Справа № 804/14470/14
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2014-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2014 р. Справа № 804/14470/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого суддіБарановського Р. А.
при секретаріКанівець К.В. за участю:
представника позивача представника
відповідачів 1,2 третя особа 1 третя
особа 2 Клешня О.В. Тарасової Л.В. ОСОБА_5
ОСОБА_6 розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті
Дніпропетровську адміністративну
справу за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма"Мишурин
Ріг" до Реєстраційної служби
Верхньодніпровського районного
управління юстиції Дніпропетровської
області; державного реєстратора прав
на нерухоме майно Реєстраційної служби
Верхньодніпровського районного
управління юстиції Дніпропетровської
області Маркова Олексія Ігоровича за
участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
визнання дій протиправними, скасування
рішення та зобов'язання вчинити певні
дії,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма "Мишурин
Ріг" (далі-ТОВ «Агрофірма «Мишурин Ріг»,
підприємство, позивач) звернулось до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду із позовом до
Реєстраційної служби
Верхньодніпровського районного
управління юстиції Дніпропетровської
області; державного реєстратора прав
на нерухоме майно Реєстраційної служби
Верхньодніпровського районного
управління юстиції Дніпропетровської
області Маркова Олексія Ігоровича за
участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: ОСОБА_5, ОСОБА_6 із
позовними вимогами щодо:

визнання неправомірними дії
Реєстраційної служби
Верхньодніпровського районного
управління юстиції Дніпропетровської
області у вигляді відмови Товариству з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
«Мишурин Ріг» у реєстрації іншого
речового права - права оренди земельної
ділянки, що розташована у
Верхньодніпровському районі
Дніпропетровській області на
території Мишуринрізької сільської
ради, кадастровий номер земельної
ділянки 0:01:101:0029;

визнання протиправним та скасування
рішення державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Верхньодніпровського районного
управління юстиції Дніпропетровської
області Маркова Олексія Ігоровича про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень №14814593 від 30 липня 2014 року;

зобов'язання Реєстраційної служби
Верхньодніпровського районного
управління юстиції Дніпропетровської
області повторно розглянути заяву за
реєстраційним номером 7514264, подану
24.07.2014р. в 12:22:23 представником
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма"Мишурин
Ріг" (ідентифікаційний код 30770956) та
прийняти рішення про державну
реєстрацію іншого речового права -
права оренди на земельну ділянку, що
розташована у Верхньодніпровському
районі Дніпропетровській області на
території Мишуринрізької сільської
ради, кадастровий номер земельної
ділянки 0:01:101:0029 за договором
оренди землі №19.06/34 від 19 червня 2014
року, укладеного ОСОБА_5 та ОСОБА_6 із
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма «Мишурин
Ріг».

Представник позивача, позов підтримала
і надала пояснення, аналогічні доводам
викладеним у позовній заяві.

Позовні вимоги мотивовані
протиправністю дій державного
реєстратора та прийнятого рішення. Так
позивач зазначає, що формулювання
відмови державного реєстратора не
відповідає жодній підставі з переліку,
передбаченого Законом, документи,
подані на реєстрацію відповідають
вимогам вимогам законодавства України
в цілому. Державний реєстратор вийшов
за межі повноважень, наданих йому
законом, оскільки відмовив у
реєстрації з підстав, не передбачених
Законом, фактично здійснюючи
тлумачення норм законодавства України,
що не входить до його компетенції, в той
час як жодним законом України не
передбачено заборони на передачу в
оренду земельної ділянки
сільськогосподарського призначення
для ведення особистого селянського
господарства громадянином юридичній
особі для використання цієї земельної
ділянки сільськогосподарського
призначення з метою вирощування
сільгоспкультур для товарного
сільськогосподарського виробництва.

Представник відповідачів 1, 2 проти
задоволення позову заперечувала,
надавши обгрунтування аналогічні
доводам, викладеним у запереченнях на
адміністративний позов.

