Справа № 820/18307/14
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2014 р.
№ 820/18307/14

Харківський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Котеньова О.Г.,
розглянувши в порядку письмового
провадження у м. Харкові
адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Головного управління Державної
міграційної служби у Харківській
області, Управління Державної
міграційної служби України у Київській
області про скасування рішення та
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Головного
управління Державної міграційної
служби у Харківській області,
Управління Державної міграційної
служби України у Київській області, у
якому просить суд:

- скасувати рішення УДМС України в
Київській області від 06.11.2013 року, на
підставі якого було скасовано дозвіл
на імміграцію в Україну ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1;

- зобов'язати Головне управління
Державної міграційної служби у
Харківській області повторно
розглянути заяву від 27.01.2014 року ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, про обмін посвідки на
постійне проживання серія НОМЕР_2, у
зв'язку із досягненням 45-річного віку.

У обґрунтування позовних вимог
зазначено, що позивач звернувся до ГУ
ДМСУ в Харківській області з заявою про
обмін бланку посвідки на постійне
проживання. 30.04.2014 року позивачем
отримано відповідь від ГУ ДМСУ в
Харківській області, в якій зазначено
про винесенння УДМСУ в Київський
області рішення 06.11.2013 року про
скасування позивачу дозволу на
імміграцію в Україну. Позивач вважає
зазначене рішення УДМСУ в Київській
області незаконним та таким, що
підлягає скасуванню у судовому
порядку.

Від відповідача, Головного управління
Державної міграційної служби у
Харківській області, через канцелярію
суду надійшли заперечення на
адміністративний позов, в яких
відповідач просить суд у задоволенні
позовних вимог відмовити та розглядати
справу без його участі.

Відповідач, Управління Державної
міграційної служби України у Київській
області, не скористався правом надати
заперечення на адміністративний позов.

Позивач та/або його представник в
судове засідання не з'явився, про час,
дату та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином у
відповідності до вимог ст. ст. 33, 35 КАС
України, через канцелярію суду
представником позивача надано заяву, у
якій він просить суд розглядати справу
без його участі.

Представники відповідачів у судове
засідання не з'явились, про час, дату та
місце розгляду справи повідомлені
відповідно до вимог процесуального
законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України,
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Відповідно до вимог ч.1 ст.41 КАС України,
у разі неявки у судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі (у тому числі при розгляді
справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

З огляду на достатність наявних в
матеріалах справи доказів, які повно та
всебічно висвітлюють обставини
спірних правовідносин, суд вважає за
можливе розглянути справу за наявними
документами.

Матеріалами справи підтверджено, що
громадянка В'єтнаму ОСОБА_1 прибула в
Україну в 1988 році, з 1988 року по 1993 рік
працювала на Полтавській текстильній
фабриці "Демитекс", після звільнення з
роботу залишилась проживати в Україні.

Судом встановлено, що ВГІРФО ГУМВС
України в Київській області 13.08.2004 року
за заявою позивача було прийнято
рішення про документування гр. В'єтнаму
ОСОБА_1 посвідкою на постійне
проживання в Україні серії НОМЕР_2. Як
підтверджено матеріалами справи, дане
рішення було прийняте відповідно до
положень закону України "Про
імміграцію".

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що позивач
звернувся з письмовою заявою до ГУ ДМС
України в Харківській області, в якій
просив здійснити обмін бланку посвідки
на постійне проживання гр.
Соціалістичної Республіки В’єтнам
ОСОБА_1 27.01.2014 року.

Листом від 30.04.2014 року №04/7276 за
підписом начальника ГУ ДМС України в
Харківській області позивача
повідомлено, що згідно обліків ГУ ДМС
України в Харківській області
значиться гр. Соціалістичної
Республіки В’єтнам ОСОБА_1, якій 06.11.2013
року УДМС України в Київській області
було скасовано дозвіл на імміграцію в
Україну.

Відповідно до наявної в
матеріалах справи копії висновку УДМС
України в Київській області від 06.11.2013
року про розгляд матеріалів щодо
правомірності оформлення посвідки на
постійне проживання в Україні гр.
Соціалістичної Республіки В’єтнам
ОСОБА_1, яким, за результатами розгляду
головним спеціалістом управління ДМС
України в Київській області матеріалів
справи щодо документування
вищезазначеного громадянина посвідкою
на постійне проживання серії НОМЕР_2
від 13.08.2004 року, серед іншого, визнано
позивача таким, що не мав дозволу на
імміграцію в Україну, посвідку на
постійне проживання серії НОМЕР_2 від
13.08.2004 року визнати неправомірно
виданою та вилучити, анулювати
відмітку про наявність дозволу на
постійне проживання в Україні у
паспортному документі позивача.
Рішення на запити представника
позивача надано не було, зазначене
рішення надано відповідачем у судове
засідання на виконання вимог ухвали
Харківського окружного
адміністративного суду від 20.11.2014 року
про витребування доказів.

