Справа № 806/7964/13-а
Суддя: Одемчук Є.В.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Одемчук Є.В.
УХВАЛА

іменем України

"03" грудня 2014 р.
Справа № 806/7964/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Одемчука Є.В.

суддів:
Бучик А.Ю.

Майора Г.І.,

при секретарі
Витрикузі В.П. ,

за участю сторін:

від позивача: ОСОБА_3,

від відповідача: Кирилова Т.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області на постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
"14" серпня 2014 р. у справі за позовом
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 до
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області про визнання протиправними
та скасування податкових повідомлень -
рішень ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 14 серпня 2014
року визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області від
26 листопада 2013 року № та №.
Визнано протиправним та скасовано
рішення Житомирської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області від 26 листопада
2013 року №. Визнано протиправною
та скасовано вимогу про сплату боргу
(недоїмки) від 12 листопада 2013 року за
№Ф-332, прийняту Житомирською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області.

В апеляційній скарзі Житомирська
об'єднана державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області посилається на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи та
просить скасувати рішення суду першої
інстанції із ухваленням нового про
відмову в позові.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази та проаналізувавши
на підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Встановлено, що в період з 16.10.2013 року по
29.10.2013 року уповноваженими посадовими
особами інспекції проведена планова
виїзна перевірка позивача з питань
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування податків і зборів за
період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року, про
що складений акт перевірки від 12.11.2013
року. За результатами перевірки
винесені оскаржувані податкові
повідомлення - рішення:

- № від 26.11.2013року, відповідно до
якого позивачу збільшені грошові
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб в сумі 96715,48грн. та
застосовані фінансові санкції в сумі
24178,87грн.;

- № від 26.11.2013року, відповідно до
якого позивачу збільшені грошові
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 94261,00грн. та застосовані
фінансові санкції в сумі 23565,00грн.;

- рішення № від 26.11.2013року про
застосування штрафних санкцій за
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску в сумі 27059,82грн.

Підставою винесення податкового
повідомлення - рішення № від
26.11.2013 року є порушення позивачем вимог
пп.16.1.2.,пп.16.1.12 п.16.1 ст.16, п.44.1, п.44.3
ст.44,п.85.2 ст.85, пп.138.1.1 п.138.1, п.138.4, п.138.8,
пп.138.10.4. п.138.10ст.138, п.142.1 ст.142, п.177.1, п.177.2,
п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України,
що виразилися в завищенні витрат, які
враховуються при обчисленні
оподаткованого доходу на загальну
576057,50грн., що призвели до заниження
податку на доходи фізичних осіб на
96715,48грн.

Як зазначено в оскаржуваному
податковому повідомленні - рішенні
№ від 26.11.2013року, підставою для
його винесення щодо збільшення ФОП
ОСОБА_5 грошового зобов'язання з
податку на додану вартість в сумі 94261,00
грн. та застосування фінансових
санкцій в сумі 23565,00 грн. стали
порушення позивачем вимог
ст22,ст..185,ст..186,п.198.1,п.198.2,п.198.3,п.198.6ст.198,
п.200.1ст.200,п.201.1,п.201.4,п.201.7,п.201.10 ст.201, що
виразилися в завищенні податкового
кредиту з податку на додану вартість в
сумі 94261,00грн. за результатами
господарських операцій позивача, що
мали місце протягом 2012року.

Як зазначено в оскаржуваному рішенні №
від 26.11.2013 року, підставою для
застосування до ФОП ОСОБА_5 штрафних
санкцій в сумі 27059,82 грн. стало
донарахування відповідачем єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за 2012 рік в
сумі 54119,63 грн.