Позиція відповідачів 1, 2 полягає у
правомірності дій реєстраційного
органу. Відповідач аргументує свою
позицію тим, що під час розгляду
документів поданих позивачем для
реєстрації права оренди земельної
ділянки державний реєстратор
встановив, що земельна ділянка з
кадастровим номером :01:101:0029
цільове призначення якої для ведення
особистого селянського господарства
власниками якої є громадяни
передається в оренду юридичній особі,
що суперечить нормам законодавства та
у зв'язку з чим державним реєстратором
було правомірно винесено рішення про
відмову у проведенні державної
реєстрації вказаних обтяжень. Крім
того, землі для ведення особистого
селянського господарства і для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва є різними за своїм
функціональним призначенням та
надаються для різних видів діяльності.
Отже, з метою здійснення реєстрації
заявлених ТОВ «Агрофірма «Мишурин Ріг»
прав підприємству необхідно змінити
цільове призначення ділянки.

Треті особи , які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача, позовні вимоги
підтримали, просили позов Товариства з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
«Мишурин Ріг» задовольнити.

Заслухавши пояснення сторін,
з'ясувавши обставини, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
та заперечень, дослідивши докази, якими
вони обґрунтовуються, дійшов висновку,
що позов підлягає частковому
задоволенню, мотивуючи це наступним.

ТОВ «Агрофірма «Мишурин Ріг» () зареєстроване 03.03.2000р.
Верхньодніпровською районною
державною адміністрацією
Дніпропетровської області та діє на
підставі Статуту Товаристві з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
«Мишурин Ріг» (нова редакція).

Згідно Виписки із Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців серія АГ №165320,
підприємство має такі основні види
економічної діяльності:

-01.11 вирощування зернових культур (крім
рису), бобових культур і насіння
олійних культур.

19.06.2014р. між позивачем та третіми
особами був укладений договір оренди
землі №19.6/34, за умовами якого гр. ОСОБА_5
та гр. ОСОБА_6 (Орендодавці) надають, а
ТОВ «Агрфірма «Мишурин Ріг» (Орендар)
приймає у строкове платне користування
земельну ділянку
сільськогосподарського призначення
для використання за цільовим
призначенням для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
яка розташована за межами населеного
пункту на території Мишуринрізької
сільської ради Верхньодніпровського
районі Дніпропетровської області
(кадастровий номер земельної ділянки
0:01:101:0029, загальною площею 1. 8100 га
рілля).

Метою використанння земельної ділянки
є її використання Орендарем для
вирощування сільськогосподарських
культур.

Строк дії договору оренди вказаної
земельної ділянки становить 10 років.

Згідно із Витягу з Державного
земельного кадастру №НВ-013 від
16.09.2013р. земельна ділянка за
кадастровим номером 0:01:101:0029, яка
розташована у Верхньодніпровському
районі Дніпропетровській області на
території Мишуринрізької сільської
ради належить до земель
сільськогосподарського призначення
для ведення особистого селянського
господарства та є власністю гр. ОСОБА_5
та гр. ОСОБА_6 на підставі Свідоцтв про
право на спадщину за законом від
06.11.2010р. №4507 та №4510, а також згідно
Державних актів на право власності на
земельну ділянку від 28.12.2012р. серії ЯМ
№80483 та серії АА №788851.

Дана земельна ділянка була передана
позивачу в оренду згідно Акту
прийому-передачі з урахуванням Акту
визначення меж земельної ділянки від
19.06.2014р., складеного Мишуринрізькою
сільською радою.

24.07.2014р. ТОВ «Агрофірма «Мишурин Ріг»
звернулась до Реєстраційної служби
Верхньодніпровського районного
управління юстиції із заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень (прийнята 24.07.2014р. о 12:12:23 за
реєстраційним номером 7514264) щодо
реєстрації іншого речового права -
права оренди за даним товариством на
земельну ділянку, що розташована
розташована у Верхньодніпровському
районі Дніпропетровській області на
території Мишуринрізької сільської
ради (кадастровий номер земельної
ділянки 0:01:101:0029) за договором
оренди землі №19.06/34 від 19 червня 2014
року, укладеного із ОСОБА_5 та ОСОБА_6
строком на десять років.

До зазначеної заяви позивачем також
було додано:

- оригінал та копію договору оренди
землі №19.06/34 від 19 червня 2014 року;

- довіреність на представника та її
копію від 08.01.2014 року;

- копію паспорту та ідентифікаційного
коду представника;

- два платіжних доручення про сплату
ТОВ «Агрофірма «Мишурин Ріг» 119,00 грн
плати за надання витягу з Державного
реєстру прав та 51,00 грн сплати
державного мита.

30.07.2014р. державним реєстратором
Реєстраційної служби
Верхньодніпровського районного
управління юстиції Марковим Олексієм
Ігоровичем було винесено Рішення про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень на вищезазначену земельну
ділянку за №14814593.

