Справа № 825/2986/14
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/2986/14
Головуючий у 1-й інстанції: Лобан
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

26 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді: Карпушової
О.В., суддів: Епель О.В., Кобаля М.І.,
розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Варвинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області та Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області на
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 07 жовтня 2014
року в адміністративній справі за
позовом сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Дружба-Нова» до
Варвинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області, Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області про
визнання протиправними та скасування
рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Сільськогосподарське товариство з
обмеженою відповідальністю
«Дружба-Нова» (надалі - СТОВ
«Дружба-Нова») звернулося до суду з
позовом до Варвинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області, Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області про визнання протиправним та
скасування рішення Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області про результати розгляду скарги
позивача від 04.08.2014 № 2419/10/15-01-10-05-15 щодо
залишення без задоволення скарги СТОВ
«Дружба-Нова» вих. № 05/06-1 від 05.06.2014 та
зобов'язання Варвинську об'єднану
державну податкову інспекцію прийняти
нове податкове повідомлення-рішення з
визначенням суми податкового
зобов'язання по ПДВ на підставі п.п. 54.3.2
п. 54.3 ст. 54 ПК України в розмірі 101468,47 грн
із застосуванням штрафної (фінансової)
санкції на підставі п. 123.1 ст. 123 ПК
України в розмірі 50% суми податкового
зобов'язання - 50734,24 грн., про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
Варвинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області від 11.08.2014 № .

Позов обґрунтовано тим, що
висновки податкового органу щодо
нікчемності угод між позивачем та
контрагентом є необґрунтованими та
безпідставними і Головне управління
Міндоходів у Чернігівській області при
прийнятті рішення про результати
розгляду скарги позивача перевищив
повноваження.

Постановою Чернігівського
окружного адміністративного суду від
07.10.2014 р. адміністративний позов
задоволено повністю.

Суд першої інстанції виходив з того, що
операції позивача з контрагентом ФОП
ОСОБА_2 здійснені в межах господарської
діяльності, є реальними та
відповідають дійсному економічному
змісту та підтверджуються необхідними
документами. Щодо рішення Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області про результати розгляду скарги
позивача, суд першої інстанції
зазначив, що рішення прийнято з
порушенням п. 9.2. Розділу ІХ Порядку
оформлення і подання скарг платниками
податків та їх розгляду органами
доходів і зборів, яке затвердженого
наказом Міністерства доходів і зборів
України 25.12.2013 № 848.

Відповідачі, не погодившись з
рішенням суду першої інстанції, подали
апеляційну скаргу в якій просять
скасувати постанову Черкаського
окружного адміністративного суду від
07.10.2014 р. як таку, що прийнято з
порушенням норм матеріального права,
та прийняти нову постанову, якою
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовано
тим, що діяльність позивача не була
направлена на ведення підприємницької
та господарської діяльності в
розумінні чинного законодавства, отже
операція між позивачем та контрагентом
є нікчемною, що підтверджується
висновками акту перевірки Державної
податкової інспекції м. Черкасах ГУ
Міндоходів у Черкаській області від
10.04.2014р. «Про результати проведення
зустрічної звірки ФОП ОСОБА_2.». Щодо
рішення Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області про
результати розгляду скарги позивача
апелянт зазначив, що діяв в межах
повноважень та спосіб визначений
законом.

Сторони в судове засідання не прибули,
про час, дату та місце апеляційного
розгляду справи повідомлені належним
чином, тому, за приписами п.2 ч. ст.197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
розглядає справу у порядку письмового
провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що Варвинською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку СТОВ «Дружба-Нова» з питань
правильності нарахування податкових
зобов'язань та податкового кредиту з
податку на додану вартість за період з
01.01.2014 по 31.01.2014 по взаємовідносинах з
ФОП ОСОБА_2 за результатами якої
складено акт від 12.05.2014 № 84/2200/31333767 (а. с.
15-21), яким встановлено порушення:

