Справа № 2а-11076/12/2670
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2014-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Келеберди В.І. розглянувши у
письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
скасування наказу №56-о від 09.02.2012,
поновлення на посаді та стягнення
заробітної плати за час вимушеного
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Головного управління Міндоходів у м.
Києві в якому з урахуванням уточнення
позовних вимог просив поновити його на
посаді начальника організаційно -
розпорядчого управління та скасувати
наказ від 09 лютого 2012 року № 56-о,
стягнути з відповідача середній
заробіток за час вимушеного прогулу з
15.02.2012 року по день поновлення на роботі
з розрахунку 11 368, 94 грн. за місяць,
зобов'язати відповідача відшкодувати
йому моральну шкоду в розмірі 2000 грн.
Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 21.02.2013 відмовлено у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до Державної
податкової служби у м. Києві про
скасування наказу від 09.02.2012 №56-о,
поновлення на посаді, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, відшкодування моральної
Проте, в подальшому, ухвалою
Вищого адміністративного суду України
від 15.10.2014 скасовано вказані вище
постанову та ухвалу, а справу
направлено до суду першої інстанції на
В судовому засіданні позивач та
його представник наполягали на
задоволенні позовних вимог.
Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позовних вимог.
В судовому засіданні за згодою
сторін відповідно до ч.4 ст. 122 Кодексу
адміністративного судочинства України
ухвалено про вирішення справи в
порядку письмового провадження.
Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд м. Києва,
Наказом ДПА України від 25 вересня 2005
року №275-о ОСОБА_1 переведено на посаду
начальника організаційно-розпорядчого
управління ДПА у м. Києві.
На виконання Указу Президента України
від 9 грудня 2010 року №1085/2010 «Про
оптимізацію системи центральних
органів виконавчої влади», Указу
Президента України від 12 травня 2011 року
№584/2011 «Про Положення про Державну
податкову службу України», постанови
Кабінету Міністрів України від 21
вересня 2011 року №981 «Про утворення
територіальних органів Державної
податкової служби» було утворено
Державну податкову службу у м. Києві
шляхом перетворення Державної
податкової адміністрації у м. Києві.
08 грудня 2011 року ОСОБА_1 попереджено про
наступне вивільнення з посади
начальника організаційно-розпорядчого
управління ДПА у м. Києві.
З 16 січня 2012 року по 31 січня 2012 року
позивач перебував у відпустці, як
особа, що постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Наказом ДПС у м. Києві від 27 січня 2012
року на посаду начальника
організаційно-розпорядчого управління
призначено ОСОБА_2, яка до
реорганізації з вересня 2005 року
обіймала посаду заступника начальника
організаційно-розпорядчого управління
- начальника відділу моніторингу та
оцінки роботи податкових органів ДПА у
08 лютого 2012 року ОСОБА_1 запропоновано
іншу вакантну посаду, від переведення
на яку останній відмовився.
Наказом ДПС у м. Києві від 9 лютого 2012
року №56-о ОСОБА_1 звільнено з 14 лютого
2012 року з посади начальника
організаційно-розпорядчого управління
ДПА у м. Києві у зв'язку реорганізацією
та скороченням штатної чисельності.
Відповідно до частини третьої статті 36
КЗпП у разі зміни власника
підприємства, а також у разі його
реорганізації (злиття, приєднання,
поділу, виділення, перетворення) дія
трудового договору працівника
продовжується. Припинення трудового
договору з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу можливе лише
у разі скорочення чисельності або
штату працівників (пункт 1 частини
Згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.