Згідно оскаржуваного рішення, відмова
державного реєстратора у проведенні
державної реєстрації іншого речового
прав - права оренди земельної ділянки
за позивачем обгрунтована тим, що
подані документи не відповідають
вимогам, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують, а саме -
земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
використовуються їх власниками або
користувачами виключно у межах вимог
щодо користування землями певного виду
використання, встановлених статтями
31,33-37 Земельного кодексу України, у
зв'язку з чим реєстратор відмовив у
проведенні державної реєстрації з
посиланням на ст. 24 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» ,
пунктами 20 та 28 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 17.10.2013
року №868.

Так, у даному рішенні, відповідач 2
прийшов до висновку, що на підставі ст.
22 Земельного кодексу України, ст. 1, 3
Закону України «Про особисте селянське
господарство» ТОВ «Агрофірма Мишурин
Ріг» не може використовувати дану
земельну ділянку для ведення
особистого селянського господарства,
так як така земельна ділянка може бути
використана лише фізичною особою для
задоволення особистих потреб.

Вважаючи оскаржуване рішення
державного реєстратора прав на
нерухоме майно протиправним та таким,
яке підлягає скасуванню, позивач
звернувся до суду за захистом
порушених прав та охоронюваних законом
інтересів.

Правовідносини, що виникли між
сторонами регулюються Конституцією
України, нормами Цивільного кодексу
України, Земельного кодексу України,
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень", Закону України
"Про особисте селянське господарство",
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку
надання інформації з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України N 868 від 17.10.2013р.

Статтею 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 41 Конституції України
встановлено, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 182 Цивільного кодексу України
передбачено, що право власності та інші
речові права на нерухомі речі,
обтяження цих прав, їх виникнення,
перехід і припинення підлягають
державній реєстрації.

Спеціальним законом, що визначає
правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації за цим Законом,
та їх обтяжень і спрямований на
забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна
є Закон України від 01.07.2004 року № 1952-IV
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно положень ст. 2 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»,
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень", державна реєстрація прав є
обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав.

Згідно статті 4 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень",
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме:

1) право власності на нерухоме майно;

2) право володіння; право користування
(сервітут); право користування
земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис); право забудови земельної
ділянки (суперфіцій); право
господарського відання; право
оперативного управління; право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки; право
користування (найму, оренди) будівлею
або іншими капітальними спорудами, їх
окремими частинами; іпотека; довірче
управління майном;

3) інші речові права відповідно до
закону;

4) податкова застава, предметом якої є
нерухоме майно, та інші обтяження.

Речові права на нерухоме майно,
зазначені в пунктах 2 і 3 частини першої
цієї статті, є похідними і реєструються
після державної реєстрації права
власності на таке майно, крім випадків,
передбачених статтею 4-1 цього Закону.

До повноважень органу державної
реєстрації прав належить, зокрема:
проведення державної реєстрації прав
та їх обтяжень або відмова у їх
реєстрації; забезпечення ведення
Державного реєстру прав (п. 1, 2 ч. 1 ст. 8
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень»).

Частиною 2 статті 9 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень",
державний реєстратор встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно та їх
обтяженнями.

Статтею 15 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" визначено, що
державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації;

4) внесення записів до Державного
реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Орган державної реєстрації прав,
державні реєстратори зобов'язані
надати до відома заявників інформацію
про необхідний перелік документів для
здійснення державної реєстрації прав.
Перелік документів для здійснення
державної реєстрації прав
визначається Кабінетом Міністрів
України у Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженому постановою Кабінету
Міністрів України № 868 від 17.10.2013р.
(далі-Порядок №868).

Для проведення державної реєстрації
речових прав необхідними документами є
документи, що підтверджують
виникнення, перехід або припинення
таких прав на нерухоме майно, та інші
документи, визначені цим Порядком.