- п. 3 ст. 5, ст. 7 Господарського кодексу
України, п. 1 ст. 9, п. 2 ст. 3 Закону України
від 16.07.1999 № 996-ХIV "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", а також ч. 5 ст. 203, ч. 1,2 ст. 215, ст.
216 Цивільного кодексу України в частині
недодержання вимог зазначених статей в
момент вчинення правочинів, які не
спрямовані на реальне настання
наслідків, що обумовлені ними по
правочинах, здійснених СТОВ
«Дружба-Нова» при придбанні товарів,
отже, з боку СТОВ «Дружба-Нова»
вбачається порушення п. 44.1, п. 44.6 ст. 44, п.
185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6
ст. 198, п. 200.1 та 200.2 ст. 200; п. 209.2 та 209.3 ст.
209 Податкового кодексу України та, як
наслідок, незаконне формування
податкового кредиту по
взаємовідносинах з постачальником ФОП
ОСОБА_2 за період січень 2014 року в сумі
101468 грн.;

- п. 209.2 ст. 209 Податкового кодексу
України із змінами та доповненнями та
вимог Постанови КМ України від 12.01.2011 №
11 «Про затвердження порядку
акумулювання сільськогосподарськими
підприємствами сум податку на спец
рахунках» та п.п. 13 п. 1 Розділ 2
Перехідних положень Податкового
кодексу України, за результатами
перевірки встановлено до сплати на
спеціальний рахунок додаткові суми
податку на додану вартість по
податковій декларації з ПДВ
(скороченій вх. № від 20.02.2014) за
січень 2014 року сума ПДВ, яку платник
додатково повинен сплатити на
спеціальний рахунок складає 101468 грн.

На підставі вказаного акту Варвинською
ОДПІ прийнято податкове
повідомлення-рішення від 26.05.2014 №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 152202,00
грн., у т.ч. за основним платежем 0,00 грн
та за штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) - 152202,00 грн. (а. с. 22).

СТОВ «Дружба-Нова» оскаржило вказане
податкове повідомлення-рішення до ГУ
Міндоходів у Чернігівській області.
Останній рішенням від 04.08.2014 №
2419/10/15-01-10-05-15 скасував податкове
повідомлення-рішення Варвинською ОДПІ
від 26.05.2014 № та зобов'язав
Варвинську ОДПІ прийняти нове
податкове повідомлення-рішення з
визначенням суми податкового
зобов'язання по ПДВ на підставі пп. 54.3.2
п. 54.3 ст. 54 ПК України, в розмірі 101468,47
грн із застосуванням штрафної
(фінансової) санкції на підставі п. 123.1
ст. 123 ПК України в розмірі 50% суми
податкового зобов'язання - 50734,24 грн.
Проте скарга ТОВ «Дружба-Нова» ГУ
Міндоходів у Чернігівській області
залишена без задоволення (а. с. 23-26).

Варвинська ОДПІ на виконання
вищевказаного припису ГУ Міндоходів у
Чернігівській області прийняла
податкове повідомлення-рішення від
11.08.2014 № , яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість на загальну суму
152202,00 грн, у т.ч. за основним платежем у
сумі 101468,00 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) -
50734,00 грн. (а. с. 65).

СТОВ «Дружба-Нова» оскаржило податкове
повідомлення-рішення до Державної
фіскальної служби України. Згідно
рішення останнього від 29.08.2014 №
2500/6/99-99-10-01-15 (а. с. 28-29) податкове
повідомлення-рішення Варвинської ОДПІ
від 11.08.2014 № залишено без змін, а
скарга без задоволення.

Отже, відповідач донарахував податкові
зобов'язання виходячи з висновку про
нікчемність правочинів та відсутність
реального характеру господарських
операцій.

Вищенаведені обставини не є спірними.

Відповідно до ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України
передбачає, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Податковий кодекс України
регулює відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
вичерпний перелік податків та зборів,
що справляються в Україні, та порядок
їх адміністрування, платників податків
та зборів. їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства.

Підпунктом 20.1.4. пункту 20.1 статті 20
Податкового кодексу України
передбачено, що органам державної
податкової служби надане право
проводити перевірки платників
податків (крім Національного банку
України) в порядку, встановленому цим
Кодексом. Порядок проведення перевірок
визначений статтями 75-86 Податкового
кодексу України.

