Справа № 486/947/14-а
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2014 р.м.ОдесаСправа №
486/947/14-а

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції:
Падалка В.О.

Одеський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого - судді Бойка А.В.,

суддів:
Танасогло Т.М.,

Яковлєва О.В.,

за участю секретаря - Авраменка А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову
Южноукраїнського міського суду
Миколаївської області від 02 липня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
Южноукраїнської міської ради
Миколаївської області, за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку
«Шевченківське 2» про визнання
протиправним рішення та розірвання
договору оренди земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

27.05.2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду
першої інстанції з адміністративним
позовом до Южноукраїнської міської
ради Миколаївської області, за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку
«Шевченківське 2», та після уточнення
позовних вимог просив визнати
протиправною бездіяльність
Южноукраїнської міської ради за
результатом розгляду заяви ОСОБА_2 від
14.04.2014 року про дострокове розірвання
договору оренди земельної ділянки за
адресою: АДРЕСА_1, визнати розірваним
договір оренди земельної ділянки,
укладений між ОСОБА_2 та
Южноукраїнською міською радою від
07.07.2012 року, стягнути з
Южноукраїнського міського бюджету на
користь ОСОБА_2 збитки в розмірі 2236,96
грн., стягнути з Южноукраїнського
міського бюджету судові витрати в
розмірі 6700,08 грн.

Постановою Южноукраїнського міського
суду Миколаївської області від 02.07.2014
року у задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, 10.07.2014 року ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу на вказану
постанову суду.

Апелянт зазначає, що вказана постанова
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Позивач посилався на те, що
Южноукраїнська міська рада порушує
його законні права та інтереси,
оскільки станом на день вирішення
справи у суду першої інстанції та
подання апеляційної скарги постійна
комісія з питань земельних відносин,
довкілля, охорони навколишнього
середовища та екології не приймала
жодного іншого рішення, ніж те, яке
викладено у листі від 14.05.2014 року №
20/02-33/1700. На думку апелянта, цьому факту
судом першої інстанції не було надано
належної правової оцінки.

Апелянт вважає, що в даному випадку є
всі підстави для розірвання договору
оренди земельної ділянки, однак,
відповідачем не вчиняється жодних дій
направлених на його розірвання, що
спричиняє збитки позивачу.

На підставі викладеного ставиться
питання про скасування постанови
Южноукраїнського міського суду
Миколаївської області від 02.07.2014 року
та ухвалення нової, якою позовні вимоги
ОСОБА_2 задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах апеляційної скарги, вивчивши
матеріали справи колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що
07.07.2012 року між ОСОБА_2 та
Южноукраїнською міською радою
Миколаївської області був укладений
договір оренди земельної ділянки, за
умовами якого позивачу було передано в
оренду земельну ділянку площею 0,5003 га
для будівництва та обслуговування
багатоквартирного житлового будинку
по АДРЕСА_1, який зареєстровано за №
00077 від 02.08.2012 року.

14.04.2014 року на підставі проведених
установчих зборів власників квартир в
будинку було створено об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку "Шевченківське 2".

ОСОБА_2, як замовником, за актом
приймання-передачі житлового
комплексу, був переданий
новозбудований будинок на баланс ОСББ.

В той же день, позивачем була подана до
виконавчого комітету Южноукраїнської
міської ради Миколаївської області
заява про дострокове розірвання
договору оренди земельної ділянки з
додатками.

На вказану заяву позивачем 26.05.2014 року
було отримано лист-відповідь від 14.05.2014
року за вих. № 20/02-33/1700 про те, що в
даному випадку відсутні законні
підстави для припинення договору
оренди земельної ділянки від 02.08.2012
року № 00077.

Не погоджуючись з бездіяльністю
Южноукраїнської міської ради
Миколаївської області щодо
дострокового не розірвання договору
оренди земельної ділянки, ОСОБА_2
звернувся до суду з вказаним позовом.

Колегія суддів суду апеляційної
інстанції не погоджується з висновком
суду першої інстанції стосовно відмови
у задоволенні всіх позовних вимог
ОСОБА_2, зважаючи на наступне:

Згідно з частинами першою, другою
статті 2 Земельного кодексу України
земельні відносини це суспільні
відносини щодо володіння, користування
і розпорядження землею. Суб'єктами
земельних відносин є громадяни,
юридичні особи, органи місцевого
самоврядування та органи державної
влади.