Для проведення державної реєстрації
речового права на нерухоме майно, що є
похідним від права власності,
одночасно з проведенням державної
реєстрації права власності на таке
майно заявником подаються документи,
необхідні для проведення державної
реєстрації права власності на таке
майно та державної реєстрації речового
права, що є похідним від нього (п. 36
Порядку №868)

Згідно п. 37 Порядку № 868 - документами,
що підтверджують виникнення, перехід
та припинення речових прав на нерухоме
майно, є:

1) укладений в установленому законом
порядку договір, предметом якого є
нерухоме майно, права щодо якого
підлягають державній реєстрації, або
речове право на нерухоме майно чи його
дублікат;

2) свідоцтво про право власності на
частку в спільному майні подружжя в
разі смерті одного з подружжя, видане
нотаріусом або консульською установою
України, чи його дублікат;

3) свідоцтво про право на спадщину,
видане нотаріусом або консульською
установою України, чи його дублікат;

4) видані нотаріусом свідоцтво про
придбання майна з прилюдних торгів
(аукціонів) та свідоцтво про придбання
майна з прилюдних торгів (аукціонів),
якщо прилюдні торги (аукціони) не
відбулися, чи їх дублікати;

5) свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, видане державним
реєстратором відповідно до закону;

6) свідоцтво про право власності, видане
органом приватизації наймачам
житлових приміщень у державному та
комунальному житловому фонді, чи його
дублікат;

7) свідоцтво про право власності на
нерухоме майно чи його дублікат, видані
до 1 січня 2013 р. органом місцевого
самоврядування або місцевою
держадміністрацією;

8) рішення про закріплення нерухомого
майна на праві оперативного управління
чи господарського відання, прийняте
власником нерухомого майна чи особою,
уповноваженою управляти таким майном;

9) державний акт на право приватної
власності на землю, державний акт на
право власності на землю, державний акт
на право власності на земельну ділянку
або державний акт на право постійного
користування землею;

10) рішення суду, що набрало законної
сили, щодо права власності та інших
речових прав на нерухоме майно;

11) ухвала суду про затвердження
(визнання) мирової угоди;

12) заповіт, яким установлено сервітут
на нерухоме майно;

13) закон, яким установлено сервітут на
нерухоме майно;

14) рішення уповноваженого законом
органу державної влади про повернення
об'єкта нерухомого майна релігійній
організації;

15) рішення власника майна,
уповноваженого ним органу про передачу
об'єкта нерухомого майна з державної у
комунальну власність чи з комунальної
у державну власність або з приватної у
державну чи комунальну власність;

16) інші документи, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно відповідно до закону.

У відповідності до п. 13 Порядку
№868,заявник подає разом із заявою
органові державної реєстрації прав,
нотаріусові необхідні для державної
реєстрації прав документи, визначені
цим Порядком, їх копії, документ, що
підтверджує внесення плати за надання
витягу з Державного реєстру прав, та
документ про сплату державного мита.

Подання заявником документів,
необхідних для проведення державної
реєстрації прав, не в повному обсязі не
є підставою для відмови у прийнятті
заяви.

Згідно із п. 15 Порядку №868, під час
розгляду заяви і документів, що
додаються до неї, державний реєстратор
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та
зареєстрованими речовими правами на
нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема
щодо:

1) обов'язкового дотримання письмової
форми правочину та його нотаріального
посвідчення (у встановлених законом
випадках);

2) повноважень заявника;

3) відомостей про нерухоме майно,
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, наявних у Державному реєстрі
прав та поданих документах;

4) наявності обтяжень прав на нерухоме
майно, зареєстрованих відповідно до
закону;

5) наявності факту виконання умов
правочину, з якими закон та/або договір
(угода) пов'язує можливість проведення
державної реєстрації виникнення,
переходу, припинення прав на нерухоме
майно або обтяження таких прав.

Відповідно до п. 16 Порядку 868, у разі
подання документів, необхідних для
проведення державної реєстрації
речових прав, не в повному обсязі
державний реєстратор приймає рішення
про зупинення розгляду заяви, яке
містить рекомендації щодо усунення
обставин, що були підставою для його
прийняття.

За результатами розгляду заяви та
документів, необхідних для проведення
державної реєстрації прав, державний
реєстратор приймає рішення про
державну реєстрацію прав або рішення
про відмову в такій реєстрації (п. 20
Порядку №868).

Пунктом 28 Порядку 868 встановлено, що
державний реєстратор приймає рішення
про відмову в державній реєстрації
прав виключно за наявності підстав для
відмови в державній реєстрації прав, що
визначені Законом України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень"
визначено перелік підстав для відмови
у державній реєстрації прав та їх
обтяжень.

Згідно ч.2 ст.792 Цивільного кодексу
України відносини, пов'язані з орендою
землі, регулюються законом.