Платники податку на додану вартість,
об'єкти, база та ставки оподаткування,
перелік неоподатковуваних та
звільнених від оподаткування операцій,
особливості оподаткування експортних
та імпортних операцій, поняття
податкової накладної, порядок обліку,
звітування та внесення податку до
бюджету визначені розділом 5
Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України передбачено, що право
на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України визначено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пунктом 198.6. цієї статті встановлено, що
не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

З аналізу положень підпунктів 198.6 та
198.3. статті 198 Податкового кодексу
України випливає, що виникнення у
платника ПДВ права на включення
податку до податкового кредиту
пов'язано із фактичним відбуттям
господарської операції з постачання
товарів (виконання робіт, надання
послуг), визначеної в первинних
документах, складених відповідно до
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» (далі за текстом Закон №996-XIV).
Наслідки в податковому обліку
створюють лише реально вчинені
господарські операції, тобто такі, що
пов'язані із рухом активів, зміною
зобов'язань та власного капіталу
платника податків та відповідають
змісту укладених договорів.

Таким чином, в даному випадку
дослідженню підлягає реальність
вчинення господарської операції,
відповідність вчиненої господарської
операції господарській меті, а також
реальність усіх даних, наведених у
документах, що надають право на
формування податкового кредиту.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Відповідно до пункту 138.8 статті 138
Податкового кодексу України
собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, а саме: прямих матеріальних
витрат; прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну).

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України
не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність Україні» від 16 липня 1999 року N
996-XIV (надалі за текстом Закон № 996) метою
ведення бухгалтерського обліку і
складання фінансової звітності є
надання користувачам для прийняття
рішень повної, правдивої та
неупередженої інформації про
фінансове становище, результати
діяльності та рух грошових коштів
підприємства.

Частина 2 даної статті передбачає, що
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Відповідно до статті 1 Закону № 996
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення є первинним документом.

Згідно частини 1 статті 9 Закону № 996
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій є
підставою для бухгалтерського обліку.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

З матеріалів справи вбачається, що СТОВ
«Дружба-Нова» та ФОП ОСОБА_2 уклали
договір поставки від 15.01.2014 № 16/01-02 (а. с.
46-48), відповідно до умов якого
постачальник зобов'язується передати у
власність покупцеві ВРХ (далі товар), а
покупець зобов'язується прийняти та
оплатити згідно умов договору.

Згідно пп. 2.2 п. 2 договору постачальник
бере на себе витрати, пов'язані з
підготовкою всіх документів потрібних
для відвантаження товару, а саме:
товарно-транспортна накладна;
видаткова накладна; податкова
накладна; ветеринарне свідоцтво,
ветеринарний паспорт та інші
документи, пов'язані з переміщенням
ВРХ.

Позивач на підтвердження здійснення
господарської операції надав наступні
документи: специфікація № 1 до договору
№ 16/01-02 від 15.01.2014 (а. с. 49);
рахунок-фактури від 16.01.2014 № СФ-0000009 (а.
с. 50, 60); платіжне доручення: від 22.01.2014 №
4117 (а. с. 51); банківські виписки (а. с. 52-53,
61-62); видаткова накладна від 16.01.2014 №
РН-0000010 на загальну суму 608810,80 грн, в т.ч.
ПДВ 101468,47 грн (а. с. 54);
товарно-транспортна накладна (а. с. 55-56);
податкова накладна від 16.01.2014 № 6 на
загальну суму 608810,80 грн., в т.ч. ПДВ 101468,47
грн. (а. с. 57); витяг з Єдиного реєстру
податкових накладних (а. с. 58); звіт про
рух тварин і птиці на фермі (а. с. 59); акт
№ ОУ-0000001 здачі-прийняття робіт
(надання послуг) (а. с. 63); станом
тваринництва на 01.02.2014 (а. с. 64).

Крім того, позивачем в суді апеляційної
інстанції для спростування доводів
апелянта, надано акт
ветеринарно-санітарного обстеження
тварин на зняття з карантину № 2 від
17.02.2014р., складений Варвинською
районною державною лікарнею
ветеринарної медицини, щодо завезення
17.01.2014р. в СТОВ «Дружба-Нова» 80 голів ВРХ
для розведення.