В пункті 19 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
1992 року №9 «Про практику розгляду
судами трудових спорів» роз'яснено, що
розглядаючи трудові спори, пов'язані зі
звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП,
суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у
відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи
попереджувався він за 2 місяці про
наступне вивільнення. При
реорганізації підприємства або при
його перепрофілюванні звільнення за
пунктом 1 статті 40 КЗпП може мати місце,
якщо це супроводжується скороченням
чисельності або штату працівників,
змінами у їх складі за посадами,
спеціальністю, кваліфікацією,
На виконання Указу Президента України
від 09.12.2010 року № 1085/2010 «Про оптимізацію
системи центральних органів
виконавчої влади», постанови Кабінету
Міністрів України від 21.09.2011 року № 981
«Про утворення територіальних органів
Державної податкової служби», було
утворено Державну податкову службу у м.
Києві шляхом перетворення Державної
податкової адміністрації у м. Києві.
Указом Президента України від 24.12.2012
року № 726/2012 «Про деякі заходи з
оптимізації системи центральних
органів виконавчої влади» утворено
Міністерство доходів і зборів України,
реорганізувавши Державну мигну службу
України та Державну податкову службу
України, поклавши на Міністерство, що
утворюється, функцію з адміністрування
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування.
Згідно з п. 3 Постанови КМ України від
20.03.2013 року № 229 «Про утворення
територіальних органів Міністерства
доходів і зборів» територіальні органи
Міністерства доходів і зборів є
правонаступниками територіальних
органів Державної податкової служби та
Державної митної служби, що
реорганізуються згідно з пунктом 2 цієї
Відповідно до статті 106 Цивільного
кодексу України, злиття, приєднання,
поділ та перетворення юридичної особи
здійснюються за рішенням його
учасників або органу юридичної особи,
уповноваженого на це установчими
документами, а у випадках, передбачених
законом, - за рішенням суду або
відповідних органів державної влади.
Частиною першою статті 104 Цивільного
кодексу України передбачено, що
юридична особа припиняється в
результаті передання всього свого
майна, прав та обов'язків іншим
юридичним особам - правонаступникам
(злиття, приєднання, поділу,
перетворення) або в результаті
Статтею 104 Цивільного кодексу України,
встановлено, що юридична особа
припиняється в результаті передання
всього свого майна, прав та обов'язків
іншим юридичним особам -
правонаступникам (злиття, приєднання,
поділу, перетворення) або в результаті
Юридична особа є такою, що припинилася,
з дня внесення до єдиного державного
реєстру запису про її припинення.
Згідно з витягу з ЄДРПОУ ДПА у м. Києві
припинено за рішенням засновників, про
Судом встановлено, що 03.02.2012 Головою
Державної податкової служби України
затверджено організаційну структуру
Державної податкової служби у м. Києві,
відповідно до якої до складу
організаційно-розпорядчого управління
увійшло три відділи: відділ
організаційної роботи (5 штатних
одиниць), «контрольно-аналітичний
відділ (5 штатних одиниць) та відділ
моніторингу-та оцінки роботи
податкових органів (5 штатних одиниць).
Відповідно до положень затверджених
наказом ДПА у м. Києві від 21.06.2011 №414
«Про затвердження положень про
структурні підрозділи ДПА у м. Києві»
та наказом ДПС у м. Києві від 17.02.2012 №40
«Про затвердження положень про
структурні підрозділи ДПС ум.
Києві»основні завдання, що покладалось
на управління значно розширились в
частині організації, координації
контролю та відповідальності згідно з
положенням затвердженим наказом ДПС у
м. Києві від 18.05.2012 № 213 «Про
затвердження Положення про
організаційно-розпорядче управління
ДПС у м. Києві». З огляду на
викладене, хоча у ДПС у м. Києві наявна
організаційно-розпорядчого
управління, проте така посада наявна в
новоствореному органі - ДПС у м. Києві.