Відповідно до частини третьої статті
140, частини першої статті 144 Конституції
України місцеве самоврядування
здійснюється територіальною громадою
в порядку, встановленому законом, як
безпосередньо, так і через органи
місцевого самоврядування: сільські,
селищні, міські ради та їх виконавчі
органи; органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими до виконання на
відповідній території.

Ст. 26 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» встановлено,
що виключно на пленарних засіданнях
сільської, селищної, міської ради
вирішуються, зокрема, питання
регулювання земельних відносин.

В даному випадку, для вирішення питання
щодо припинення договору оренди 14.04.2014
року позивач звернувся до відповідача
із заявою про дострокове розірвання
договору оренди земельної ділянки від
02.08.2012 року за № 00077 та вилучення
земельної ділянки у зв'язку зі
створенням об'єднання власників
багатоквартирного житлового будинку
"Шевченківське 2".

В ході розгляду даної справи,
відповідачем була надана копія
протоколу № 52 засідання постійної
комісії з питань земельних відносин,
довкілля, охорони навколишнього
середовища та екології
Южноукраїнської міської ради від 27.05.2014
року.

Згідно зазначеного протоколу
постійною комісією було розглянуто
питання щодо дострокового припинення
договору оренди земельної ділянки,
укладеного між Южноукраїнською
міською радою та ОСОБА_2 та надання
згоди на розробку технічної
документації ОСББ "Шевченківське 2" та
рекомендовано детально вивчити це
питання, повторно роз'яснити заявникам
вимоги законодавства та зазначити
необхідний перелік документів для
підготовки проекту рішення та
можливості їх подальшого розгляду на
наступному пленарному засіданні сесії.

Таким чином, як вбачається з матеріалів
справи, Южноукраїнською міською радою
на засіданні сесії взагалі не
розглядалось питання щодо
дострокового розірвання договору
оренди земельної ділянки за адресою:
АДРЕСА_1 та не приймалось відповідне
рішення з цього питання.

Колегія суддів суду апеляційної
інстанції не приймає до уваги
посилання апелянта на те, що
лист-відповідь Южноукраїнської
міської ради від 14.05.2014 року за вих. №
20/02-33/1700 фактично є рішенням міської
ради про відмову у розірванні договору
оренди, з огляду на наступне:

Так, відповідно до ст. 59 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
рада в межах своїх повноважень приймає
нормативні та інші акти у формі рішень.

Ч. 2 цієї статті визначено, що рішення
ради приймається на її пленарному
засіданні після обговорення більшістю
депутатів від загального складу ради,
крім випадків, передбачених цим
Законом. При встановленні результатів
голосування до загального складу
сільської, селищної, міської ради
включається сільський, селищний,
міський голова, якщо він бере участь у
пленарному засіданні ради, і
враховується його голос.

Рішення ради приймається відкритим (у
тому числі поіменним) або таємним
голосуванням. Таємне голосування
обов'язково проводиться у випадках,
передбачених пунктами 4 і 16 статті 26,
пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55,
56 цього Закону.

Таким чином, Законом України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
встановлений чіткий порядок прийняття
радою рішень.

Слід зазначити, що заява позивача була
розглянута Южноукраїнською міською
радою в порядку, передбаченому Законом
України «Про звернення громадян», а не
в порядку, передбаченому Законом
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» для прийняття рішень радою з
питань, віднесених до її компетенції.

Також слід звернути увагу на те, що у
своєму рішенні від 16.04.2009 року № 7-рп/2009
Конституційний Суд України,
проаналізувавши функції і
повноваження органів місцевого
самоврядування, врегульовані
Конституцією України та іншими
законами України, дійшов висновку, що
органи місцевого самоврядування,
вирішуючи питання місцевого значення,
представляючи спільні інтереси
територіальних громад сіл, селищ та
міст, приймають нормативні та
ненормативні акти.

До нормативних належать акти, які
встановлюють, змінюють чи припиняють
норми права, мають локальний характер,
розраховані на широке коло осіб та
застосовуються неодноразово, а
ненормативні акти передбачають
конкретні приписи, звернені до
окремого суб'єкта чи юридичної особи,
застосовуються одноразово і після
реалізації вичерпують свою дію.

