Справа № 572/3625/14-а
Суддя: Бондарчук І.Ф.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Власик
Суддя-доповідач:Бондарчук І.Ф.
УХВАЛА

іменем України

"02" грудня 2014 р.
Справа № 572/3625/14-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Бондарчука І.Ф.

суддів:
Моніча Б.С.

Хаюка С.М.,

розглянувши в письмовому провадженні
апеляційну скаргу Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Рівненській
області на постанову Сарненського
районного суду Рівненської області від
"19" серпня 2014 р. у справі за позовом
ОСОБА_3 до Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Рівненській
області, про визнання дій
протиправними, скасування постанови та
зобов'язання вчинити певні дії ,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2014 р. ОСОБА_3 звернулась до
Сарненського районного суду
Рівненської області з позовом, в якому
зазначає, що Управлінням державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Рівненській
області 12.06.2014 р. прийнято постанову про
закінчення виконавчого провадження з
виконання виконавчого листа
№1718/2-а-1572/11 виданого 11.12.2013 р.
Сарненським районним судом
Рівненської області про зобов'язання
Управління праці та соціального
захисту населення Сарненської
районної державної адміністрації
Рівненської області нарахувати та
виплатити позивачу щорічну допомогу на
оздоровлення, визначену ст.48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" в розмірі 4
мінімальних заробітних плат за 2011 рік з
урахуванням проведених виплат. З
постанови вбачається, що рішення суду
не може бути виконаним з незалежних від
УПСЗН Сарненської РДА причин, які є
поважними.

Постановою Сарненського районного
суду Рівненської області від 19.08.2014 р.
адміністративний позов задоволено
частково.

Визнано дії Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Рівненській
області щодо винесення державним
виконавцем Гурінчук Ю.О. постанови від
12.06.2014 р. про закінчення виконавчого
провадження з виконання виконавчого
листа №1718/2-а-1572/11 - протиправними.

Скасовано постанову державного
виконавця Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Рівненській
області від 12.06.2014 р. про закінчення
виконавчого провадження з виконання
виконавчого листа №1718/2-а-1572/11.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим по справі
рішенням, Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Рівненській
області звернулося до Житомирського
апеляційного адміністративного суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції, прийняти нове рішення, яким
відмовити позивачу в задоволені позову
в повному обсязі.

Сторони в судове засідання не
з'явились. Про час, дату та місце
розгляду справи повідомлені вчасно та
належним чином. В заяві до суду позивач
просить розглядати справу за її
відсутності. Виходячи з положень ч.4
ст.196, п.2 ч.1 ст.197 КАС України,
апеляційний розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Встановлено, що на виконанні в УДВС ГУЮ
у Рівненькій області знаходився
виконавчий лист №1718/2-а-1572/11 виданий
11.12.2013 р. Сарненським районним судом
Рівненської області про зобов'язання
Управління праці та соціального
захисту населення Сарненської
районної державної адміністрації
Рівненської області нарахувати та
виплатити позивачу щорічну допомогу на
оздоровлення, визначену ст.48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" в розмірі 4
мінімальних заробітних плат за 2011 рік з
урахуванням проведених виплат.

Згідно постанови про закінчення
виконавчого провадження, виконавче
провадження з примусового виконання
виконавчого листа №1718/2-а-1572/11 виданого
11.12.2013 року закінчено. Підставою
прийняття вказаної постанови, як
вбачається з її змісту, є те, що
державним виконавцем встановлено, що
виконати рішення без участі боржника
неможливо. На боржника накладено
штрафи передбачені ст.89 Закону України
"Про виконавче провадження" та
надіслано повідомлення в прокуратуру
про притягнення до відповідальності
згідно із законом. Ураховуючи
викладене, керуючись п.11 ч.1 ст.49, ст.50
Закону України "Про виконавче
провадження", була прийнята дана
постанова.

Відповідно до вимог п.11 ч.1 ст.49 Закону
України "Про виконавче провадження"
виконавче провадження підлягає
закінченню у разі повернення
виконавчого документа до суду чи
іншого органу (посадової особи), який
його видав, у випадку, передбаченому ч.3
ст.75 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України
"Про виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пленум Вищого адміністративного суду
України в п. 18 постанови № 3 від 13.12.2010
року "Про практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби " (із внесеними змінами і
доповненнями) роз'яснив:

"Державний виконавець зобов'язаний
здійснювати необхідні заходи щодо
своєчасного і повного виконання
рішення, зазначеного в документі на
примусове виконання рішення, у спосіб і
порядок, визначені виконавчим
документом (стаття 11 Закону України
"Про виконавче провадження").

