Справа № 2а-4661/10/1370
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/15352/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Сихівському районі м. Львова

на постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 15 лютого
2011 року

у справі № 2а-4661/10/1370

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Діотермікс»

до Державної податкової інспекції у
Сихівському районі м. Львова

про визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Діотермікс» (далі -
ТОВ «Діотермікс»; позивач)
звернулось до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Сихівському районі м. Львова (далі - ДПІ
у Сихівському районі м. Львова;
відповідач) про визнання недійсними
податкових повідомлень-рішень
№ /0 від 08 лютого 2010 року, №
/0 від 08 лютого 2010 року, № /1
від 26 квітня 2010 року, № /1 від 26
квітня 2010 року.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 15 жовтня
2010 року в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду
першої інстанції, позивач оскаржив
його в апеляційному порядку.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 15 лютого
2011 року апеляційну скаргу ТОВ
«Діотермікс» задоволено. Постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 15 жовтня 2010
року скасовано та прийнято нову
постанову, якою позов задоволено.
Визнано недійсними податкові
повідомлення-рішення № /0 від 08
лютого 2010 року, № /0 від 08 лютого 2010
року, № /1 від 26 квітня 2010 року, №
/1 від 26 квітня 2010 року.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням у справі, відповідач оскаржив
його в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з
посиланням на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права
ставиться питання про скасування
постанови Львівського апеляційного
адміністративного суду від
15 лютого 2011 року та залишення в силі
постанови Львівського окружного
адміністративного суду від 15 жовтня 2010
року.

В запереченні на касаційну скаргу
позивач просить відмовити в її
задоволенні, а рішення суду
апеляційної інстанції залишити в силі.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає задоволенню, зважаючи на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
позапланову виїзну перевірку ТОВ
«Діотермікс» щодо підтвердження
відомостей, отриманих від особи, яка
мала правові відносини з платником
податків Товариством з обмеженою
відповідальністю «Блицторгтовари-3000»
за період з 01 січня 2007 року
по 31 грудня 2007 року, за результатами
якої складено акт №
283/23-209/33618212 від 25 січня 2010 року.

На підставі зазначеного акту перевірки
контролюючим органом прийнято
податкові повідомлення-рішення: №
/0 від 08 лютого 2010 року, яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 77 667,00 грн. (51 778,00 грн. - основний
платіж, 25 889,00 грн. - штрафні (фінансові)
санкції); № /0 від 08 лютого 2010 року,
яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 62 135,00 грн.
(41 423,00 грн. - основний платіж, 20
712,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

За результатами
адміністративного оскарження, скарги
товариства залишено без задоволення, а
також прийнято податкові
повідомлення-рішення № /1 від 26
квітня 2010 року та № /1 від 26 квітня
2010 року.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем підпункту 5.2.1 пункту 5.2,
підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону
України від 28 грудня 1994 року
№ 334/94-ВР «Про оподаткування
прибутку підприємств» (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин; далі - Закон № 334/94-ВР),
підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7
Закону України від 03 квітня 1997 року №
168/97-ВР «Про податок на додану вартість»
(в редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі - Закон №
168/97-ВР) у зв'язку з неправомірним
формуванням валових витрат та
податкового кредиту з податку на
додану вартість за договорами
купівлі-продажу, укладеними з ТОВ
«Блицторгтовари-3000», з огляду на їх
нікчемність.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції про відмову в задоволенні
позовних вимог та задовольняючи їх, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку
про реальний характер розглядуваних
поставок.

Колегія суддів з такими доводами
погодитись не може, виходячи з таких
підстав.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону № 334/94-ВР
визначено, що валовими витратами
виробництва та обігу є сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2
статті 5 Закону № 334/94-ВР до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5
Закону № 334/94-ВР передбачено, що не
належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Згідно з пунктом 1.7 статті 1 Закону №
168/97-ВР податковий кредит - це сума, на
яку платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Законом.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті
7 Закону № 168/97-ВР не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням
товарів (послуг), не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з підпунктом 7.2.6
цього пункту).

Статтею 1 Закону України від 16 липня 1999
року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні» (далі
- Закон № 996-XIV) визначено, що первинним
документом є документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9
Закону № 996-XIV підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Водночас надання податковому органу
належним чином оформлених документів,
передбачених законодавством про
податки та збори, з метою отримання
податкової вигоди є підставою для її
одержання, якщо контролюючий орган не
встановив та не довів, що відомості, які
містяться в цих документах, неповні,
недостовірні та (або) суперечливі, є
наслідком укладення нікчемних
правочинів або коли відомості
ґрунтуються на інших документах,
недійсність даних в яких установлена
судом.

За змістом частини 4 статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
(в редакції, чинній на час розгляду
справи судом першої інстанції) вирок
суду в кримінальній справі або
постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

В розглядуваній ситуації доводи
податкового органу, підтримані судом
першої інстанції, про недостовірність
представлених позивачем первинних
документів та невідповідність даних
податкового обліку підприємства
фактичному змісту господарських
правовідносин ґрунтуються на вироку
Дніпровського районного суду м. Києва
від 23 липня 2008 року у справі № 1-586/08,
яким ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні
злочину, передбаченого частиною 2
статті 205 Кримінального кодексу
України, зокрема, в створенні
ТОВ «Блицторгтовари-3000» з
метою прикриття незаконної
господарської діяльності.

З огляду на наведене та враховуючи
непредставлення позивачем документів
щодо транспортування та зберігання
придбаних у контрагента
товарно-матеріальних цінностей,
Львівський окружний адміністративний
суд, дійшов цілком обґрунтованого
висновку про відсутність фактичного
виконання спірних господарських
операцій, що, відповідно, обумовлює
правомірність прийнятих контролюючим
органом оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

А відтак, суд апеляційної інстанції
помилково скасував постанову суду
першої інстанції, яка є законною та
обґрунтованою.

Відповідно до статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Сихівському районі
м. Львова задовольнити.

Скасувати постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 15 лютого 2011 року, а
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 15 жовтня 2010
року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав і в порядку,
встановленими главою 3 розділу IV
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.