Відповідно до висновків акту перевірки
від 12.11.2013 року вказані порушення за
своєю суттю зведені виключно до
невизнання податковим органом
господарських операцій позивача:

- по придбанню запасних частин до
автомобілів у ПП «БВФ», ПП»Бізнес
Форс», ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7, ФОП
ОСОБА_8,ТОВ "Маркет Інвест»", ФОП ОСОБА_9,,
ФОП ОСОБА_10, ТОВ «Сетар ЛТД», ТОВ
«Транс-Ліберо» на загальну суму
538308,69нгрн., що мали місце протягом
2012року;

- по придбанню послуг по ремонту
автомобілів на загальну суму 26454,15грн. у
ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_9 та ТОВ
«Транс-Ліберо» на загальну суму
538308,69нгрн., що мали місце протягом
2012року;

- не визнання валовими витратами
вартість ( 1172,74грн.) страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів;

- не визнання валовими витратами
вартість послуг (1633,33грн.) з мийки
автомобілів, наданих ФОП ОСОБА_11 та ПП
«Сав-Транс 26»;

- не визнання валовими витратами оплату
послуг ПП «Аудиторської компанії
«Престиж» в сумі 9600,00грн.

Податковим органом також не визнається
податковий кредит з податку на додану
вартість в сумі 14200,00грн., сплачених у
вартості придбаного позивачем в лютому
2012року у ФОП ОСОБА_12
напівпричепа-рефрижератора Chereau C382DR.

ФОП ОСОБА_5 з 10.01.2008 року в установленому
законом порядку зареєстрована
фізичною особою-підприємцем за
відповідними видами діяльності, в тому
числі « 49.41 Вантажний автомобільний
транспорт».

Як зазначено в КВЕД ДК 009:2010, що дiє з
01.01.2012 року, зазначений клас видів
економічної діяльності «49.41 Вантажний
автомобільний транспорт» включає усі
види перевезень вантажним
автомобільним транспортом, оренду
вантажних автомобілів з водієм,
вантажні перевезення транспортними
засобами з використанням людської або
тваринної сили, надання послуг водія
без власного вантажного
автотранспортного засобу.

Для здійснення вказаної діяльності
позивач мала у власності та орендувала
вантажні автомобілі. (а.с.65-66 т.1, а.с.85-90
т.1).

Відповідно до вимог ст..17 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» власники або користувач
наземних транспортних засобів
зобов'язані укладати договори
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності.

Сторонами по справі визнаються
наявність документально підтверджених
витрат позивача в сумі 1172,74 грн.,
зумовлених таким страхуванням
цивільно-правової відповідальності
зазначених вище наземних транспортних
засобів, а тому суд приходить до
висновку, що відповідно до вимог п.138.8.5
п.138.8 ст.138 Податкового кодексу України
такі витрати правомірно були віднесені
до складу загальновиробничих витрат
позивача.

Послуги позивачу з мийки вантажних
автомобілів надавалися ФОП ОСОБА_11 та
ТОВ «САВ-ТРАНС», а не «ПП «Сав-Транс 26»,
як стверджується податковим органом.
Загальна вартість таких послуг складає
1800,00грн., а не 1633,33грн, як стверджується
податковим органом. Реальність надання
таких послуг підтверджується актами
про виконання робіт від 27.1.2012 року та
від 31.03.2012 року (а.с.241-242 т.1).

Сторонами у справі також визнаються
наявність послуг ПП «Аудиторської
компанії «Престиж» в сумі 9600,00 грн. щодо
представництва інтересів позивача в
судових справах.

Доводи податкового органу про те, що
вказані послуги ПП «Аудиторської
компанії «Престиж» не зумовлені
господарською діяльністю позивача і
мали місце в іншому звітному періоду
спростовуються дослідженими судом
актами здачі-прийняття робіт (надання
послуг) від 07.02.2012 року, 02.03.2012 року, від
28.04.2012 року, від 07.06.2012 року, від 19.06.2012
року, від 09.08.2012 року, від 16.10.2012 року, від
23.10.2012 року (а.с.151-163 т.1).

За приписами ст.138 Податкового кодексу
України вказані витрати позивача
зумовлені підприємницькою діяльністю,
а тому підлягають включенню до його
валових витрат.