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, про
те, що посилання державного виконавця
на п.11 ч.1 ст.49 Закону України "Про
виконавче провадження", як на підставу
закінчення виконавчого провадження є
безпідставним.

Так, відповідачем не було здійснено
усіх можливих вичерпних заходів
виконання судового рішення. В
матеріалах справи відсутні докази щодо
звернення державного виконавця до суду
з поданням про відстрочку чи
розстрочку виконання судового рішення
з огляду на відсутність у боржника
коштів для виконання судових рішень,
зміни способу та порядку виконання
судового рішення.

При цьому, колегія суддів звертає
увагу відповідача на те, що ст.263 КАС
України, яка кореспондується із ст.36
Закону України "Про виконавче
провадження" і якою врегульовано
порядок відстрочення виконання
судових рішень у адміністративних
справах, саме й передбачена
законодавцем при виникненні певних
обставин у виконавчому провадженні, з
метою створення оптимальних умов для
належного та якісного виконання
судового рішення. Неприпустимим, на
думку суду, у розумінні даної норми, є
тлумачення можливості внесення
подання державним виконавцем, як право
(бажання чи небажання), оскільки у
даному випадку державний виконавець
повинен внести таке подання, за
наявності певних обставин і у випадку,
коли сторони виконавчого провадження
таким правом не скористались.

Статтею 89 згаданого Закону
встановлено, що у разі невиконання без
поважних причин у встановлений
державним виконавцем строк рішення, що
зобов'язує боржника виконати певні дії
державний виконавець виносить
постанову про накладення штрафу на
боржника, у разі повторного
невиконання рішення державний
виконавець звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

Однак, відповідач суду першої
інстанції доказів щодо накладення на
боржника штрафу відповідно до статті 89
Закону та щодо звернення з поданням до
правоохоронного органу для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом не
надав.

Відповідно до підпунктів 1,3 частини 3
статті 2 КАС України у справах щодо
оскарження рішень, дій, бездіяльності
суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють,
серед іншого, чи прийняті вони на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення.

При розгляді справи встановлено, що
відповідач діяв не на підставі та не у
спосіб, що передбачений Конституцією
та законами України, ним не доведено
правомірності винесення постанови
про закінчення виконавчого
провадження і повернення виконавчого
документу на підставі статей 49, 50
Закону України "Про виконавче
провадження".

Слід також зазначити, що згідно з
положеннями ч.5 ст.124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Приписами ст.19 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод,
що ратифікована Україною 17.07.1997 року,
передбачено, що для забезпечення
дотримання Високими Договірними
Сторонами, однією з яких є Україна,
їхніх зобов'язань за Конвенцією та
протоколами до неї, створюється
Європейський суд з прав людини. Він
функціонує на постійній основі.

Статтею 46 зазначеної Конвенції
передбачено, що Високі Договірні
Сторони зобов'язуються виконувати
остаточні рішення Суду в будь-яких
справах, у яких вони є сторонами.

Як зазначено в п. 29 рішення
Європейського суду з прав людини від
13.07.2006 року у справі "Васильєв проти
України" виконання рішення щодо
боржника залишається обов'язком
держави.

Боржником у даній справі виступає
держава, яка в особі компетентного
органу повинна повернути борг
позивачу. Відтак, відсутність
бюджетних коштів не може бути
підставою для невиконання судового
рішення, яке набрало законної сили.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що постанова
про закінчення виконавчого
провадження є передчасною, тому
підлягає скасуванню.

Суд першої інстанції дав належну
оцінку обставинам справи, вірно
застосував Законодавство, яке регулює
ці правовідносини та ухвалив правильне
рішення, яке відповідає вимогам
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому апеляційну
скаргу потрібно залишити без
задоволення, а постанову
адміністративного суду без змін.

За таких обставин, доводи, наведені в
апеляційній скарзі, спростовуються
матеріалами справи, а висновок суду
першої інстанції є таким, що
ґрунтується на належних та допустимих
доказах.

Згідно ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Рівненській
області залишити без задоволення, а
постанову Сарненського районного суду
Рівненської області від "19" серпня 2014 р.
- без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
І.Ф.Бондарчук

судді: (підпис)
Б.С. Моніч

(підпис)
С.М.Хаюк

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ І.Ф.Бондарчук

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3
АДРЕСА_1,34500

3- відповідачу/відповідачам:
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Рівненській області вул.Замкова,22
А,м.Рівне,33028

- ,