Справа № 813/2775/14
Суддя: Білуга С.В.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2014 року м. Київ
К/800/54567/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Білуги
С.В.,

суддів
Пасічник С.С.

Загороднього А.Ф.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Личаківському районі м. Львова на
ухвалу Львівського окружного
адміністративного суду від 16 травня 2014
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 08 жовтня 2014 року у справі за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Личаківському районі м. Львова до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Діпроспецавтотранс"
про стягнення заборгованості,

встановила:

У квітні 2014 року Управління Пенсійного
фонду України в Личаківському районі м.
Львова звернулось до суду з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Діпроспецавтотранс"
про стягнення заборгованості по
відшкодуванню різниці між сумою
пенсії, призначеної відповідно до
Закону України «Про наукову і
науково-технічну діяльність», і сумою
пенсії, обчисленої відповідно до інших
законодавчих актів за 2013 рік в сумі
137295,16 грн.

Ухвалою Львівського окружного
адміністративного суду від 16 травня 2014
року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 08 жовтня 2014
року, позовну заяву Управління
Пенсійного фонду України в
Личаківському районі м. Львова про
стягнення заборгованості по
відшкодуванню різниці між сумою
пенсії, призначеної відповідно до
Закону України «Про наукову і
науково-технічну діяльність» за
період січень - серпень 2013 року
залишено без розгляду.

Управління Пенсійного фонду України в
Личаківському районі м. Львова подало
касаційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм процесуального
права просить, ухвалу Львівського
окружного адміністративного суду від 16
травня 2014 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 08 жовтня 2014 року скасувати та
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Перевіривши наведені доводи в
касаційній скарзі, рішення судів щодо
застосування судами першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що в квітні 2014 року
Управління Пенсійного фонду України в
Личаківському районі м. Львова
звернулось до суду з позовом про
стягнення з відповідача
заборгованості по відшкодуванню
різниці між сумою пенсії, призначеної
відповідно до Закону України «Про
наукову і науково-технічну діяльність»
і сумою пенсії, обчисленої відповідно
до інших законодавчих актів за 2013 рік в
сумі 137295,16 грн.

Залишаючи вказаний адміністративний
позов без розгляду за період з січня по
серпень 2013 року, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що Управління Пенсійного фонду України
в Личаківському районі м. Львова
звернулось до суду з пропущенням
строку звернення.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій
з огляду на наступне.

Суть спору полягає у здійсненні
відшкодування витрат на фінансування
різниці між сумою пенсії, призначеної
відповідно до Закону України «Про
наукову тата науково-технічну
діяльність» і сумою пенсій, обчислених
відповідно до інших законодавчих актів
за 2013 рік.

Відповідно до частини дев'ятої статті 24
Закону України «Про наукову і
науково-технічну діяльність» від 13
грудня 1991 року №1977-XII, різниця між сумою
пенсії, призначеної за цим Законом, та
сумою пенсії, обчисленої відповідно до
інших законодавчих актів, на яку має
право науковий працівник,
фінансується: для наукових
(науково-педагогічних) працівників
державних бюджетних наукових установ,
організацій та вищих навчальних
закладів III-IV рівнів акредитації - за
рахунок коштів державного бюджету
(абзац другий); для наукових
(науково-педагогічних) працівників
інших державних підприємств, установ,
організацій та вищих навчальних
закладів III-IV рівнів акредитації - за
рахунок коштів цих підприємств,
установ, організацій та закладів, а
також коштів державного бюджету в
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України. При цьому за рахунок
коштів державного бюджету науковим
(науково-педагогічним) працівникам
оплачується з розрахунку на одну особу
50 відсотків різниці пенсії,
призначеної за цим Законом (абзац
третій); для наукових
(науково-педагогічних) працівників
недержавних наукових установ,
організацій та вищих навчальних
закладів III-IV рівнів акредитації - за
рахунок коштів цих установ,
організацій та закладів (абзац
четвертий).

Механізм фінансування різниці між
сумою пенсії, призначеної науковим
(науково-педагогічним) працівникам
державних небюджетних підприємств,
установ, організацій та вищих
навчальних закладів III-IV рівнів
акредитації згідно із Законом України
«Про наукову і науково-технічну
діяльність», та сумою пенсії,
обчисленою відповідно до інших
законодавчих актів, на яку мають право
зазначені особи, визначений Порядком
фінансування різниці між сумою пенсії,
призначеної науковим
(науково-педагогічним) працівникам
державних небюджетних підприємств,
установ, організацій та вищих
навчальних закладів III-IV рівнів
акредитації згідно із Законом України
«Про наукову і науково-технічну
діяльність», та сумою пенсії,
обчисленою відповідно до інших
законодавчих актів, на яку мають право
зазначені особи, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 24 березня 2004 року №372 (далі - Порядок
№372).

Відповідно до положень статті 1 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» пенсія
- щомісячна пенсійна виплата в
солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.

Згідно із вказаною нормою права
страхові внески - кошти відрахувань на
соціальне страхування, збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування та страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, сплачені (які підлягають
сплаті) згідно із законодавством, що
діяло раніше; надходження від сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, що
спрямовуються на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування.

Частина п'ятнадцята статті 106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
визначає, що строк давності щодо
стягнення недоїмки, пені та штрафів не
застосовується.

У той же час, частина друга статті 106
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», у чинній до 01.01.2011
редакції, визначала, що суми страхових
внесків своєчасно не нараховані та/або
не сплачені страхувальниками у строки,
визначені статтею 20 цього Закону, в
тому числі обчислені територіальними
органами Пенсійного фонду у випадках,
передбачених частиною третьою статті 20
цього Закону, вважаються простроченою
заборгованістю із сплати страхових
внесків (далі - недоїмка) і стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
фінансових санкцій.

Зважаючи на викладені вище норми права,
чинні на момент звернення позивача до
суду з даним адміністративним позовом,
колегія судів зазначає, що
заборгованість перед органами
Пенсійного фонду України з
відшкодування витрат різниці між сумою
пенсії, призначеної відповідно до
Закону України «Про наукову і
науково-технічну діяльність», і сумою
пенсії, обчисленої відповідно до інших
законодавчих актів та недоїмка зі
сплати страхових внесків не є
тотожними поняттями, оскільки
страховий внесок не є пенсією,
призначеною відповідно до Закону
України «Про наукову і
науково-технічну діяльність».

Таким чином, чинне законодавство не
передбачає спеціальних строків або їх
відсутність щодо стягнення
заборгованості з відшкодування
різниці між сумою пенсії, призначеної
відповідно до Закону України «Про
наукову і науково-технічну
діяльність», і сумою пенсії, обчисленої
відповідно до інших законодавчих
актів, а положення частини
п'ятнадцятої статті 106 Закону № 1058 не
можуть бути застосовані до спірних
відносин у даній справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, що до
заборгованості з відшкодування витрат
на фінансування різниці між сумою
пенсії, призначеної відповідно до
Закону України «Про наукову і
науково-технічну діяльність» і сумою
пенсії, обчисленою відповідно до інших
законодавчих актів, підлягають
застосуванню строки звернення до
адміністративного суду, передбачені
статтею 99 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Личаківському районі м.Львова залишити
без задоволення, а ухвалу Львівського
окружного адміністративного суду від 16
травня 2014 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 08 жовтня 2014 року у справі за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Личаківському районі м. Львова до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Діпроспецавтотранс"
про стягнення заборгованості - без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.В. Білуга

Судді
А.Ф. Загородній

С.С. Пасічник