Справа № 826/10897/14
Суддя: Дегтярьова О.В.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 грудня 2014 року 15 год. 00 хв.
Окружний адміністративний суд
міста Києва у складі: Головуючого -
судді Дегтярьової О.В., розглянувши в
порядку письмового провадження
адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Телко Україна» до
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києвіпро
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень від 18
До Окружного адміністративного суду м.
Києва звернулось Товариство з
обмеженою відповідальністю «Телко
Україна» (далі - позивач, ТОВ «Телко
Україна») з позовом до Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
(далі - відповідач, ДПІ у
Шевченківському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві) про визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що висновки
Акта ДПІ у Шевченківському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві від 04.07.2014р.
№1220/26-59/2201/32856918, складеного за
результатами проведення планової
виїзної перевірки ТОВ «Телко Україна»
з питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.10.2012р. по
31.12.2012р., валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2012р. по
31.12.2012р., документально та нормативно не
підтверджуються. Зокрема, позивач
наголошує на тому, що позиція
податкового органу щодо ненадання
платником податків відповідних звітів
та інших первинних документів, що дають
можливість підтвердити факт отримання
послуг від Адвокатського об'єднання
«Арцінгер» та компанії «Телко ОЮ»
(Фінляндія) та їх використання в
фінансово-господарській діяльності
позивача є помилковою, так само як і
зауваження щодо встановлення в ході
перевірки обліку первинних
бухгалтерських документів, податкових
накладних, книг обліку придбання
товарів, робіт, послуг з фактично
отриманими податковими накладними,
відсутності у ТОВ «Телко Україна»
податкової накладної №55 від 26.09.2013р.,
виписаної ТОВ «Арсенал Груп», на
підставі якої сума податку на додану
вартість включена до складу
податкового кредиту за жовтень 2013 року.
Натомість, реальність спірних
фінансово-господарських операцій та
отримання позивачем послуг від
зазначених контрагентів
підтверджується всіма необхідними та
належним чином складеними первинними і
розрахунковими документами, та
безпосередньо пов'язанні із
господарською діяльністю ТОВ «Телко
Україна». Крім того, в періоди
укладення та виконання вказаних
договорів всі їх Сторони були
зареєстровані як юридичні особи та
платники податку на додану вартість.
Відповідач проти позову заперечував,
надавши до суду письмові заперечення
б/н від 04.09.2014р. В обґрунтування своїх
заперечень посилається на те, що
працівником ДПІ у Шевченківському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві була
проведена планова виїзна перевірка ТОВ
«Телко Україна» з питань дотримання
вимог податкового законодавства за
період з 01.10.2012р. по 31.12.2012р., валютного
та іншого законодавства за період з
01.10.2012р. по 31.12.2012р., за результатами якої
складений Акт від 04.07.2014р.
№1220/26-59/2201/32856918. Згідно висновків цього
Акта перевірки ТОВ «Телко Україна»,
зокрема, допустило порушення наступних
норм податкового законодавства
України: п. 138.1, 138.2, пп. 138.10.3, 138.10.3 п. 138.10
ст. 138, п. 185.1 ст. 185, п. 187.8 ст. 187, п. 198.2, 198.3,
198.6 ст. 198 Податкового кодексу України,
що призвело до заниження Товариством
податку на прибуток на загальну суму
141067,00 грн., в тому числі за 2012 рік на суму
заниження податку на додану вартість
на загальну суму 188303,00 грн., в тому числі
травень 2013 року - 210,00 грн., червень 2013
висновки Акта перевірки являються
правомірними, оскільки платником
податків до перевірки не було надано
відповідні звіти та інші первинні
документи, що дають можливість
підтвердити факт отримання юридичних
послуг від Адвокатського об'єднання
інформаційно-консультаційних послуг
від Компанії «Телко ОЮ» (Фінляндія), а
також їх використання в
фінансово-господарській діяльності
позивача. Так само під час проведення
контрольного заходу ТОВ «Телко
Україна» не надано податкової
накладної №55, яка складена ТОВ
в силу приписів п. 198.1 ст. 198 ПК України
стало підставою для висновку про
завищення податкового кредиту у
відповідному розмірі.
В судових засіданнях по справі
представники позивача підтримали
позовні вимоги та просили їх
Представник відповідача в судових
засіданнях заперечував проти позовних
вимог та просив відмовити в їх
02.12.2014р. в судовому засіданні судом було
ухвалено перейти до письмового
Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з огляду на таке.
В ході судового розгляду було
встановлено, що протягом періоду з
15.05.2014р. по 12.06.2014р. згідно з нормами ст.
77, абз. 1 п. 82.1 ст. 82 78 Податкового кодексу
України на підставі наказу начальника
ДПІ у Шевченківському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві від 30.04.2014р. № 189
працівниками ДПІ у Шевченківському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві
проведена документальна планова
виїзна перевірка ТОВ «Телко Україна» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.10.2012р. по
31.12.2013р., валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2012р. по
31.12.2013р., за результатами якої складений
Акт від 04.07.2014р. №1220/26-59/2201/32856918 (далі -
В ході проведення перевірки повноти
визначення витрат за період з 01.10.2012р.
по 31.12.2013р. працівниками податкового
органу встановлено їх завищення на
загальну суму 736356,00 грн., в тому числі за
Так, до складу витрат включені суми,
сплачені ТОВ «Телко Україна» на
підставі договору №1227/02 від 26.05.2011р. про
надання юридичних послуг
Адвокатському об'єднанню «Арцінгер» у
розмірі 407022,33 грн. та Компанії «Телко
ОЮ» (Фінляндія) на підставі договору
надання послуг №06-ГФ від 01.12.2011р. у
розмірі 329334,12 грн.
При цьому, за відсутності відповідних
звітів та інші первинних документів, що
дають можливість підтвердити факт
отримання юридичних послуг від
Адвокатського об'єднання «Арцінгер» та
інформаційно-консультаційних послуг
від Компанії «Телко ОЮ» (Фінляндія), а
також їх використання в
фінансово-господарській діяльності
ТОВ «Телко Україна», податковий орган
дійшов до висновку про порушення
останнім вимог п. 138.1, 138.2, пп. 138.10.2 п. 138.10
