
України адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Таким чином враховуючи дату звернення
позивача до суду першої інстанції з
адміністративним позовом, а саме 04
жовтня 2010 року, колегія суддів
приходить до висновку про необхідність
залишення позовних вимог ОСОБА_1 щодо
зобов'язання Управління Пенсійного
фонду України в Індустріальному районі
м. Дніпропетровська здійснити
перерахунок державної пенсії та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, відповідно до вимог п.4 ст.54.
ст.50. п.З ст. 67 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»починаючи з
31.01.2010 року по 03.04.2010 року, включно, без
розгляду.

Також, колегія суддів не вважає за
можливе залишити судове рішення в
силі, оскільки суд першої інстанції не
звернув належної уваги на встановлену
під час розгляду справи протиправність
дій та бездіяльності відповідача
стосовно нарахування пенсії позивачу
та безпідставно не скористався
визначеними статтею 11 КАСУ
повноваженнями адміністративного суду
вийти за межі позову задля повного
захисту прав позивача.

При цьому, колегія суддів виходить з
того, що на спірні у цій справі
правовідносини, не розповсюджується
правило, за яким судова постанова не
може стосуватися дій, які ще не
розпочалися, оскільки існують усі
юридичні умови для їх вчинення
відповідачем.

Так, предметом позову у цій справі є
протиправні дії та бездіяльність
суб’єкта владних повноважень, які
пов’язані з щомісячними пенсійними
виплатами позивачу, як особі зі
статусом, який постраждав внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1-ї
категорії та інваліду 2 групи по
захворюванню внаслідок Чорнобильської
катастрофи, встановленої з 15 травня 2003
року та безстроково

На момент розгляду даної справи
відносини між позивачем та
відповідачем ще не завершилися, і
відповідач у цій справі продовжує до
теперішнього часу виплачувати
позивачу держвану і додаткову пенсії у
розмірі меншому ніж це визначено
статтею 50 та 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»для
інвалідів 2 групи.

До теперішнього часу позивач не
позбавлений правового статусу
«постраждалої від аварії на ЧАЕС 1
категорії»і має 2 групу інвалідності.
Тобто не змінилися обставини з
урахуванням яких позивачу призначена,
нараховується та виплачується пенсія,
а на законодавчому рівні не вносилося
змін до ст.ст.50, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» щодо
розміру пенсії.

Наведене свідчить про відсутність
підстав для визначення кінцевої дати,
до якої відповідач повинен
нараховувати позивачу державну та
додаткову пенсію, що виходячи з
положень ч.2 ст.19 Конституції України
та ст.11 КАСУ, колегія суддів визнає за
можливе вийти за межі апеляційної
скарги, та не визначати в судовому
рішенні кінцеву дату виплати позивачу
державну і додаткову пенсії як
інваліду 2 групи у розмірах, визначених
відповідно до статей 50 та 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає за необхідне постанову
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення у цій справі.

Керуючись ст. 195, ст. 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4
ч. 1 ст. 202, ст. 207 КАС України колегія
суддів,-

п о с т а
н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Індустріальному районі м.
Дніпропетровська - задовольнити
частково.

Постанову Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 23
листопада 2010 року -скасувати та
прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково .

Визнати протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України в
Індустріальному районі м.
Дніпропетровська щодо відмови у
перерахунку пенсії ОСОБА_1 у розмірах,
передбачених п.4 ст.54. ст.50. Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов’язати Управління Пенсійного
фонду України в Індустріальному районі
м. Дніпропетровська нарахувати ОСОБА_1
починаючи з 04 квітня 2010 року додаткову
пенсію відповідно до статті 50 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської
катастрофи»виходячи із розміру 75
відсотків мінімальної пенсії за віком,
з урахуванням законодавчо
встановленої на час виплати розміру
мінімальної пенсії за віком і положень
частини 3 статті 67 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», та із
відрахуванням отриманих ОСОБА_1 з 04
квітня 2010 року сум додаткової пенсії по
інвалідності 2 групи, як особою зі
статусом постраджалого внаслідок
Чорнобильської катострофи 1 категорії

Зобов’язати Управління Пенсійного
фонду України в Індустріальному районі
м. Дніпропетровська нарахувати ОСОБА_1
починаючи з 04 квітня 2010 року державну
пенсію відповідно до частини 4 статті 54
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»виходячи із розміру 8-ми
мінімальних пенсій за віком, з
урахуванням законодавчо встановленої
на час виплати розміру мінімальної
пенсії за віком і положень частини 3
статті 67 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», та із відрахуванням
отриманих ОСОБА_1 з 04 квітня 2010 року сум
державної пенсії по інвалідності 2
групи, як особою зі статусом
постраджалого внаслідок
Чорнобильської катострофи 1 категорії

Позовні вимоги ОСОБА_1 в частині
зобов'язання Управління Пенсійного
фонду України в Індустріальному районі
м. Дніпропетровська провести йому
перерахунок державної пенсії та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, відповідно до вимог п.4 ст.54.
ст.50. п.3 ст. 67 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»за період з 31.01.2010 року по
03.04.2010 року, включно - залишити без
розгляду у зв'язку із пропуском строку
звернення до суду.

Постанова Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
постановлення та може бути оскаржена в
касаційному порядку та строки,
відповідно до ст.212 КАС України.

Головуючий:
С
.В. Сафронова

Суддя:

В.Ю. Поплавський

Суддя:

Д.В. Чепурнов