Справа № 2а-0570/18147/11
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/13007/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3

на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 21 листопада
2011 року

та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 01 лютого 2012
року

у справі № 2а/0570/18147/2011

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3

до Слов'янської об'єднаної державної
податкової інспекції Донецької
області

про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 21 листопада
2011 року, залишеною без змін
ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 01 лютого 2012
року, в задоволенні позову Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - ФОП
ОСОБА_3; позивач) до Слов'янської
об'єднаної державної податкової
інспекції Донецької області (далі -
Слов'янська ОДПІ Донецької області;
відповідач) про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення №
/0-881 від 03 березня 2007 року
відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятими судовими
рішеннями у справі, позивач оскаржив їх
в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, ФОП
ОСОБА_3, посилаючись на неправильне
застосування, зокрема, судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права, просить скасувати
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 01
лютого 2012 року, якою залишено без змін
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 21 листопада
2011 року, та прийняти нове рішення, яким
визнати недійсним оспорюваний акт
індивідуальної дії.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
планову виїзну документальну
перевірку ФОП ОСОБА_3 з питань
дотримання вимог податкового та іншого
законодавства за період з 01 жовтня
2003 року по 30 вересня 2006 року, за
результатами якої складено акт
№ 1219/17-010-5-НОМЕР_1 від 02
березня 2007 року.

На підставі зазначеного акту перевірки
контролюючим органом, зокрема,
прийнято податкове
повідомлення-рішення № /0-881 від 03
березня 2007 року, яким позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 45 054,99 грн. (30 036,66 грн.
- основний платіж, 15 018,33
грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою, серед іншого,
встановлено порушення підприємцем
підпункту 2.3.2 пункту 2.3
статті 2, підпункту «а» пункту 10.1 статті
10 Закону України від 03 квітня 1997 року №
168/97-ВР «Про податок на додану вартість»
(в редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі - Закон №
168/97-ВР) у зв'язку з перевищенням за
період з 01 січня 2006 року по 30 червня 2006
року суми від здійснення операцій з
поставки товарів (послуг) у розмірі 300
000,00 грн. без подання при цьому до
податкового органу заяви про
реєстрацію платником податку на додану
вартість.

Відмовляючи в задоволенні позову
повністю, суди попередніх інстанцій
виходили з наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Підпунктом «б» пункту 2.1 статті 2
Закону № 168/97-ВР передбачено, що
платником податку на додану вартість є
будь-яка особа, яка, зокрема, підлягає
обов'язковій реєстрації як платник
цього податку.

Відповідно до підпункту 2.3.1
пункту 2.3 статті 2 Закону № 168/97-ВР особа
підлягає обов'язковій реєстрації як
платник податку у разі, коли загальна
сума від здійснення операцій з
поставки товарів (послуг), у тому числі
з використанням локальної або
глобальної комп'ютерної мережі, що
підлягають оподаткуванню згідно з цим
Законом, нарахована (сплачена, надана)
такій особі або в рахунок зобов'язань
третім особам, протягом останніх
дванадцяти календарних місяців
сукупно перевищує 300000 гривень (без
урахування податку на додану вартість).

Згідно з пунктом 9.4 статті 9 Закону
№ 168/97-ВР якщо обсяг оподатковуваних
операцій особи протягом звітного
податкового періоду перевищує суму,
визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3
статті 2 цього Закону, не більше ніж у
два рази, така особа зобов'язана
надіслати податковому органу заяву про
реєстрацію протягом двадцяти
календарних днів, наступних за таким
звітним податковим періодом.

Особа, що не надсилає таку заяву у таких
випадках та у такі строки, несе
відповідальність за ненарахування або
несплату цього податку на рівні
зареєстрованого платника без права
нарахування податкового кредиту та
отримання бюджетного відшкодування.

Як з'ясовано судами, в період з 01 січня
2006 року по 30 червня 2006 року ФОП
ОСОБА_3 перебував на загальній системі
оподаткування та протягом вказаного
періоду отримав на банківський рахунок
суму від здійснення операцій з
поставки товарів (послуг) у розмірі 437
700,00 грн., проте із заявою про реєстрацію
платником податку на додану вартість
до податкового органу не звернувся.

Доводи позивача про помилкове
перерахування контрагентом - Відкритим
акціонерним товариством «Завод
коксохімобладання» коштів у розмірі
171 418,50 грн. на його
поточний рахунок та подальше
повернення ним цих коштів на підставі
прибуткових касових ордерів
обґрунтовано не прийнято до уваги
судовими інстанціями з огляду на те, що
вони спростовуються інформацією,
наданою контрагентом на запит
податкового органу за місцем
реєстрації.

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 21 листопада
2011 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 01 лютого 2012 року такими, що прийняті
з правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
а тому суд касаційної інстанції не
знаходить підстав, які могли б
призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 відхилити, а
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від
21 листопада 2011 року та ухвалу
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 01 лютого 2012
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав і в порядку, встановленими
главою 3 розділу IV Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.