ст. 138 ПК України та віднесення
відповідних сум до складу валових
витрат, відображених у декларації з
податку на прибуток, без
документального підтвердження та не
пов'язаних з господарською діяльністю
Перевіркою повноти визначення
податкового кредиту за період з 01.10.2012р.
по 31.12.2013р. контролюючим органом
встановлено його завищення на загальну
суму 188303,00 грн. з наведених вище підстав
та порушення платником податків п. 198.3,
198.6 ст. 198 ПК України.
Крім того, у порушення вимог п. 198.6 ст. 198
ПК України позивачем до складу
податкового кредиту з податку на
додану вартість за жовтень 2013 року
віднесено суму ПДВ не підтверджену
податковою накладною, а саме №55 від
26.09.2013р., виписану ТОВ «Арсенал Груп»
згідно договору від 18.02.2013р. №18-02-13.
В розділі «Висновок» Акта перевірки
від 04.07.2014р. №1220/26-59/2201/32856918 перевіряючі
встановили порушення ТОВ «Телко
Україна» наступних норм законодавства
- п. 138.1, 138.2, пп. 138.10.3, 138.10.3 п. 138.10 ст. 138, п.
185.1 ст. 185, п. 187.8 ст. 187, п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження Товариством
податку на прибуток на загальну суму
141067,00 грн., в тому числі за 2012 рік на суму
заниження податку на додану вартість
на загальну суму 188303,00 грн., в тому числі
травень 2013 року - 210,00 грн., червень 2013
18.07.2014р. ДПІ у Шевченківському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві на підставі Акта
перевірки від 04.07.2014р. №1220/26-59/2201/32856918
прийняла наступні спірні податкові
повідомлення-рішення:
ст. 54 Податкового кодексу України цього
Кодексу, за порушення вимог п. п. 138.1, 138.2,
пп. 138.10.3, 138.10.3 п. 138.10 ст. 138 Податкового
кодексу України, визначило ТОВ «Телко
Україна» суму грошового зобов'язання з
податку на прибуток у розмірі 211601,00
грн., в т.ч. 141067,00 грн. - основний платіж,
ст. 54 Податкового кодексу України, за
порушення п. 185.1 ст. 185, п. 187.8 ст. 187, п. 198.2,
198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України, визначило ТОВ «Телко Україна»
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість у розмірі 218455,00 грн.,
грн. - штрафні (фінансові) санкції
При вирішення даного спору суд
виходить з наступного.
В розумінні пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) «витрати» - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
Одночасно згідно пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14
цього Кодексу «господарська
діяльність» - діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами;
Відповідно до п 138.1 ст. 138 ПК України
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті: інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.
Витрати операційної діяльності
включають собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140,
статей 142 і 143 та інших статей цього
Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку (пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138
Згідно абз. 1 п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК
України визначено, що не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.
Отже, наведені правові норми
дозволяють платнику податку формувати
валові витрати у зв'язку з реальним
придбанням товарів (робіт, послуг) з
метою їх використання в своїй
господарській діяльності що, в першу
чергу, має підтверджуватись належним
чином оформленими первинними
документами. Документи, які не мають
статус первинних, самі по собі не
можуть підтверджувати реальність
здійснення господарської операції та,
відповідно, валові витрати. При цьому
неодмінною характерною рисою
господарської діяльності в рамках
податкових відносин є її направлення
на отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
Крім цього, податковим кредитом у
розумінні підпункту 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України «податковий кредит» - сума, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно розділу V
Відповідно до підпункту «а» п. 198.1 ст. 198
ПК України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
В силу п. 198.2 ст. 198 цього Кодексу датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.
Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.
Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою податкову
накладну, у якій зазначаються в окремих
рядках такі обов'язкові реквізити: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; и) вид цивільно-правового
договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України) (п.
201.1 ст. 201 ПК України).
Форма та порядок заповнення податкової
накладної затверджуються центральним
органом державної податкової служби (п.
201.2 ст. 201 ПК України).
В силу п. 201.4 ст. 201 ПК України податкова
накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.
Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця (п. 201.6 ст. 201 ПК
Згідно з п. 201.7 ст. 201 ПК України
податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).
Пунктом 201.8 ст. 201 ПК України
встановлено, що право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
Згідно з п. 1 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженої
Наказом Міністерства фінансів України
від 01.11.2011р. № 1379, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 22
набрав чинності 16 грудня 2011 року та
втратив чинність 01 березня 2014
року)(далі - Порядок) податкову накладну
заповнює особа, яка зареєстрована як
платник податку в податковому органі
та якій присвоєно індивідуальний
податковий номер платника податку на
Пунктом 5 Порядку встановлено, що
сплачена (нарахована) сума податку на
додану вартість у податковій накладній
повинна відповідати сумі податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг продавця у реєстрі
виданих та отриманих податкових
Податкова накладна є підставою для
віднесення до податкового кредиту
витрат зі сплати податку на додану
вартість у покупця, зареєстрованого як
платник податку (п. 6.2 Порядку).
Одночасно відповідно до положень п. 6.3
цього Порядку не дає права покупцю на
віднесення сум податку на додану
вартість до податкового кредиту:
відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних;
порушення порядку заповнення
податкової накладної; податкова
накладна виписана платником,
звільненим від сплати податку за
рішенням суду, після набрання чинності
таким рішенням суду.