При цьому суд враховує положення
пп.138.12.2 п.138.12 ст.138 Податкового кодексу
України про те, що до складу витрат
підлягають включенню інші витрати
господарської діяльності, до яких цим
розділом прямо не встановлено обмежень
щодо віднесення до складу витрат.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в апеляційній, що
господарські відносини позивача з ТОВ
«Транс-Ліберо» були зумовлені
договором на технічне обслуговування
автомобілів та поставку запасних
частин від 01.06.2012 року, а з ПП «БВФ» -
договором на поставку запасних частин
та технічне обслуговування вантажних
автомобілів/напівпричепів від 02.04.2012
року, з ТОВ «Сетар-ЛТД» - договором про
поставку товару від 26.01.2012 року, з ПП
«Бізнес Форс» - договором поставки від
02.04.2012 року, з ТОВ «МАРКЕТ - ІНВЕСТ» -
договором поставки від 20.11.2012 року.

Про реальність даних господарських
операцій свідчать наявні в матеріалах
справи первинні документи
бухгалтерського та податкового обліку
(договори, податкові та видаткові
накладні, акти здачі-прийняття робіт
(надання послуг), акти списання
запчастин, виписки із особових
рахунків позивача в банківських
установах), які підтверджують факт
придбання і поставки вказаного товару
та його оплату.

Реальність господарських операцій
позивача з ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7, ФОП
ОСОБА_8, ФОП ОСОБА_9, та з ФОП ОСОБА_10 щодо
надання послуг з ремонту автомобілів
та поставок запасних частин до них
підтверджуються наявними в матеріалах
справи первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку
(видатковими накладними, актами
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
актами списання запчастин, виписками
із особових рахунків позивача в
банківських установах).

За приписами п.177.2, п.177.4 ст.177
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування доходів, отриманих
фізичною особою - підприємцем від
провадження господарської діяльності,
є чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним оподатковуваним
доходом (виручка у грошовій та
негрошовій формі) і документально
підтвердженими витратами, пов'язаними
з господарською діяльністю такої
фізичної особи - підприємця. До
переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.

Наведені вище витрати позивача
зумовлені підприємницькою діяльністю
та в розумінні вимог п.138.1 ст.138 і ст.177
Податкового кодексу правомірно були
враховані при обчисленні об'єкта
оподаткування доходів позивача за
2012рік.

Поточний ремонт автомобілів та заміна
відпрацьованих запасних частин не
можна ототожнювати із реконструкцією,
модернізацією чи іншим поліпшенням
основних засобів, а тому податковий
орган безпідставно вважає
необхідність застосування для
врегулювання зазначених відносин
положення правових норм передбачених
пп.139.1.5 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу
України.

Крім того, колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанції, що
твердження податкового органу про
наявність у діях позивача порушень
вимог пп.16.1.2.,пп.16.1.12 п.16.1 ст.16, п.44.1, п.44.3
ст.44,п.85.2 ст.85, пп.138.1.1 п.138.1, п.138.4, п.138.8,
пп.138.10.4. п.138.10ст.138, п.142.1 ст.142, п.177.1, п.177.2,
п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України
є безпідставними, поскільки правові
норми пп.16.1.2.,пп.16.1.12 п.16.1 ст.16, п.44.1, п.44.3
ст.44,п.85.2 ст.85 Податкового кодексу
України взагалі не регулюють
правовідносини щодо визначення
валових витрат фізичної
особи-підприємця та не містять жодного
виду відповідальності для такого
платника.

Тому податкове повідомлення-рішення
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції № від 26.11.2013
року, відповідно до якого позивачу були
збільшені грошові зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб в сумі
96715,48грн. та застосовані фінансові
санкції в сумі 24178,87грн. винесено не на
підставі вимог чинного законодавства
та без врахування всіх обставин, що
мали значення для його винесення.

Відповідно до ч.4 ст.7 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» єдиний внесок
нараховується на суми, зазначені в
частинах першій і другій цієї статті,
не зменшені на суму відрахувань
податків, інших обов'язкових платежів,
що відповідно до закону сплачуються із
зазначених сум, та на суми утримань, що
здійснюються відповідно до закону або
за договорами позики, придбання
товарів та виплат на інші цілі за
дорученням отримувача.

Правомірність визначення позивачем
своїх валових витрат свідчить про
правомірність визначення Позивачем
бази нарахування єдиного внеску та про
відсутність підстав у відповідача для
донарахування позивачу єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за 201 2рік в сумі
54119,63 грн. та для винесення рішення
№ від 26.11.2013року про застосування
штрафних санкцій за своєчасно не
нарахованого єдиного внеску в сумі
27059,82 грн.