Статтею 6 Закону України «Про оренду
землі» передбачено, що орендарі
набувають права оренди земельної
ділянки на підставах і в порядку,
передбачених Земельним кодексом
України, Цивільним кодексом України,
цим та іншими законами України і
договором оренди землі.

Згідно ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу
України право оренди земельної ділянки
- це засноване на договорі строкове
платне володіння і користування
земельною ділянкою, необхідною
орендареві для провадження
підприємницької та іншої діяльності.

Згідно ст. 125 Земельного кодексу
України право оренди земельної ділянки
виникає з моменту державної реєстрації
цих прав.

Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу
України земельні ділянки можуть
передаватися в оренду громадянам та
юридичним особам України, іноземним
особам і особам без громадянства,
орендодавцями земельних ділянок є їх
власники або уповноважені ними органи,
відносини, пов'язані з орендою землі
регулюються законом.

Об'єктами оренди, згідно статті 3 Закону
України «Про оренду землі» є земельні
ділянки що перебувають у власності
громадян, юридичних осіб, комунальній
та державній власності.

Статтею 4 Закону України «Про оренду
землі» встановлено, що орендодавцями
земельних ділянок є громадяни та
юридичні особи, у власності яких
перебувають земельні ділянки, або
уповноважені ними особи.

Згідно ст. 7 Закону України «Про
особисте селянське господарство»
члени особистого селянського
господарства мають право укладати
особисто або через уповноважену особу
будь-які угоди, що не суперечать
законодавству.

Крім того, преамбулою Закону України
"Про особисте селянське господарство"
зазначено, що цей закон визначає
правові, організаційні, економічні та
соціальні засади ведення особистого
селянського господарства.

Тобто, вищевказаним нормативним актом
не визначається правовий режим земель.

У відповідності зі ст. 19 Земельного
кодексу України головним критерієм
класифікації земель є їх основне
цільове призначення, що впливає на
зміст прав і обов'язків суб'єктів
земельних правовідносин.

Також, частиною 3 статті 22 Земельного
кодексу України встановлено, що землі
сільськогосподарського призначення
передаються у власність та надаються у
користування:

а) громадянам - для ведення особистого
селянського господарства, садівництва,
городництва, сінокосіння та випасання
худоби, ведення товарного
сільськогосподарського виробництва;

б) сільськогосподарським
підприємствам - для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва;

в) сільськогосподарським
науково-дослідним установам та
навчальним закладам, сільським
професійно-технічним училищам та
загальноосвітнім школам - для
дослідних і навчальних цілей,
пропаганди передового досвіду ведення
сільського господарства;

г) несільськогосподарським
підприємствам, установам та
організаціям, релігійним організаціям
і об'єднанням громадян - для ведення
підсобного сільського господарства;

ґ) оптовим ринкам
сільськогосподарської продукції - для
розміщення власної інфраструктури.

Аналіз вказаних норм дає підстави
вважати, що чинне законодавство
України не містить заборон на передачу
в оренду юридичним особам земель
сільськогосподарського призначення.

Тобто, передача в оренду земельних
ділянок, наданих у власність
громадянам для ведення особистого
селянського господарства, юридичним
особам для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
провадиться в межах однієї категорії
земель без зміни їх цільового
призначення, оскільки зміна
відбувається лише тільки при
віднесенні земель до тієї чи іншої
категорії земель.

Так, Комітет з питань аграрної політики
та земельних відносин Верховної ради
України у відповіді на звернення
Державного комітету України по
земельних ресурсах від 03.08.06. №14 13-2/5762
зазначив, що він вважає, що громадяни, у
власності яких є земельні ділянки для
ведення особистого селянського
господарства, можуть надавати їх в
оренду юридичним особам, без зміни
цільового призначення земель, для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

Так, підставою для відмови позивачу в
проведенні державної реєстрації
іншого речового права - права оренди за
договором оренди землі №19.06/34 від 19
червня 2014 року є посилання державного
реєстратора на ст. 22 Земельного кодексу
України, ст. 1,3 Закону України «Про
особисте селянське господарство» з
зазначенням того, що позивач не може
використовувати дану земельну ділянку,
так як земельна ділянка для ведення
особистого селянського господарства
може бути використана лише фізичною
особою для задоволення особистих
потреб. Земельні цільового призначення
такої земельної ділянки не
відбувається. Земельна ділянка повинна
використовувавсь юридичною особою , як
і попереднім власником - громадянином,
для виробництва сільськогосподарської
продукції, здійснення
сільськогосподарської
науково-дослідної та навчальної
діяльності, розміщення відповідної
виробничої інфраструктури».