Таким чином, лист-відповідь від 14.05.2014
року за вих. № 20/02-33/1700 не може
розглядатись в даному випадку як
рішення (акт індивідуальної дії)
суб'єкта владних повноважень -
Южноукраїнської міської ради з питання
дострокового припинення договору
оренди земельної ділянки, оскільки він
не містить обов'язкових ознак
правового акта індивідуальної дії.
Оскаржуваний акт не створює юридичних
наслідків у формі прав, обов'язків їх
зміни чи припинення.

Враховуючи все вищезазначене, колегія
суддів суду апеляційної інстанції
вважає, що Южноукраїнською міською
радою було допущено протиправну
бездіяльність щодо розгляду заяви
ОСОБА_2 від 14.04.2014 року про дострокове
розірвання договору оренди земельної
ділянки за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з
чим, позовні вимоги ОСОБА_2 в цій
частині підлягають задоволенню.

В свою чергу, згідно ст. 11 КАС України
суд розглядає адміністративні справи
не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог. Суд може вийти за межі позовних
вимог тільки в разі, якщо це необхідно
для повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Враховуючи очевидність порушення прав
ОСОБА_2 у зв'язку з не розглядом та не
вирішенням питання щодо дострокового
розірвання договору оренди земельної
ділянки за адресою: АДРЕСА_1, колегія
суддів приходить до висновку про
необхідність вийти за межі позовних
вимог та здійснити захист порушених
прав та інтересів позивача шляхом
зобов'язання Южноукраїнської міської
ради розглянути у місячний строк заяву
ОСОБА_2 від 14.04.2014 року та прийняте
відповідне рішення за результатом
розгляду зазначеної заяви.

Що стосується позовних вимог про
визнання розірваним договору оренди
земельної ділянки, укладеного між
ОСОБА_2 та Южноукраїнською міською
радою від 07.07.2012 року та стягнення з
Южноукраїнського міського бюджету на
користь ОСОБА_2 збитків., колегія суддів
звертає увагу на наступне:

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
17 Кодексу адміністративного
судочинства України, компетенція
адміністративних судів поширюється на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Відповідно до частини другої статті 4
Кодексу адміністративного судочинства
України, юрисдикція адміністративних
судів поширюється на всі
публічно-правові спори, крім спорів,
для яких законом встановлений інший
порядок судового вирішення.

Слід зазначити, що земельні відносини
поділяються на публічні та приватні.
Відповідно, і спори в таких відносинах
можуть бути як публічно-правовими, так
і приватноправовими (цивільними,
господарськими).

Згідно з частиною другою статті 2
Цивільного кодексу України учасниками
цивільних відносин є: держава Україна,
Автономна Республіка Крим,
територіальні громади, іноземні
держави та інші суб'єкти публічного
права.

Статтею 172 цього Кодексу встановлено,
що територіальні громади набувають і
здійснюють цивільні права та обов'язки
через органи місцевого самоврядування
у межах їхньої компетенції,
встановленої законом.

Міська рада у спорі щодо розірвання
договору оренди земельної ділянки є
суб'єктом цивільних правовідносин і
має такий самий правовий статус, що й
інші учасники цих відносин.

Реалізуючи право розпорядження
земельною ділянкою, що перебувала у її
власності, міська рада відповідно до
статті 5 Земельного кодексу України має
рівні права з громадянами та
юридичними особами, з якими вона
вступає у відносини щодо володіння,
користування і розпорядження землею.

У цьому випадку відсутня
підпорядкованість одного учасника
земельних правовідносин іншому, яка
має місце під час здійснення органом
місцевого самоврядування владних
управлінських функцій.

Колегія суддів вважає, що спірні
правовідносини стосуються порушення
цивільних (приватних) прав та інтересів
ОСОБА_2

Тобто, вказані правовідносини мають
приватноправовий характер, а тому
орган місцевого самоврядування
виступає як суб'єкт права власності,
орендодавець земельної ділянки і не є
суб'єктом владних повноважень.

Разом з цим, спори за позовами фізичної
особи про визнання укладеними
(дійсними) договорів, розірвання
договорів відносяться до цивільної
юрисдикції і розгляду в порядку
адміністративного судочинства не
підлягають.