Зазначений висновок вмотивований
тим, що посвідку на постійне проживання
в Україні позивачу оформлено у
порушення абзацу 4 пункту 4 Прикінцевих
положень Закону України "Про
імміграцію", оскільки позивач
звернувся про видачу посвідки після
закінчення терміну, встановленого абз.
4 п. 4 Прикінцевих положень вказаного
Закону, де зазначено, що вважаються
такими, що мають дозвіл на імміграцію в
Україну іноземці та особи без
громадянства, які прибули в Україну до 6
березня 1998 року за Угодою між Урядом
Соціалістичної Республіки В'єтнам та
Урядом СРСР про направлення і
прийняття в'єтнамських громадян на
професійне навчання та роботу на
підприємства і в організації СРСР від 2
квітня 1981 року, залишилися проживати в
Україні і звернулися протягом шести
місяців з дня набрання чинності цим
Законом із заявою про видачу їм
посвідки на постійне проживання в
Україні.

Видача посвідки на постійне
проживання позивачу здійснювалась
відповідно до абз.4 п.4 розділу V
"Прикінцеві положення" Закону України
"Про імміграцію", згідно з яким
вважаються такими, що мають дозвіл на
імміграцію в Україну іноземці та особи
без громадянства, які прибули в Україну
до 6 березня 1998 року за Угодою між
Урядом Соціалістичної Республіки
В'єтнам та Урядом СРСР про направлення
і прийняття в'єтнамських громадян на
професійне навчання та роботу на
підприємства і в організації СРСР від 2
квітня 1981 року, залишилися проживати в
Україні і звернулися протягом шести
місяців з дня набрання чинності цим
Законом із заявою про видачу їм
посвідки на постійне проживання в
Україні. Зазначені підстави для видачі
посвідки на постійне проживання були
самостійно визнані УДМС України в
Київській області та зазначені в
оскаржуваному рішенні. Під час видачі
посвідки на постійне проживання ВГІРФО
ГУ МВС України в Київській області
керувався зазначеними положеннями
Закону України "Про імміграцію",
будь-яких заперечень не висловлював,
таким чином визнав позивача таким, що
має дозвіл на імміграцію.

Як зазначалося судом раніше, ВГІРФО
ГУМВС України в Київській області за
заявою позивача було прийнято рішення
про документування гр. В'єтнаму ОСОБА_1
посвідкою на постійне проживання в
Україні серії НОМЕР_2 від 13.08.2004 року. На
даний час місце проживання позивача
зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1. Під
час видачі посвідки, а також реєстрації
вказаного місця проживання будь-яких
доказів стосовно наявності претензій,
додаткових вимог або заперечень з боку
відповідачів до позивача матеріали
справи не містять.

Згідно з абз. 6 ст. 1 Закону України
"Про імміграцію" посвідка на постійне
проживання - документ, що підтверджує
право іноземця чи особи без
громадянства на постійне проживання в
Україні.

Стаття 12 Закону України "Про
імміграцію" передбачає, що дозвіл на
імміграцію може бути скасовано
органом, який його видав, якщо: 1)
з'ясується, що його надано на підставі
свідомо неправдивих відомостей,
підроблених документів чи документів,
що втратили чинність; 2) іммігранта
засуджено в Україні до позбавлення
волі на строк більше одного року і
вирок суду набрав законної сили; 3) дії
іммігранта становлять загрозу
національній безпеці України,
громадському порядку в Україні; 4) це є
необхідним для охорони здоров'я,
захисту прав і законних інтересів
громадян України; 5) іммігрант порушив
законодавство про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства; 6) в
інших випадках, передбачених законами
України.

Вищевказані норми регулюють відносини,
які виникають між уповноваженим
органом та іноземцем при наданні
дозволу на імміграцію, та не
передбачають випадків скасування
посвідки на постійне проживання в
Україні.

При наданні посвідки на постійне
місце проживання в Україні позивачу
ВГІРФО ГУМВС України в Київській
області керувалося п.4 Розділу V
"Прикінцеві положення" Закону України
"Про імміграцію", тобто проводило
перевірку підстав залишення на
постійне проживання на території
України позивача, підстав для відмови у
наданні дозволу на імміграцію не
виявило, та надало посвідку на постійне
місце проживання в Україні громадянину
В'єтнаму ОСОБА_1. Цією ж нормою Закону
відповідач - управління Державної
міграційної служби України в Київській
області, обґрунтовує прийняття
протилежного рішення - висновку про
визнання неправомірно виданою та
вилучення посвідки на постійне
проживання НОМЕР_2 від 13.08.2004 року.

До суду не надано доказів, які б
підтверджували виникнення за й період
нових обставин, які б тягли за собою
обґрунтування скасування дозволу на
імміграцію.