Про наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці (частина перша ст. 49-2
Відповідно до частини третьої ст. 49-2
КЗпП України, одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
із змінами в організації виробництва і
праці власник або уповноважений ним
орган пропонує працівникові іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації. При відсутності
роботи за відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно. Водночас власник або
уповноважений ним орган доводить до
відома державної служби зайнятості про
наступне вивільнення працівника із
зазначенням його професії,
спеціальності, кваліфікації та розміру
оплати праці. З матеріалів справи
вбачається, що позивача попереджено
про наступне вивільнення з займаної
посади начальника організаційно -
розпорядчого управління 08.12.2011
директором Департаменту податкового
контролю ДПС України. Крім того,
позивач під час реорганізації ДПА у м.
Києві входив до складу комісії з
проведення реорганізації.
Також, судом встановлено, що 16.01.2012 по
31.01.2012 ОСОБА_1 перебував у відпустці, як
особа, що постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
З матеріалів справи вбачається та
сторонами не заперечується, що наказом
ДПС у м. Києві від 27 січня 2012 року на
організаційно-розпорядчого управління
Також, судом встановлено та сторонами
не заперечується, що 08 лютого 2012 року
ОСОБА_1 запропоновано іншу вакантну
посаду, від переведення на яку останній
відмовився. Як зазначено вище,
наказом № 56-о від 09 лютого 2012 року
позивача звільнено з посади начальника
організаційно-розпорядчого управління
Державної податкової адміністрації у
м. Києві на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України з виплатою середньомісячної
заробітної плати та вихідної допомоги
згідно Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
Суд погоджується з доводами позивача
про наявність у нього переважного
права на залишення на роботі.
Проте відповідач запропонував
позивачу рівнозначну посаду
-начальника управління контролю за
правомірністю бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість. Законодавчо не встановлений
обов'язок власника або уповноваженого
ним органу запропонувати позивачу
певну посаду, власник або
уповноважений орган зобов'язаний
запропонувати вакантні посади.
Враховуючи, що відповідачем було
запропоновано позивачу рівнозначну
посаду, проте позивач відмовився від
запропонованої посади, суд не вбачає
порушень ст. 49-2 КЗпП України при
прийнятті оскарженого наказу.
Отже, при прийнятті наказу ДПС у м.
Києві від 09.02.2012 р. №56-о "Про звільнення
ОСОБА_1", відповідач діяв на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, а відтак позовні вимоги в
частині скасування наказу ДПС у м.
Києві від 09.02.2012 р. №56-о не підлягають
Відповідно до статті 235 КЗпП України
при винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік.

З огляду на викладенне, рішення про
виплату середнього заробітку за час
вимушеного прогулу може бути прийнято
лише одночасно з рішенням про
поновлення на роботі. Оскільки при
вирішенні даного спору суд не вбачає
підстав для задоволення позовних вимог
в частині скасування наказу та
поновлення на роботі, отже, як наслідок,
відсутні підстави для стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Щодо позовних вимог в частині
відшкодування моральної шкоди в
розмірі 2000,00 грн., суд зазначає
наступне.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму
Верховного суду України "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової шкоди)" від 31.03.95
р. (зі змінами та доповненнями) під
моральною шкодою потрібно розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями чи бездіяльністю
інших осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна
шкода полягає: 1) у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом чи або
іншим ушкодженням здоров'я; 2) у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму
Верховного суду України "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.95
р. (зі змінами та доповненнями) при
вирішенні спору про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди з'ясуванню
підлягають: наявність такої шкоди,
протиправність діяння її заподіювача,
наявність причинового зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
заподіювача, вини останнього в її
заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Проте, позивачем не надано доказів
наявності моральної шкоди,
протиправності дій відповідача та
наявності причинового зв'язку між
шкодою та діями відповідача, а тому суд
не вбачає підстав для задоволення
позовних вимог у вказаній частині.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, суд, з урахуванням
вимог встановлених частиною другою
статті 19 Конституції України та
частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, виходячи з меж позовних вимог
та з системного аналізу положень
законодавства України і доказів,
наявних у матеріалах справи, дійшов
висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає
задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 122, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Постанова набирає законної сили в
строки та порядку, встановленому
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
В.І. Келеберда