Отже, виходячи з аналізу наведених норм
в сукупності, ПК України визначено
окремі випадки, за яких неможливе
формування податкового кредиту,
зокрема це відсутність зв'язку з
господарською діяльністю, фіктивність
операцій (відсутність поставок),
відсутність податкової
правосуб'єктності, відсутність на
момент перевірки податкових накладних
або видача їх особою, яка не є платником
податку на додану вартість. Таким
чином, із зазначеного вище також
випливає те, що при дослідженні факту
здійснення господарської операції,
оцінці підлягають відносини
безпосередньо між учасниками тієї
операції, на підставі якої сформовані
дані податкового обліку.

При цьому у листі від 02.06.2011р. № 742/11/13-11
Вищий адміністративний суд України
одночасно зазначає, що за відсутності
факту придбання товарів чи послуг або в
разі якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів

Сама по собі наявність або відсутність
окремих документів, а так само помилки
у їх оформленні не є підставою для
висновків про відсутність
господарської операції, якщо з інших
даних вбачається, що фактичний рух
активів або зміни у власному капіталі
чи зобов'язаннях платника податків у
зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце. Водночас
наявність формально складених, але
недостовірних первинних документів,
відповідність яких фактичним
обставинам спростована належними
доказами, не є безумовним
підтвердженням реальності
господарської операції (про що також
було зазначено в листі Вищого
адміністративного суду України від
01.11.2011р. № 1936/11/13-11).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999р. №
996-ХІV (в редакції на момент спірних
правовідносин)(далі - Закон № 996-ХІV),
який визначає правові засади
регулювання, організації, ведення
бухгалтерського обліку та складання
фінансової звітності в Україні,
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

В розумінні Закону № 996-ХІV первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 996-ХІV
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції (ч.
2 ст. 9 Закону № 996-ХІV).

