Справа № 826/19802/13-а
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2014 року м. Київ
К/800/41445/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: суддів:
Стрелець Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів

на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
31 січня 2014 року

та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 08 липня 2014 року

у справі № 826/19802/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальність "Дієса"

до 1) Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів,

2) Головного управління Державної
казначейської служби України в м. Києві

про скасування рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Дієса"(далі по тексту
ТОВ "Дієса") звернулось до суду з
позовом до Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів (далі по тексту
Київська регіональна
митниця),Головного управління
Державної казначейської служби
України в м. Києві, яким просило
скасувати рішення про коригування
митної вартості товарів від 14 червня 2013
року № 100270000/2013/700065/2 та картки відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення від 14 червня
2013 року №100270000/2013/40542; зобов'язати
визначити митну вартість за ціною
договору (контракту) товарів, які
імпортувались (вартість операції), щодо
товарів відповідно до декларації
митної вартості №100270000/2013/201552, стягнути
суми надміру сплачених коштів у
розмірі 60 480, 91 грн., в тому числі 41 580, 63
грн. податку на додану вартість та 18 900,
28 грн. мита.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
31 січня 2014 року у справі № 826/19802/13-а,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 08 липня 2014 року, позов задоволено
частково.

Визнано протиправними та скасовано
рішення про коригування митної
вартості товарів від 14 червня 2013 року №
100270000/2013/700065/2 та картку відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення від 14 червня
2013 року № 100270000/2013/40542. В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

Обґрунтовуючи свою правову позицію,
окружний та апеляційний
адміністративні суди виходили з
доведеності позивачем в частині своїх
вимог, оскільки Київська регіональна
митниця, відмовляючи ТОВ "Дієса" в
митному оформленні товару та коригуючи
його митну вартість оскарженим
рішенням, діяла з порушенням вимог
законодавства.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, Київська
регіональна митниця звернулась до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального права, просить
вищезазначені судові рішення
скасувати та прийняти нове, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

ТОВ "Дієса" подало до Вищого
адміністративного суду України
заперечення на касаційну скаргу, в
якому наголошувало на відповідності
судових рішень обставинам справи та
вимогам законодавства України, просить
залишити касаційну скаргу без
задоволення, судові рішення - без змін.

Справу розглянуто в попередньому
судовому засіданні з врахуванням
повноважень суду, встановлених
частиною 3 статті 220-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши і обговоривши доводи
касаційної скарги та заперечень на неї,
перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права і наданої ними
правової оцінки обставин у справі,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги, але при цьому може
встановлювати порушення норм
матеріального чи процесуального права,
на які не було посилання в касаційній
скарзі.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що на виконання умов
зовнішньоекономічного контракту на
поставку товарів за № 10052012 від 10.05.2012р.,
укладеного між
підприємством-нерезидентом
НеіnегElectricManufactureCo., Ltd (Китай)(Продавець)
і ТОВ «Дієса» (Покупець), проформи
інвойсу від 15.03.2013р. № НК130315 та
комерційного інвойсу від 23.04.2013р. №
НК130315, декларантом позивача (ТОВ
«ТрінітіКастомс») до Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України подана
вантажна митна декларація №
100270000/2013/201552 від 14.06.2013р. (форми МД-2) і
пакет документів з метою здійснення
митного контролю та митного оформлення
товарів (чайник електричний марки ELENBERG
для кип'ятіння води, нові, моделі: (1)
НК-8710 у кількості 3 384 шт., об'єм 1,7 л,
відключення без води, нагрівальний
елемент відкритий, потужність 2,2 кВт,
індикація рівня води за ціною 3,70
доларів США за 1 шт.; (2) НК-8750 у кількості
5 040 шт., об'єм 1,7 л, відключення без води,
нагрівальний елемент відкритий,
потужність 2,2 кВт, індикація рівня води
за ціною 4,75 доларів США за 1 шт.

Митна вартість товару заявлена
позивачем за ціною договору (контракту)
щодо товарів.

Для обґрунтування митної вартості
товару позивачем подано Митниці
документи, перелік яких зазначений в
судових рішеннях.

Під час консультацій, декларанта
зобов'язано надати (за наявності)
додаткові документи:каталоги,
специфікації, прейскуранти,
прайс-листи виробника товарів,
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціальними експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини, виписку з
бухгалтерської документації та інші
(за наявності) платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити.

Митним органом винесено рішення про
коригування митної вартості товару №
100270000/2013/700065/2від 14.06.2013р.

Митниця оформила картку відмови в
прийнятті митної декларації №
100270000/2013/40542від 14.06.2013р.

Митна вартість визначена митним
органом за резервним методом.

ТОВ «Дієса» після здійснення Митницею
коригування митної вартості,
скористалось правом та здійснило
випуск товарів, що були ввезені на його
адресу, у вільний обіг шляхом надання
гарантій відповідно до розділу Х
Митного кодексу України та подало
митному органу вантажну митну
декларацію № 100270000/2013/201809 (форми МД-2).

Разом із новою митною декларацією №
100270000/2013/201809 декларант окрім описаного
вище пакету документів подав митному
органу ще й додатково витребовувані
документи: бухгалтерську довідку від
12.06.2013р. № 040000951, копії експортної
митної декларації країни відправлення
з перекладом на українську мову та
банківських виписок.

Переглядаючи судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій, з
урахуванням доводів касаційної скарги,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
виходить з наступного.

