Справа № 802/3825/14-а
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

26 листопада 2014 р.
Справа № 802/3825/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Комара П. А.,

за участю:

секретаря судового засідання:
Мошняги В. І.

представника позивача:
ОСОБА_1

представника відповідача:
ОСОБА_2

представника третіх осіб:
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: Інспекції державного
архітектурно - будівельного контролю у
Вінницькій області

до: ОСОБА_6, треті особи - ОСОБА_7, відділ
містобудування та архітектури
Вінницької районної державної
адміністрації

про: зобов'язання до вчинення дій

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду надійшов позов
Інспекції державного архітектурно -
будівельного контролю у Вінницькій
області до ОСОБА_6, треті особи - ОСОБА_7,
відділ містобудування та архітектури
Вінницької районної державної
адміністрації про зобов'язання до
вчинення дій.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що 11.10.2013 року Інспекцією на
підставі звернення гр. ОСОБА_7
проведена позапланова перевірка
законності виконання гр. ОСОБА_6
будівельних робіт з будівництва
житлового будинку по вул. Спортивна, б/н
у с. Зарванці Вінницького району
Вінницької області.

За результатами перевірки було
встановлено, що гр. ОСОБА_6 виконуються
будівельні роботи з відхиленням від
будівельного паспорту № 548, виданого
відділом містобудування та
архітектури Вінницької районної
державної адміністрації, а саме не
витримані відстані розміщення об'єкта
будівництва до меж земельної ділянки ,
чим порушені вимоги ст. ст. 9, 27 Закону
України «Про архітектурну діяльність».
Факт виявлення правопорушення
зафіксовано в акті перевірки від 11.10.2013
року № 955-1111, в протоколі про
адміністративне правопорушення від
11.10.2013 року.

З метою усунення виявлених порушень
законодавства у містобудівній сфері
забудовнику було внесено припис від
11.10.2013 року № 19 про усунення порушення
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил з
вимогою зупинити будівництво та
привести об'єкт будівництва у
відповідність до норм чинного
законодавства у сфері містобудівної
діяльності у термін до 01.12.2013 року.

За матеріалами перевірки по факту
вчиненого правопорушення постановою
по справі про адміністративне
правопорушення від 17.10.2013 року № 1145 гр.
ОСОБА_6 притягнуто до адміністративної
відповідальності у вигляді штрафу в
розмірі 255 грн.

Керуючись нормами п.7 Порядку
здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю,
затвердженого постановою КМУ № 553 від
23.05.2011 року, Інспекцією 21.03.2014 року було
здійснено позапланову перевірку
виконання Відповідачем вимог приписів
Інспекції.

За результатами вказаної перевірки
будо встановлено, що вимоги припису
Інспекції № 19 від 11.08.2013 року було
проігноровано та продовжено виконання
будівельних робіт, що підтверджується
актом перевірки дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил № 285-ПП
від 21.03.2014 року.

Не виконуючи вимог припису Інспекції
Відповідач тим самим порушила норми
встановлені п. З ч. 4 ст. 41 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності», підп. З п. 11, абз. З п. 14
Порядку здійснення
архітектурно-будівельного контролю,
затвердженого Постановою Кабміну
України від 23.05.2011 року № 533, які
передбачають, що приписи Інспекції є
обов'язковими до виконання.

На підставі вищезазначених документів
Інспекцією винесено постанову по
справі про адміністративне
правопорушення № 99 від 21.03.2014 року,
відповідно до якої гр. ОСОБА_6
притягнено до адміністративної
відповідальності за вчинення
адміністративного правопорушення,
відповідальність за яке передбачено ч.
1 ст. 188-42 КУпАП та накладено штраф на
Відповідача у розмірі 5100,00 грн.

Враховуючи положення ч.1 ст. 38 Закону
України „Про регулювання
містобудівної діяльності" позивач
звернувся до суду із даним позовом.

Ухвалою суду від 29.10.2014 року відкрито
провадження у справі.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив задовольнити.

Представник відповідача заперечував
проти задоволення адміністративного
позову з підстав наведених у письмових
заперечення, що долучені до матеріалів
справи.

Представники третьої осіби - ОСОБА_7 у
судовому засіданні просили
адміністративний позов задовольнити у
повному обсязі.

Представник третьої особи - відділу
містобудування та архітектури
Вінницької районної державної
адміністрації поклався на розсуд суду.

Суд, заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи
та у їх сукупності прийшов до висновку,
що в задоволенні позову слід відмовити,
враховуючи наступне.