При цьому, підставою для відмови
позивачу в проведенні державної
реєстрації прав та їх обтяжень є
посилання відповідача на ст. 1, 3 Закону
України "Про особисте селянське
господарство", якими встановлено, що
особисте селянське господарство - це
господарська діяльність, яка
проводиться без створення юридичної
особи фізичною особою індивідуально
або особами, які перебувають у сімейних
чи родинних відносинах і спільно
проживають, з метою задоволення
особистих потреб шляхом виробництва,
переробки і споживання
сільськогосподарської продукції,
реалізації її надлишків та надання
послуг з використанням майна
особистого селянського господарства, у
тому числі й у сфері сільського
зеленого туризму.

Верховний суд України також висловив
свою думку в ряді судових рішень з
даного приводу, зазначивши, що такі
договори оренди земельної ділянки
сільськогосподарського призначення
для ведення особистого селянського
господарства між фізичною особою і
юридичною особою відповідають нормам
Закону, в зв'язку із чим відмова у
визнанні їх недійсними є правомірною
(ухвала від 10 лютого 2010 року, постанови
від 10 жовтня 2012 року і 31 жовтня 2012 року).

Враховуючи наведене, суд вважає не
правомірним та законодавчо не
обґрунтованим рішення № 14814593 від 30
липня 2014 року державного реєстратора
прав на нерухоме майно Реєстраційної
служби Верхньодніпровського районного
управління юстиції Маркова О.І. щодо
відмови у державній реєстрації за ТОВ
«Агрофірма Мишурин Ріг» іншого
речового права - права оренди за даним
товариством на земельну ділянку, що
розташована розташована у
Верхньодніпровському районі
Дніпропетровській області на
території Мишуринрізької сільської
ради (кадастровий номер земельної
ділянки 0:01:101:0029) за договором
оренди землі №19.06/34 від 19 червня 2014
року, укладеного із ОСОБА_5 та ОСОБА_6
строком на десять років.

З приводу позовних вимог ТОВ
«Агрофірма «Мишурин Ріг» щодо визнання
неправомірними дії Реєстраційної
служби Верхньодніпровського районного
управління юстиції Дніпропетровської
області у реєстрації іншого речового
права - права оренди земельної ділянки,
слід зазначити таке.

Державна реєстрація прав є публічною,
проводиться органом державної
реєстрації прав, який зобов'язаний
надавати інформацію про зареєстровані
права та їх обтяження в порядку,
встановленому цим Законом.

Обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, у
тому числі і право власності на
нерухоме майно.

Відповідно до ч.4 ст.9 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
державний реєстратор самостійно
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
відмову в такій реєстрації.

Таким чином, державний реєстратор
уповноважений законодавством
встановлювати відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та вже
зареєстрованими правами на нерухоме
майно та їх обтяженнями у тому числі
приймає рішення про державну
реєстрацію речових прав та їх обтяжень,
про відмову в державній реєстрації.

Стаття 71 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачає, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на викладене, позов Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Агрофірма"Мишурин Ріг" до
Реєстраційної служби
Верхньодніпровського районного
управління юстиції Дніпропетровської
області; державного реєстратора прав
на нерухоме майно Реєстраційної служби
Верхньодніпровського районного
управління юстиції Дніпропетровської
області Маркова Олексія Ігоровича за
участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
визнання дій протиправними, скасування
рішення та зобов'язання вчинити певні
дії - підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 159-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
рішення державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Верхньодніпровського районного
управління юстиції Дніпропетровської
області Маркова Олексія Ігоровича про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень №14814593 від 30 липня 2014 року.

Зобов'язати Реєстраційну службу
Верхньодніпровського районного
управління юстиції Дніпропетровської
області повторно розглянути заяву за
реєстраційним номером 7514264, подану
24.07.2014р. в 12:22:23 представником
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма"Мишурин
Ріг" (ідентифікаційний код 30770956) та
прийняти рішення.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова суду набирає законної сили
та може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду в порядку та
строки, передбачені статтями 186 та 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова або ухвала суду першої
інстанції, якщо інше не встановлено цим
Кодексом, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено
27 жовтня 2014 року

Суддя Р.А. Барановський