Відповідно до п. 2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. № 88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05 червня
1995 року за № 168/704 (в редакції на момент
спірних правовідносин)(далі -
Положення), яке встановлює порядок
створення, прийняття і відображення у
бухгалтерському обліку, а також
зберігання первинних документів,
облікових регістрів, бухгалтерської
звітності підприємствами, їх
об'єднаннями та госпрозрахунковими
організаціями (крім банків) незалежно
від форм власності (підприємства),
установ та організацій, основна
діяльність яких фінансується за
рахунок коштів бюджету (установи),
первинні документи - це документи,
створені у письмовій або електронній
формі, що фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Господарські операції - це факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути
складені у момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення. При реалізації товарів за
готівку допускається складання
первинного документа не рідше одного
разу на день на підставі даних касових
апаратів, чеків тощо. (п. 2.2 Положення).

Згідно з п. 2.3 Положення первинні
документи, створені в електронному
вигляді, застосовуються у
бухгалтерському обліку за умови
дотримання вимог законодавства про
електронні документи та електронний
документообіг.

В силу п. 2.4 Положення первинні
документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Залежно від характеру операції та
технології обробки даних до первинних
документів можуть бути включені
додаткові реквізити: ідентифікаційний
код підприємства, установи з
Державного реєстру, номер документа,
підстава для здійснення операцій, дані
про документ, що засвідчує
особу-одержувача тощо.

Усі первинні документи, облікові
регістри і бухгалтерська звітність
повинні складатись українською мовою.
Поряд з українською мовою може
застосовуватися інша мова у порядку,
визначеному статтею 11 Закону України
«Про мови в Україні» (п. 1.3 Положення).

Аналіз викладених норм свідчить про те,
що валові витрати та податковий кредит
для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток та
податком на додану вартість має бути
фактично здійснений і підтверджений
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків, що також було
зазначено в листі Вищого
адміністративного суду України від
02.06.2011р. № 742/11/13-11.

В ході судового розгляду також
встановлено, що 26.05.2011р. між ТОВ «Телко
Україна» (замовник) та Адвокатським
об'єднанням «Арцінгер» (виконавець)
було укладено договір №1227/02 про
надання юридичних послуг.

Відповідно до умов названого договору
замовник доручає виконавцю, а
виконавець зобов'язується надати
замовнику юридичні послуги, за
винагороду та за умови відшкодування
витрат виконавця, в порядку, строки та
на умовах, визначених цим договором та
додатками до нього.

Перелік послуг, але не виключний,
наведений у розділі 2 названого
договору.

За дорученням замовника, виконавець
може надати також інші узгоджені
сторонами послуги, надання яких та
оплата буде здійснюватись згідно умов
цього договору, якщо сторони не
узгодять інше.

Конкретні умови надання послуг, в тому
числі конкретні предмет та обсяг
послуг, та/або спеціальні умови оплати
послуг, будуть вказані у належним вином
підписаних сторонами додатках до цього
договору.

Відповідно до п. 3.1 договору ціна послуг
визначається у гривні як сума
гонорарів виконавця за надані послуги
та витрат, понесених виконавцем у
зв'язку з їх наданням. Гонорар за
послуги розраховується шляхом
множення погодинної ставки кожного
працівника виконавця, залученого до
надання послуг замовнику, на кількість
годин, фактично витрачених відповідним
працівником для надання відповідних
послуг. Погодинні ставки працівників
становлять суму у гривні еквівалентні
відповідним погодинним ставкам у євро,
що вказані у названому пункті, за
офіційним курсом гривні до євро,
встановленим Національним Банком
України на день виставлення
відповідного рахунку.

Облік часу та послуг врегульовані у
пункті 3.2 договору.

Згідно пункту 4.1 до рахунків за надання
послуг, що направляються виконавцем
замовнику, має додаватись звіт, в якому
зазначається дата надання послуг, ім'я
працівника, який надавав послуги,
описання кожної послуги, кількість
часу, що був затрачений на надання
послуг кожним відповідним працівником
виконавця, погодинна ставка кожного
працівника виконавця, який надавав
послуги, сума витрат виконавця, що
виникли у зв'язку з наданням послуг та
зазначення виду витрат.