На підставі викладеного, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
рішення Житомирської об'єднаної
державної податкової № від 26.11.2013
року про застосування до позивача
штрафних санкцій за своєчасно не
нарахованого єдиного внеску в сумі
27059,82 грн.винесено не на підставі вимог
чинного законодавства та без
врахування всіх обставин, що мали
значення для його винесення та як
наслідок підлягає скасуванню.

За приписами ч.4 ст.25 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» відповідач як
орган доходів і зборів у порядку, за
формою та у строки, встановлені
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику,
має право надіслати вимогу лише
платникам єдиного внеску, які мають
недоїмку.

Відповідачем 12.11.2013 року винесена
вимога про наявність у позивача станом
на 12.11.2013 року заборгованості зі сплати
єдиного внеску в сумі 54119,00 грн. Природу
виникнення даної заборгованості та
механізм її нарахування в оскаржуваній
вимозі не зазначено.

Судом першої інстанції не знайдено
правових підстав обґрунтованості
оскаржуваної вимоги, судом апеляційної
інстанції також таких підстав не
встановлено, а тому остання підлягає
скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції № від 26.11.2013
року, колегія суддів зазначає наступне.

Судом встановлено та підтверджено
наявність господарських відносин
позивача з ТОВ «Транс-Ліберо», ПП «БВФ»
, ТОВ «Сетар-ЛТД» , ПП «Бізнес Форс» та
ТОВ «МАРКЕТ - ІНВЕСТ» щодо технічного
обслуговування автомобілів та
поставок запасних частин.

Згідно виписок із особових рахунків
позивача в банківських установах
вбачається, що у вартості зазначених
товарів та послуг позивачем вказаним
господарюючим суб'єктам було сплачено
податку на додану вартість на загальну
суму 80061,44грн.

Крім цього, протягом лютого 2012 року
позивачем сплачено 14200,00 грн. податку на
додану вартість у вартості придбаного
у ФОП ОСОБА_12
напівпричепа-рефрижератора Chereau C382DR, що
підтверджується відповідними
податковими накладними та виписками із
особових рахунків позивача в
банківських установах.

Зазначені суми податку на додану
вартість (94261,00грн.) позивачем
віднесені до свого податкового кредиту
відповідно за січень-грудень 2012 року.

В розумінні вимог п.198.3 ст.198
Податкового кредиту України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

За приписами п.198.6 ст.198 цього ж Кодексу
не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Первинними документами
підтверджується, як реальність
здійснення господарських операцій між
позивачем та його контрагентами, так і
використання придбаних товарів у
господарській діяльності позивача.

На момент вчинення господарських
операцій з позивачем контрагенти
зареєстровані, як юридичні особи та
платниками податку на додану вартість,
відомості про них містилися в Єдиному
державному реєстрі.

Податковий кодекс України не ставить в
залежність виникнення у платника
податку на додану вартість права на
податковий кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання, який був
постачальником товарів /послуг/ в
ланцюгу підприємств, на вартість яких
нарахований податок на додану
вартість, включений платником податку
до податкового кредиту. Обов'язок
позивача здійснювати контроль за
веденням господарської діяльності та
зобов'язаннями по сплаті податків до
бюджету контрагентами -
постачальниками законодавчо не
визначений. Чинне законодавство не
ставить в залежність право на
формування податкового кредиту від
податкового обліку (стану) інших осіб.

Відтак, колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції про
обґрунтованість та задоволення
позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не впливають на
правильність прийнятого рішення, яке
постановлене із дотриманням судом норм
матеріального та процесуального права,
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
залишити без задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "14" серпня
2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
Є.В.Одемчук

судді: (підпис)
А.Ю.Бучик

(підпис)
Г.І. Майор

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ Є.В.Одемчук

Повний текст cудового рішення
виготовлено "03" грудня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Фізична особа -
підприємець ОСОБА_5 АДРЕСА_1,10024

3- відповідачу/відповідачам:
Житомирська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області м-н Перемоги,2,м.Житомир,10014

4- представник позивача: ОСОБА_3 АДРЕСА_2
- ,