Відповідно до п.п. 21-24 "Порядку
провадження за заявами про надання
дозволу на імміграцію і поданнями про
його скасування та виконання прийнятих
рішень", затвердженого Постановою КМ
України № 1983 від 26.12.2002р. (який діяв на
час прийняття оскаржуваного рішення),
дозвіл на імміграцію скасовується
органом, який його видав. Для
започаткування процедури розгляду
питання про скасування дозволу на
імміграцію відповідне подання
надсилається до органу, який приймав
рішення про надання такого дозволу.
Департамент, територіальні органи і
підрозділи всебічно вивчають у
місячний термін подання щодо
скасування дозволу на імміграцію,
запитують у разі потреби додаткову
інформацію в ініціатора подання, інших
органів виконавчої влади, юридичних і
фізичних осіб, а також запрошують для
надання пояснень іммігрантів, стосовно
яких розглядається це питання. На
підставі результату аналізу
інформації приймається відповідне
рішення. Про прийняте рішення письмово
повідомляються протягом тижня
ініціатори процедури скасування
дозволу на імміграцію та іммігранти.
Рішення про скасування дозволу на
імміграцію надсилається протягом
тижня органом, що його прийняв, до
територіального підрозділу за місцем
проживання для вилучення посвідки на
постійне проживання в іммігранта та
вжиття заходів відповідно до статті 13
Закону України "Про імміграцію".

Відповідно до вимог ст.12 Закону України
"Про імміграцію" підлягає скасуванню
дозвіл на імміграцію, а ст. 13 вказаного
Закону встановлює вилучення посвідки
на постійне місце проживання на
підставі скасування дозволу на
імміграцію.

Позивачу не надавався дозвіл на
імміграцію в Україні, оскільки він
прибув до України в 1988 році, а Закон
України "Про імміграцію" прийнятий 07
червня 2001 року, передбачив набуття
дозволу на імміграцію позивача в силу
цього Закону без окремої дії чи рішення
суб'єкта владних повноважень. І
позивачу в силу дії цього Закону щодо
набуття права на дозвіл на імміграцію
надана посвідка на постійне місце
проживання в Україні без надання
дозволу на імміграцію.

Окрім того, згідно п.4 Розділу V
"Прикінцеві положення" Закону України
"Про імміграцію", особам, зазначеним у
пункті 4 Прикінцевих положень, посвідка
на постійне проживання видається за
їхніми заявами або заявами їх законних
представників без оформлення дозволу
на імміграцію. На них поширюється
чинність статей 12 - 15 цього Закону.

Тобто, з аналізу вказаної норми
вбачається, що посвідка на постійне
проживання видається уповноваженим
органом за заявою, та не передбачає
оформлення дозволу на імміграцію. А
відтак, позивач не повинен був
отримувати дозвіл на імміграцію.

Таким чином, визнання громадянки
В’єтнаму такою, що не мала права на
імміграцію в Україну та неправомірно
виданою посвідки позивачу без
скасування дозволу на імміграцію,
оскільки дозвіл на імміграцію Позивачу
не надавався - відсутній об'єкт
визнання неправомірною видачу
посвідки, як - то передбачає ст. 12 Закону
України "Про імміграцію". А тому,
висновок відповідача щодо звернення
позивача із заявою про видачу йому
посвідки на постійне проживання після
07.02.2002 року як на підставу для визнання
посвідки неправомірно виданою на
постійне проживання в Україні не
відповідає вимогам ст. 12 та 13 Закону
України "Про імміграцію".

Статтею 19 Конституції України
передбачено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії).
За
приписами ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 КАС України.

Зважаючи на встановлені у справі
обставини, суд приходить до висновку
про те, що висновок УДМС України в
Київській області про визнання
громадянки В’єтнаму ОСОБА_1 такою, що
не мала дозволу на імміграцію в
Україну, визнання посвідки на постійне
проживання неправомірно виданою від
06.11.2013 року, винесений з порушенням
вимог чинного законодавства, а тому
підлягає скасуванню як рішення
суб'єкта владних повноважень у
розумінні приписів ст. 2 КАС України.

Враховуючи вищевикладене, суд
зазначає, що з метою належного захисту
та поновлення порушених прав позивача
підлягають задоволенню позовні вимоги
про зобов'язання Головного управління
Державної міграційної служби у
Харківській області повторно
розглянути заяву від 27.01.2014 року ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, про обмін посвідки на
постійне проживання серія НОМЕР_2, у
зв'язку із досягненням 45-річного віку.

З огляду на вищевикладене, суд
приходить до висновку про необхідність
задоволення позовних вимог у повному
обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України,
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст.2, 6, 9, 11, 41, 69-71, 72, 77, 94,
128, 159, 160-163, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Головного управління Державної
міграційної служби у Харківській
області, Управління Державної
міграційної служби України у Київській
області про скасування рішення та
зобов'язання вчинити певні дії -
задовольнити.

Скасувати рішення у формі висновку
Управління Державної міграційної
служби України у Київській області від
06.11.2013 року, на підставі якого було
скасовано дозвіл на імміграцію в
Україну ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зобов'язати Головне управління
Державної міграційної служби у
Харківській області повторно
розглянути заяву від 27.01.2014 року ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, про обмін посвідки на
постійне проживання серія НОМЕР_2, у
зв'язку із досягненням 45-річного віку.

Стягнути з Державного бюджету
України (р/р: 4011, отримувач: УДКСУ у
Червонозаводському районі м. Харкова
Харківської області, код: 37999628, МФО: 851011,
банк: ГУДКСУ у Харківській області) на
користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_1, АДРЕСА_1)
судовий збір у розмірі 73,08 грн.
(сімдесят три гривні вісім копійок).

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Котеньов О.Г.