Після оплати замовником рахунку за
послуги, сторони підписують акт
прийому - передачі виконаних робіт до 25
числа кожного місяця, у якому здійснено
оплату відповідного рахунку виконавця.

На виконання умов названого договору
сторонами 19.03.2012р. було підписано
додаткові угоди №1 та №2, 06.03.2013р. -
додаткова угодна №3, 18.03.2013р. - додаткова
угода №4, а 06.06.2013р. - додаткова угода №5.

Крім того, Адвокатським об'єднанням
«Арцінгер» на підставі договору №1227/02
були вставлені рахунки - фактури №1227/13-1
від 01.02.2013р. на суму 19494,90 грн. в т.ч. ПДВ
3249,15 грн., №1227/11-1 від 01.02.2.13р. на суму
19494,90 грн. в т.ч. ПДВ 3249,15 грн., №1227/14-1 від
01.04.2013р. на суму 32301,33 грн. в т.ч. ПДВ 5383,61
грн., №1227/12-1 від 01.04.2013р. на суму 49128,00
грн. в т.ч. ПДВ 8188,00 грн., №1227/17-1 від
22.04.2013р. на суму 1257,94 грн. в т.ч. ПДВ 209,66
грн., №1227/19-2 від 03.06.2013р. на суму 50390,40
грн. в т.ч. ПДВ 8398,40 грн., №1227/18-1 від
26.06.2013р. на суму 12597,60 грн. в т.ч. ПДВ 2099,60
грн., №1227/10-2 від 01.07.2013р. на суму 236117,95
грн. в т.ч. ПДВ 39352,99 грн., №1227/14-3 від
01.11.2013р. на суму 28391,93 грн. в т.ч. ПДВ 4731,99
грн., №1227/20-3 від 01.11.2013р. на суму 39251,52
грн. в т.ч. ПДВ 6541,92 грн.

Також позивачем надані акти про
надання юридичних послуг від 20.02.2013р. на
суму 19494,90 грн. в т.ч. ПДВ 3249,15 грн., від
21.02.2013р. на суму 19494,90 грн. в т.ч. ПДВ 3249,15
грн., від 25.04.2013р. на суму 32301,33 грн. в т.ч.
ПДВ 5383,61 грн., від 07.05.2013р. на суму 1257,94
грн. в т.ч. ПДВ 209,66 грн., від 03.06.2013р. на
суму 49128,00 грн. в т.ч. ПДВ 8188,00 грн., від
01.07.2013р. на суму 50390,40 грн. в т.ч. ПДВ 8398,40
грн., до якого додано додаток до
договору - деталізація суми по рахунку,
від 01.07.2013р. на суму 12597,60 грн. в т.ч. ПДВ
2099,60 грн., до якого додано додаток до
договору - деталізація суми по рахунку,
від 12.07.2013р. на суму 236117,95 грн. в т.ч. ПДВ
39352,99 грн., до якого додано додаток до
договору - деталізація суми по рахунку,
від 11.12.2013р. на суму 28391,93 грн. в т.ч. ПДВ
4731,99 грн., до якого додано додаток до
договору - деталізація суми по рахунку,
від 11.12.2013р. на суму 39251,52 грн. в т.ч. ПДВ
6541,92 грн., до якого також додано додаток
до договору - деталізація суми по
рахунку.

На підставі підписаних актів
виконавцем виписано податкові
накладні №39 від 20.02.2013р. на суму 19494,90
грн. в т.ч. ПДВ 3249,15 грн., №45 від 21.02.2013р.
на суму 19494,90 грн. в т.ч. ПДВ 3249,15 грн., №69
від 25.04.2013р. на суму 32301,33 грн. в т.ч. ПДВ
5383,61 грн., №4 від 07.05.2013р. на суму 1257,94 грн.
в т.ч. ПДВ 209,66 грн., №1 від 03.06.2013р. на суму
49128,00 грн. в т.ч. ПДВ 8188,00 грн., №5 від
01.07.2013р. на суму 50390,40 грн. в т.ч. ПДВ 8398,40
грн., №4 від 01.07.2013р. на суму 12597,60 грн. в
т.ч. ПДВ 2099,60 грн., №27 від 12.07.2013р. на суму
236117,95 грн. в т.ч. ПДВ 39352,99 грн., №25 від
11.12.2013р. на суму 28391,93 грн. в т.ч. ПДВ 4731,99
грн., №26 від 11.12.2013р. на суму 39251,52 грн. в
т.ч. ПДВ 6541,92 грн.