Отже, колегія суддів згодна з висновком
суду першої інстанції, що позивач на
підтвердження реального характеру
господарських операцій з контрагентом
надав суду першої інстанції первинні
документи бухгалтерського обліку та
податкової звітності. Вищенаведені
документи містять всі необхідні
реквізити, підписи уповноважених
представників сторін та печатки
підприємств, що відповідає вимогам
статті 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» і підтверджують
факт здійснення господарської
операції. Апелянтом вказане не
спростовано.

Не заслуговують уваги посилання
апелянта на висновки акту перевірки
іншого податкового органу, оскільки
ймовірні порушення податкового
законодавства підприємств по ланцюгу
постачання не можуть бути підставою
для обмеження права покупця на
податковий кредит за умови реальності
господарської операції.

Крім того, на момент складання
податкових накладних контрагент
позивача був зареєстрований як платник
податку на додану вартість у
встановленому законодавством порядку,
отже мав право нараховувати податок на
додану вартість та складати податкові
накладні, в свою чергу, податкова
накладна, на підставі якої позивач
формував податковий кредит, відповідає
вимогам, встановленим пунктом 201.1
статті 201 Податкового кодексу України,
що не заперечується апелянтом.

Відповідно до частини 1 статті 204
Цивільного кодексу України (далі -ЦК
України) згідно з яким правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаним судом недійсним
(презумпція правомірності).

Згідно ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
вимог, які встановлені статтею 203 ЦК
України. Недійсним є правочин, якщо
його недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до ст.228 Цивільного кодексу
України правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

З огляду на викладене, колегія суддів
зазначає, що відповідачем відповідно
до вимог частини 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, не було доведено, що сторони
договору, укладаючи вищезазначені
угоди, мали умисел на укладення угоди з
метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, такою,
як несплату податків. За своєю суттю
нікчемним правочином в податкових
правовідносинах є діяння платника
податків, спрямоване на ухилення від
сплати податків, зборів (обов'язкових
платежів), тобто свідоме діяння певної
фізичної особи, що при укладанні
правочину діяла від імені такого
платника, яке має в собі ознаки
кримінально переслідуваного.
Дослідивши договір між позивачем та
контрагентом, та надані сторонами
докази, колегія суддів вважає, що вони
відповідають вимогам діючого
законодавства, оскільки сторонами за
договором погоджені всі істотні умови
і досягнута домовленість щодо їхнього
виконання, і виконання цього договору
підтверджується наявними в матеріалах
справи первинними документами.

Згідно з частиною 4 статті 70 КАС України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Стаття 71 КАС України передбачає, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Отже, доводи апелянта не заслуговують
уваги, оскільки не спростовують вірних
висновків суду першої інстанції.

Щодо висновків суду першої інстанції
про протиправність рішення Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області про результати розгляду скарги
позивача, колегія суддів зазначає, що
погоджується з висновком суду першої
інстанції, оскільки дійсно рішення
прийнято з порушенням п. 9.2. Розділу ІХ
Порядку оформлення і подання скарг
платниками податків та їх розгляду
органами доходів і зборів, яке
затверджене наказом Міністерства
доходів і зборів України 25.12.2013 № 848.
Вказаною нормою визначений вичерпний
перелік рішень, яке має приймати
суб'єкт владних повноважень при
вирішенні скарги. Головним управління
Міндоходів у Чернігівській області
прийнято рішення за результатами
скарги, яке не передбачено вказаним
переліком. Крім того, спірним рішенням
Головне управління Міндоходів у
Чернігівській області встановило, що
податкове повідомлення-рішення
Варвинської ОДПІ від 26.05.2014 №
прийнято з порушенням норм
законодавства, проте, скарга позивача
не була задоволена.

В даній частині апеляційна скарга
також є необґрунтованою, отже не
підлягає задоволенню.

На підставі вищезазначеного, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив постанову з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, тому відсутні підстави для
скасування постанови.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 200, 205,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Варвинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області та
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області на постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 07 жовтня 2014
року, залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського
окружного адміністративного суду від 07
жовтня 2014 року в адміністративній
справі за позовом
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
«Дружба-Нова» до Варвинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області,
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області про визнання
протиправними та скасування рішень,
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь в справі, та
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Колегія суддів:
О.В. Карпушова

О.В. Епель

М.І. Кобаль

.

Головуючий суддя
Карпушова О.В.

Судді:
Епель О.В.

Карпушова О.В.