Статтею 376 ЦК України зокрема
передбачено, що особа, яка здійснила
або здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього, та що право
власності на самочинно збудоване майно
може бути визнано на підставі рішення
суду.

Судом встановлено, що 08.05.2014 року на ім'я
ОСОБА_6 було видане свідоцтво про право
власності на нерухоме майно серії САК
№ 836484 та зареєстровано право власності
на спірне нерухоме майно у державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно,
що підтверджується відповідним
витягом ( індексний номер 21435454 ) від
08.05.2014 року.

Право власності ОСОБА_6 набула не за
рішенням суду, а у передбаченому ст. 331
ЦК України, ст. 39 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
порядку, що є беззаперечним доказом
неналежності спірного нерухомого
майна до об'єктів самочинного
будівництва.

Зокрема, відповідач надала позивачеві
декларацію про готовність об'єкта до
експлуатації, яка була зареєстрована
останнім 24.04.2014 року за № ВН 62.

Відповідно до ч. 9 ст. 39 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» зареєстрована декларація
про готовність об'єкта до експлуатації
або сертифікат є підставою для
укладення договорів про постачання на
прийнятий в експлуатацію об'єкт
необхідних для його функціонування
ресурсів - води, газу, тепла,
електроенергії, включення даних про
такий об'єкт до державної статистичної
звітності та оформлення права
власності на нього.

Таким чином, вищенаведене підтверджує,
що відповідачем було дотримано умови
будівництва нерухомого майна, позивач
прийняв в експлуатацію закінчений
будівництвом об'єкт шляхом реєстрації
відповідної декларації, а ОСОБА_6, в
свою чергу, зареєструвала за собою
право власності на нерухоме майно у
встановленому законом порядку з
належним оформленням
правовстановлюючих документів.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил. Частиною 7
вказаної статті передбачено, що у разі
істотного відхилення від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил
суд за позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову. Якщо
проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво. Особа, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво,
зобов'язана відшкодувати витрати,
пов'язані з приведенням земельної
ділянки до попереднього стану.

При цьому, нормами спеціального
законодавства, а саме ч. 2 ст. 39-1 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» зокрема
передбачено, що об'єкт вважається
самочинним будівництвом, якщо він
збудований або будується на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи, чи належно затвердженого
проекту або будівельного паспорта.

Отже, для віднесення нерухомого майна
до об'єктів самочинного будівництва та
можливості його знесення законодавець
встановив ряд передумов, а саме:

- нерухоме майно повинно бути
побудоване на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети або без
документів на право виконувати
будівельні роботи;

- особа, яка здійснила будівництво, на
підставі судового рішення у справі за
позовом відповідного органу повинна
провести перебудову;

- лише у випадку неможливості виконання
судового рішення про здійснення
перебудови або відмови особи, яка
здійснила будівництво, від проведення
перебудови за рішенням суду, судом може
бути постановлено рішення про знесення
нерухомого майна.

Судом встановлено, що 16.04.2013 року
відділом містобудування та
архітектури Вінницької районної
державної адміністрації відповідачеві
був виданий будівельний паспорт №?548
для будівництва індивідуального
житлового будинку з господарською
спорудою за адресою: Вінницький район,
с. Зарванці, вул. Спортивна, б/н.

08.05.2013 року ОСОБА_6 до Інспекції
державного архітектурно - будівельного
контролю у Вінницькій області було
надане повідомлення про початок
будівельних робіт, яке було внесено до
єдиного реєстру за № ВН 52.

У вказаному повідомленні зокрема
зазначено, що для будівництва
використовується земельна ділянка,
належна ОСОБА_6 на підставі державного
акту на право власності на земельну
ділянку серії ЯИ № 841541 від 28.04.2010 року,
кадастровий номер :04:007:0399. Цільове
призначення зазначеної земельної
ділянки - для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд.

Таким чином, будівництво житлового
будинку відповідач здійснювала на
належній їй на праві власності
земельній ділянці згідно з її цільовим
призначенням, на підставі належним
чином оформлених документів на право
виконувати будівельні роботи, тому
відсутні підстави віднесення спірного
нерухомого майна до об'єкта
самочинного будівництва.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що у задоволенні позову
Інспекції державного архітектурно -
будівельного контролю у Вінницькій
області слід відмовити у повному
обсязі.

Частиною 2 ст. 71 КАС України визначено,
що в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Відповідно,
обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення
покладається на відповідача і у
справах про поновлення на публічній
службі.

В судовому засіданні позивач не навів
аргументів та доказів, які б стали
підставою для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

відмовити у задоволенні позову
повністю.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Комар Павло Анатолійович