Факт проведення позивачем розрахунків
за надані Адвокатським об'єднанням
«Арцінгер» юридичні послуги сторонами
визначається, а тому доведенню не
підлягає.

Також 01.12.2011р. між позивачем (замовник)
та Компанією «Телко ОЮ» (виконавець)
було укладено договір надання послуг
№06-UA, відповідно до умов якого
виконавець зобов'язується надати
замовнику, а замовник зобов'язується
оплатити виконавцю консультаційні
послуги, а також інші послуги, які
надаються замовнику по його вимозі
згідно з переліком, наведеним у п. 2
договору.

Вартість послуг виконавця включає в
себе суму винагороди за надані послуги.
Сума винагороди виконавця за послуги,
зазначені у п. 2.1, визначається в євро в
розмірі, зазначеному в рахунках та
актах виконаних робіт та
перераховується в євро на рахунок
виконавця.

Замовник отримує акт приймання з
описом послуг, наданих виконавцем,
разом з рахунком за надані послуги.

На виконання умов договору сторонами
підписані акти виконаних робіт №04 від
31.12.2012р. на суму 5500 євро, №05 від 30.03.2013р.
на суму 6680 євро, №06 від 30.06.2013р. на суму
7951 євро, №07 від 30.09.2013р. на суму 5500 євро
та №08 від 31.12.2013р. на суму 5500 євро.

Виконавцем до актів виконаних робіт
складені звіти, в яких на підтвердження
надання послуг по організації та
супроводженню зовнішньоекономічної
діяльності замовника наведені
переліки договорів імпортних поставок,
переговорів співробітників компанії з
іноземними компаніями.

Також контрагентом позивача складено
та надано позивачу податкові накладні
№451 від 29.03.2013р. на суму 82044,06 грн. в т.ч.
ПДВ 13674,01 грн., №453 від 30.06.2013р. на суму
99324,68 грн. в т.ч. ПДВ 16554,11 грн., та №935 на
суму 71412,84 грн. в т.ч. ПДВ 11902,14 грн.

За результатами дослідження вище
перелічених первинних і розрахункових
документів суд дійшов висновку, що вони
оформлені у відповідності до вимог
Закону № 996-ХІV та Положення. Також
наявні в матеріалах податкові
накладні, що були виписані назвати
субєкта господарювання на адресу
позивача за результатами надання
послуг, за своїм змістом цілком
відповідають вимогам п. 201.1 ст. 201 ПК
України.

На підтвердження реального виконання
названих договорів, на судовий запит
зазначеними контрагентами позивача
суду були надано копії документів,
складені виконавцями на виконання
своїх обов'язків по договорам, а також
надано штатні розклади, прізвища
працівників та документи, що
підтверджують їх кваліфікацію та
займані посади, які були задіяні під
час вчинення дій на виконання
договорів, укладених з ТОВ «Телко
Україна».

Натомість відповідачем не надано
доказів відсутності у контрагента
позивача спеціальної податкової
правосуб'єктності на момент виконання
вищевказаних договірних відносин,
зокрема того, що вказане підприємство
не були зареєстровано в якості
платника податку на додану вартість
або того, що його реєстрація платником
податку на додану вартість була
анульована в період укладення і
виконання спірних правочинів. Також
відповідачем не доведено облік
контрагентом позивача операцій, які
мають на меті отримання економічної
вигоди за рахунок уникнення
податкового навантаження. Відтак,
наявні в матеріалах справи копії
податкових накладних, на підставі яких
позивач сформував податковий кредит за
2012 - 2013 роки, відповідають вимогам,
встановленим ст. 201 Податкового кодексу
України.

Аналізуючи обґрунтування відповідача,
наведені в Акті перевірки, які стали
підставою для висновку про порушення
позивачем вимог податкового
законодавства, суд погоджується з
посиланнями останнього про те, що
оскільки корисний ефект від діяльності
з надання послуги не виступає у вигляді
певного осяжного матеріального
результату, як це має місце при
виконанні роботи, а полягає в самому
процесі надання послуги, а
необхідність надання послуг
Адвокатським об'єднанням «Арцінгер» та
Компанією «Телко ОЮ» та їх фактичне
надання підтверджується документально
та відповідає звичайній діловій
практиці, що спрямована на отримання
економічного ефекту від отримання
таких послуг, суд приходить до висновку
про правомірне зменшення позивачем
витрат на суму коштів, що була сплачена
названим контрагентам.

Перевіряючи обґрунтованість висновку
податкового органу щодо
безпідставності віднесення до складу
податкового кредиту за жовтень 2013 року
суми ПДВ, на підставі податкової
накладної №55 від 26.09.2013р., складеної ТОВ
«Арсенал Груп», яка була відсутня у
позивача під час проведення перевірки,
суд приходить до наступного.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до п.п. 20.1.4 п. 20.1 статті 20 ПК
України органи державної податкової
служби мають право: проводити
перевірки платників податків (крім
Національного банку України) в порядку,
встановленому цим Кодексом.

Відповідно до п.п. 75.1.2 п. 75.1 статті 75 ПК
України документальною перевіркою
вважається перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Документальна планова перевірка
проводиться відповідно до
плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою
вважається перевірка, яка проводиться
за місцезнаходженням платника
податків чи місцем розташування
об'єкта права власності, стосовно якого
проводиться така перевірка.

Пунктом 77.8 ст. 77 ПК України закріплено,
що перелік матеріалів, які можуть бути
підставою для висновків під час
проведення документальної планової
перевірки, та порядок надання
платниками податків документів для
такої перевірки встановлено статтями
83, 85 цього Кодексу.

Так, ст. 83 ПК України закріплено, що для
посадових осіб контролюючих органів
під час проведення перевірок
підставами для висновків є: документи,
визначені цим Кодексом; податкова
інформація; експертні висновки; судові
рішення; інші матеріали, отримані в
порядку та у спосіб, передбачені цим
Кодексом або іншими законами, контроль
за дотриманням яких покладений на
контролюючі органи.

Надання платником податків документів,
врегульовано ст. 85 названого Кодексу.

Так, п. 85.2 зазначеної статті закріплено,
що платник податків зобов'язаний
надати посадовим (службовим) особам
контролюючих органів у повному обсязі
всі документи, що належать або
пов'язані з предметом перевірки. Такий
обов'язок виникає у платника податків
після початку перевірки.

У той же час, при проведенні перевірок
посадові особи контролюючого органу
мають право отримувати у платників
податків належним чином завірені копії
первинних фінансово-господарських,
бухгалтерських та інших документів, що
свідчать про приховування (заниження)
об'єктів оподаткування, несплату
податків, зборів, платежів, порушення
вимог іншого законодавства, контроль
за дотриманням якого покладено на
контролюючі органи. Такі копії повинні
бути засвідчені підписом платника
податків або його посадової особи та
скріплені печаткою (за наявності) (п. 85.4
ст. 85 ПК України).

У разі відмови платника податків або
його законних представників надати
копії документів посадовій (службовій)
особі контролюючого органу така особа
складає акт у довільній формі, що
засвідчує факт відмови, із зазначенням
посади, прізвища, імені, по батькові
платника податків (його законного
представника) та переліку документів,
які йому запропоновано подати.
Зазначений акт підписується посадовою
(службовою) особою контролюючого
органу та платником податків або його
законним представником. У разі відмови
платника податків або його законного
представника від підписання
зазначеного акта в ньому вчиняється
відповідний запис (п. 85.6 ст. 85 ПК
України).

Отримання копій документів
оформляється описом. Копія опису,
складеного посадовими (службовими)
особами контролюючого органу,
вручається під підпис платнику
податків або його законному
представнику. Якщо платник податків
або його законний представник
відмовляється від засвідчення опису
або від підпису про отримання копії
опису, то посадові (службові) особи
контролюючого органу, які отримують
копії, роблять відмітку про відмову від
підпису (п. 85.7 ст. 85 ПК України).

Посадова (службова) особа
контролюючого органу, яка проводить
перевірку, у випадках, передбачених ПК
України, має право отримувати від
платника податків або його законних
представників копії документів, що
належать до предмета перевірки. Такі
копії повинні бути засвідчені підписом
платника податків або його посадової
особи та скріплені печаткою (за
наявності) (п. 85.8 ст. 85 ПКУ).

Крім того, як вбачається з приписів
Порядку оформлення результатів
документальних перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, затвердженого
наказом Державної податкової
адміністрації України 22.12.2010р. № 984,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 12.01.2011 р. за № 34/18772 (далі по
тексту - Порядок №984), який був чинним на
час проведення контрольного заходу
відповідачем, акт документальної
перевірки повинен містити
систематизований виклад виявлених під
час перевірки фактів порушень норм
податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби.

За результатами документальної
перевірки в акті викладаються всі
суттєві обставини
фінансово-господарської діяльності
платника податків, які мають
відношення до фактів виявлених
порушень податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби.

Факти виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

Крім того, п. 5.2 названого Порядку
закріплено, що у разі встановлення
перевіркою порушень податкового
законодавства за кожним відображеним в
акті фактом порушення необхідно:

- чітко викласти зміст порушення з
посиланням на конкретні пункти і
статті законодавчих актів, що порушені
платником податків, зазначити період
(місяць, квартал, рік)
фінансово-господарської діяльності
платника податків та господарську
операцію, в результаті якої здійснено
це порушення, при цьому додати до акта
письмові пояснення посадових осіб
платника податків або його законних
представників щодо встановлених
порушень;

- зазначити первинні документи, на
підставі яких вчинено записи у
податковому та бухгалтерському обліку,
навести регістри бухгалтерського
обліку, кореспонденцію рахунків
операцій та інші документи, пов'язані з
обчисленням і сплатою податків і
зборів, та докази, що підтверджують
наявність факту порушення;

- у разі відсутності первинних
документів або ненадання для перевірки
первинних та інших документів, що
підтверджують факт порушення,
зазначити перелік цих документів;

- у разі відмови посадових осіб
платника податків або його законних
представників надати копії документів
посадовій (службовій) особі органу
державної податкової служби така особа
складає акт у довільній формі, що
засвідчує факт відмови, із зазначенням
посади, прізвища, імені, по батькові
платника податків (його законного
представника) та переліку документів,
які йому запропоновано подати, факт про
складання такого акта відображається в
акті документальної перевірки;

- у разі надання посадовими особами
платника податків або його законними
представниками посадовим (службовим)
особам органу державної податкової
служби письмових пояснень щодо
встановлених порушень податкового
законодавства та/або причин ненадання
первинних та інших документів, що
підтверджують встановлені порушення,
або їх копій факти про надання таких
пояснень необхідно відобразити в акті.

Однак, посадовими особами відповідача,
які проводили планову виїзну перевірку
позивача, на виконання наведених
положень чинних нормативно-правових
актів, не було складено будь-якого
документа з вимогою надати податкову
накладну №55 від 26.09.2013р., після
виявлення її відсутності не було
відібрано пояснень посадових осіб
платника податків щодо встановленого
порушення.

Натомість, відповідна податкова
накладна була включена позивачем до
реєстру отриманих податкових
накладних, факт її надання позивачу
також підтвердило ТОВ «Арсенал Груп», а
копія зазначеної накладної наявна у
матеріалах справи та додана позивачем
до адміністративного позову.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку про не доведення відповідачем
факту відсутності у позивача під час
проведення перевірки податкової
накладної №55 та правомірність
включення до складу податкового
кредиту по податку на додану вартість
суми зазначеної у ній податку на додану
вартість.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову (ч. 2 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України).

За таких обставин, виходячи з
системного аналізу положень
законодавства України та наданих
сторонами доказів, суд дійшов висновку
про необхідність на підставі ч. 2 ст. 11,
п. 1 ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного
судочинства України визнання
протиправними та скасування спірних у
справі податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд присуджує з Державного бюджету
України на користь позивача фактично
здійснені та документально
підтверджені судові витрати в розмірі
487,20 грн.

Керуючись ст. 2, ст. 9, ст. 11, ст. ст. 69 - 71,
ст. 94, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 186, ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю «Телко
Україна» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
від 18 липня 2014 року № і № .

3. Присудити з Державного бюджету на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Телко Україна»
(місцезнаходження: 04128, м. Київ, вул.
Григорія Андрющенка, буд. 4-Г,
ідентифікаційний код 32856918) 487
(чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.
судового збору.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена за
правилами, встановленими в ст. ст. 185 - 187
Кодексу адміністративного судочинства
України відповідно.

Суддя
О.В. Дегтярьова