Згідно статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Відповідно до частин 1, 2 статті 52
Митного кодексу України, що заявлення
митної вартості товарів здійснюється
декларантом або уповноваженою ним
особою під час декларування товарів у
порядку, встановленому розділом VIII
цього Кодексу та цією главою. Декларант
або уповноважена ним особа, які
заявляють митну вартість товару,
зобов'язані: 1) заявляти митну вартість,
визначену ними самостійно, у тому числі
за результатами консультацій з митним
органом;заявляти митну вартість,
визначену ними самостійно, у тому числі
за результатами консультацій з митним
органом, або скориговану за
результатами контролю, здійсненого
митним органом; 2) подавати митному
органу достовірні відомості про
визначення митної вартості, які
повинні базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню; 3) нести всі
додаткові витрати, пов'язані з
коригуванням митної вартості або
наданням митному органу додаткової
інформації.

За нормою частин 1, 2 статті 53 Митного
кодексу України встановлено, що у
випадках, передбачених цим Кодексом,
одночасно з митною декларацією
декларант подає митному органу
документи, що підтверджують заявлену
митну вартість товарів і обраний метод
її визначення. Документами, які
підтверджують митну вартість товарів,
зокрема, є: декларація митної вартості
та документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару.

Відповідно до частини першої статті 57
Митного кодексу України, визначення
митної вартості товарів, які ввозяться
в Україну відповідно до митного режиму
імпорту, здійснюється за такими
методами: 1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2)
другорядні: а) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; б) за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів; в) на основі віднімання
вартості; г) на основі додавання
вартості (обчислена вартість); ґ)
резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

При цьому, кожний наступний метод
застосовується лише у разі, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу відповідно до норм
цього Кодексу.

Методом визначення митної вартості за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операцій) закріплено в статті 58 Митного
кодексу України.

Відповідно до частини 4 статті 58
Митного кодексу України, митною
вартістю товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за товари, якщо вони продаються на
експорт в Україну, скоригована в разі
потреби з урахуванням положень частини
10 цієї статті.

Відповідно до частини 3 статті 53
Митного кодексу України, передбачено,
що у разі якщо документи, зазначені у
частині 2 цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
додаткові документи.

Судами встановлено, що позивачем
надано відповідачу для митного
оформлення імпортованого товару
необхідні основні документи, що до
дотримання позивачем вимог статті 53
Кодексу та надання відповідачу для
митного оформлення імпортованого
товару відповідних документів, які
ідентифікують оцінюваний товар, не
містять розбіжностей та містять дані,
що піддаються обчисленню,
підтверджують ціну товарів.

Відповідно до умови п. 2.3 Контракту на
поставку товарів від 10.05.2012р. ціна
товару включає в себе вартість
упаковки, маркування, вартість
завантаження, вартість експортних
митних процедур та інші витрати,
узгоджених Сторонами для кожного
конкретного базису поставки у
відповідності до Інкотермс 2010.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ
«Дієса» суми вартості упаковки,
маркування, завантаження та експортних
митних процедур Продавцем (позивачем)
окремо не сплачувалися, тому
необхідності у визначенні таких
складових вартості товару за кожним
окремим пунктом в інвойсі,
специфікації та вантажній митній
декларації не виникало.

Крім того, поставка товарів від
продавця-нерезидента до ТОВ «Дієса»
здійснювалась на умовах FOB (FreeonBoard -
«Вільно на борту», та означає, що
продавець вважається тим, хто виконав
своє зобов'язання по поставці з моменту
переходу товару через поручні судна в
порту відвантаження). Окрім вартості
товару, яка була сплачена позивачем до
визначення митної вартості товару, ТОВ
«Дієса» включило до такої митної
вартості товару вартість морського
перевезення у розмірі 15 137, 12 грн.

Згідно статей 49, 50 Митного кодексу
України митною вартістю товарів, які
перемішуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Як вбачається із змісту первинної
митної декларації від 14.06.2013р. №
100270000/2013/201552, що частина із
витребовуваних митним органом
документів, а саме: прайс-листа,
висновку експертної організації щодо
якісних та кількісних характеристик
товару для визначення його контрактної
вартості та платіжні документи
надавалися декларантом позивача під
час митного оформлення імпортованого
товару ще до прийняття спірного
рішення.

Згідно частини 5 статті 53 Митного
кодексу України, забороняється
вимагати від декларанта або
уповноваженої ним особи будь-які інші
документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

Повноваження митниці щодо
витребування додаткових документів
для перевірки правильності визначення
митної вартості товару можуть бути
реалізовані за наявності
обґрунтованих підстав для сумніву в
правильності митної оцінки товару.

Разом з тим, судова колегія звертає
увагу, що ненадання декларантом
запитуваних митним органом документів,
за відсутності обґрунтування
неможливості визначення митної
вартості товару за першим методом, не є
достатнім для висновку про наявність
підстав для застосування митним
органом іншого методу визначення
митної вартості.

Зазначена правова позиція висловлена в
постановах Верховного Суду України від
29.05.2012 року, 17.06.2014 року.

Таким чином, зроблені відповідачем у
гр. 33 оскаржуваної митної декларації
записи не свідчать про дійсну
наявність розбіжностей.

Із матеріалів справи та змісту
касаційної скарги не вбачається
неправильне застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального права.

Згідно частини 3 статті 220-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Враховуючи викладене, судова колегія
Вищого адміністративного суду України
вважає, що доводи касаційної скарги не
спростовують висновків, викладених в
оскаржуваних судових рішеннях, вони
ґрунтуються на вимогах норм
матеріального та процесуального
законодавства, підстав для їх
скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів -
відхилити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 31 січня 2014 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 08 липня 2014
року у справі № 826/19802/13-а - залишити без
змін.

Ухвала може бути переглянута Верховним
Судом України з підстав, у строки та у
порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: