Справа № 2а-1970/302/12
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" листопада 2014 р. м.
Київ К/800/41677/14

Колегія Вищого адміністративного суду
України у складі:

головуючого - судді: Олексієнка М.М.,

суддів: Бутенка В.І.,

Весельської Т.Ф.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Тернополі
(далі - Фонд) до державної фінансової
інспекції у Тернопільській області
(далі - Інспекція) про скасування вимоги
за касаційною скаргою представника
позивача на постанову Тернопільського
окружного адміністративного суду від 27
лютого 2012 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 11 червня 2013 року, -

в с т а н о в
и л а :

У січні 2012 року Фондом пред'явлено
позов про визнання неправомірною та
скасування вимоги Інспекції від 18
січня 2012 року № 19-17-13-14/98 про усунення
порушень, виявлених ревізією,
посилаючись на її незаконність,
оскільки вона прийнята з порушенням
встановленої компетенції. Зокрема,
перевірка дотримання порядку
проведення індексації щомісячних
страхових виплат потерпілим віднесена
до компетенції Міністерства праці
України, а не органів Держфінінспекції.

На обґрунтування позову зазначалося,
що відповідачем при проведенні ревізії
порушено Порядок здійснення
державного нагляду у сфері
загальнообов'язкового державного
соціального страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 26 листопада 2003 року № 1845 (далі -
Порядок здійснення нагляду) в частині
того, що перевірка дотримання порядку
проведення індексації щомісячних
страхових виплат потерпілим, віднесена
до компетенції Мінпраці, а не органів
Держфінінспекції.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 27 лютого 2012
року, залишеною без змін ухвалами
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 11 червня 2013
року, Вищого адміністративного суду
України від 12 вересня 2013 року, в
задоволенні позову відмовлено.

Верховний Суд України постановою від 08
липня 2014 року ухвалу Вищого
адміністративного суду України
скасував з направленням справи на
новий касаційний розгляд.

У касаційній скарзі представник
позивача, з посиланням на порушення
норм матеріального та процесуального
права, допущені судами, просить
попередні рішення судів скасувати і
ухвалите нове, яким позовні вимоги
задовольнити.

З'ясувавши обставини справи в межах,
передбачених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), колегія суддів
приходить до висновку про задоволення
касаційної скарги з урахуванням
наступного.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, в період з 31.10 по 26.12.2011 року
Інспекцією проведено планову ревізію
цільового та законного використання
коштів Фондом, за результатами якої
виявлено порушення у визначенні
базового місяця проведення
нарахування індексації грошових
доходів (щомісячних грошових виплат),
що призвело до недоотримання
громадянами індексації щомісячних
страхових виплат на загальну суму 855233,31
грн. З метою усунення виявлених
порушень, листом від 18.01.2012 року №
19-17-13-14/98 зобов'язано відповідача
опрацювати матеріали ревізії,
розглянути питання про притягнення
винних до відповідальності та
донарахування і виплати індексації
щомісячних страхових виплат
потерпілим особам.

З таким рішенням Фонд не погодився і
оскаржив його в судовому порядку.

Відмовляючи в задоволенні позову,
окружний суд, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того з правомірності виявлених
порушень та дій відповідача по їх
усуненню.

Проте з таким висновком погодитися
неможливо з наступних підстав.

Положенням про Державну фінансову
інспекцію України, затвердженим Указом
Президента України від 23 квітня 2011 року
№ 499/2011, її визначено як центральний
орган виконавчої влади, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра фінансів, та який входить до
системи органів виконавчої влади і
забезпечує реалізацію державної
політики у сфері державного
фінансового контролю.

Інспекція утворена шляхом
реорганізації Головного
контрольно-ревізійного управління
України відповідно до Указу Президента
України від 9 грудня 2010 року № 1085/2010.

Частиною першою статті 1 Закону України
від 26 січня 1993 року № 2939-XIІ «Про основні
засади здійснення державного
фінансування контролю в Україні» (далі
- Закон № 2939-XIІ) встановлено, що
головним завданням державної
контрольно-ревізійної служби є
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності в міністерствах та інших
органах виконавчої влади, в державних
фондах, у бюджетних установах і у
суб'єктів господарювання державного
сектору економіки, а також на
підприємствах і в організаціях, які
отримують (отримували в періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів та державних фондів або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно, виконанням
місцевих бюджетів, розроблення
пропозицій щодо усунення виявлених
недоліків і порушень та запобігання їм
у подальшому.

Пункт 7 статті 10 Закону № 2939-XII
закріплює право контролюючого органу
пред'являти керівникам та іншим
службовим особам підконтрольних
установ, що ревізуються, вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства з питань збереження і
використання державної власності та
фінансів.

Процедуру здійснення державного
нагляду у сфері загальнообов'язкового
державного соціального страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності (далі
- страхування від нещасного випадку),
визначає Порядок здійснення нагляду
(пункт 1 цього Порядку).

За правилами пункту 2 зазначеного
Порядку державний нагляд у сфері
соціального страхування від нещасного
випадку здійснюють Мінпраці, Державний
комітет України з промислової безпеки,
охорони праці та гірничого нагляду,
Інспекція та їх територіальні органи.

Згідно з абзацом першим пункту 3
Порядку здійснення нагляду контроль за
додержанням страхувальниками
законодавства про страхування від
нещасного випадку здійснюється
органами державного нагляду
відповідно до законодавства та їх
компетенції. У межах своєї компетенції
такі органи надають і обов'язкові до
виконання подання щодо усунення
порушень, виявлених під час перевірки
(пункт 14 цього Порядку).

Пунктом 8 зазначеного Порядку до
компетенції Інспекції по нагляду у
сфері соціального страхування
віднесено перевірку фінансової
діяльності виконавчої дирекції Фонду
та її робочих органів, а саме:
перерахування, облік і цільове
використання страхових коштів,
матеріальних цінностей, їх збереження,
стан і достовірність бухгалтерського
обліку та фінансової звітності;
розміщення тимчасово вільних коштів, у
тому числі резерву коштів Фонду;
використання і збереження державного
та комунального майна, в тому числі
переданого в користування.

Головним органом у системі органів
державного нагляду щодо забезпечення
здійснення державного нагляду за
додержанням Фондом законодавства про
страхування від нещасного випадку
відповідно до абзацу третього пункту 3
Порядку здійснення нагляду є Мінпраці.
Саме до його компетенції пунктом 6
цього Порядку віднесено перевірку
питань додержання встановленого
порядку щодо: управління страхуванням
від нещасних випадків; здійснення
страхування від нещасних випадків та
проведення реєстрації
страхувальників; розрахунку розміру,
збирання та акумулювання страхових
внесків страхувальників, у тому числі
щодо обґрунтованості встановлення
знижки до страхових внесків (за низький
рівень травматизму, професійної
захворюваності та належний стан
охорони праці) чи надбавки (за високий
рівень травматизму, професійної
захворюваності та неналежний стан
охорони праці) страхувальників;
здійснення застрахованим та особам,
які перебувають на їх утриманні,
страхових виплат і надання соціальних
послуг; виконання обов'язків,
пов'язаних з координацією страхової
діяльності.

За змістом частини шостої статті 2
Закону № 2939-XII порядок проведення
Інспекцією державного фінансового
аудиту та інспектування
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Так, за правилами пунктів 45, 46 Порядку
проведення інспектування у міру
виявлення ревізією порушень
законодавства посадові особи органу
державної контрольно-ревізійної
служби, не чекаючи закінчення ревізії,
мають право усно рекомендувати
керівникам об'єкта контролю
невідкладно вжити заходів для їх
усунення та запобігання у подальшому.
Якщо ж вжитими в період ревізії
заходами не забезпечено повне усунення
виявлених порушень, контролюючим
органом у строк не пізніше ніж 10
робочих днів після реєстрації акта
ревізії, а у разі надходження
заперечень (зауважень) до нього - не
пізніше ніж 3 робочих дні після
надіслання висновків на такі
заперечення (зауваження) надсилається
об'єкту контролю письмова вимога щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства із зазначенням строку
зворотного інформування.

Разом із тим пунктом 19 Порядку
проведення інспектування встановлено,
що якщо під час ревізії Інспекцією
виявлено факти порушення
законодавства, вжиття заходів щодо
яких не належить до компетенції
контролюючого органу (зокрема, з питань
обігу готівки, валютних операцій,
формування об'єкта та/або бази
оподаткування, ціноутворення,
управління державним майном,
дотримання антимонопольного
законодавства та інших), посадові особи
контролюючого органу невідкладно
письмово повідомляють про це керівнику
контролюючого органу чи його
заступнику, які забезпечують
інформування відповідних державних
органів про такі факти.

З огляду на встановлене, у статті 10
Закону № 2939-XII право Інспекції
пред'являти вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства лише
з питань збереження і використання
державної власності та фінансів, а
також межі компетенції Інспекції щодо
контролю за додержанням
страхувальниками законодавства про
страхування від нещасного випадку,
визначені Порядком здійснення нагляду,
колегія суддів прийшла до висновку про
відсутність у Інспекції повноважень
заявляти вимогу про усунення виявлених
у ході ревізії цільового та законного
використання коштів Фонду порушень
порядку індексації страхових виплат
шляхом перерахунку і донарахування сум
індексації.

Саме до такого висновку зводиться
правова позиція, висловлена Верховним
Судом України у постанові від 8 липня 2014
року (Справа № 21-251а14), яка згідно зі
статтею 244-2 КАС України, є обов'язковою
для суддів при прийнятті рішень в
подібних справах.

З урахуванням наведеного, рішення
судів попередніх інстанцій підлягають
скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення позовних вимог.
Визнати неправомірною і скасувати
вимогу Інспекції про усунення порушень
законодавства, виявлених ревізією.

Керуючись статтями 220, 222, 226, 230, 231, 244-2
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у м.
Тернополі задовольнити.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 27 лютого 2012
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 11 червня 2013 року скасувати.

Ухвалити нову постанову про
задоволення позову.

Визнати неправомірною і скасувати
вимогу Тернопільської об'єднаної
державної фінансової інспекції
Державної фінансової інспекції в
Тернопільській області, викладену у її
листі від 18 січня 2012 року №19-17-13-14/98 «Про
усунення порушень законодавства,
виявлених ревізією».

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі,
оскарженню не підлягає, проте може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у строки та в порядку,
встановленими статтями 237, 238, 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді:
М.М. Олексієнко

В.І. Бутенко

Т.Ф. Весельська