Згідно п.1 ч.1 ст.157 КАС України, суд
закриває провадження у справі, якщо
справу не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

З урахуванням зазначеного, виходячи із
змісту позовних вимог та враховуючи
суб'єктний склад вказаних
правовідносин, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про те, що
позовні вимоги про визнання розірваним
договору оренди земельної ділянки та
пов'язані з цим вимоги щодо стягнення з
Южноукраїнського міського бюджету на
користь ОСОБА_2 збитків, у зв'язку з не
розірванням вчасно вказаного договору
оренди, не містять ознак
публічно-правового спору та не
підлягають розгляду за правилами КАС
України, а тому в цій частині
провадження по справі підлягає
закриттю.

Що стосується вимог позивача про
стягнення з Южноукраїнського міського
бюджету судових витрат, колегія суддів
суду апеляційної інстанції вважає, що
вони підлягають частковому
задоволенню.

Відповідно до ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно квитанцій № 12787126 від 27.05.2014 року,
№ 12787138 від 27.05.2014 року та № 12 від 10.07.2014
року позивачем було сплачено судовий
збір в розмірі 1827 грн., 73,08 грн. та 950,04
грн. відповідно.

Судовий збір було сплачено за позовні
вимоги майнового та немайнового
характеру.

Враховуючи норми ст. 94 КАС України,
колегія суддів суду апеляційної
інстанції вважає, що стягненню на
користь ОСОБА_2 підлягають понесені ним
судові витрати по сплаті судового
збору, підтверджені документально,
пропорційно сумі задоволених позовних
вимог, що, в даному випадку, становить
109,62 грн. (задоволені вимоги немайнового
характеру).

При цьому, на думку колегії суддів суду
апеляційної інстанції не підлягають
задоволенню вимоги щодо стягнення на
користь позивача вимог на правовому
допомогу та витрат, пов'язаних із
прибуттям до суду.

Згідно ст. 87 судові витрати складаються
із судового збору та витрат, пов'язаних
з розглядом справи. До витрат,
пов'язаних з розглядом справи,
належать: витрати на правову допомогу;
витрати сторін та їхніх представників,
що пов'язані із прибуттям до суду;
витрати, пов'язані із залученням
свідків, спеціалістів, перекладачів та
проведенням судових експертиз;
витрати, пов'язані з проведенням огляду
доказів на місці та вчиненням інших
дій, необхідних для розгляду справи.

Ст. 90 КАС України встановлено, що
витрати, пов'язані з оплатою допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права, які надають правову допомогу за
договором, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги, передбачених законом.

Витрати, пов'язані з переїздом до
іншого населеного пункту сторін та
їхніх представників, а також найманням
житла, несуть сторони (ст. 91 КАС
України).

Стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення і яка не є суб'єктом
владних повноважень, та її
представнику сплачуються іншою
стороною добові (у разі переїзду до
іншого населеного пункту), а також
компенсація за втрачений заробіток чи
відрив від звичайних занять.
Компенсація за втрачений заробіток
обчислюється пропорційно від розміру
середньомісячного заробітку, а
компенсація за відрив від звичайних
занять - пропорційно від розміру
мінімальної заробітної плати.

При цьому, як вже зазначалось вище, ст. 94
КАС України передбачено присудження
особі, у разі задоволення її вимог
повністю або часткового, всіх
здійснених нею документально
підтверджених судових витрат.

У підтвердження понесених витрат на
правову допомогу, а також витрат,
пов'язаних з переїздом до іншого
населеного пункту позивачем та його
представником були надані Угода про
надання правової допомоги адвоката від
19.05.2014 року, Додаток від 21.05.2014 року до
зазначеної Угоди та квитанції про
оплату пального.

Як вбачається з Додатку від 21.05.2014 року
до Угоди про надання правової допомоги
адвоката від 19.05.2014 року, витрати
позивача на правову допомогу
складаються з оплати погодинної роботи
адвоката, яка полягала в наступному:
аналіз наявних документів, розроблення
правової позиції та збір додаткових
доказів у зв'язку із зверненням
громадянина України ОСОБА_2 до
Южноукраїнського міського суду
Миколаївської області із позовною
заявою про визнання протиправним
рішення та розірвання договору оренди
земельної ділянки - 5 годин; звернення
до інвестора об'єкта будівництва КЖК
«Шевченківський» з метою отримання
копії правовстановлюючих документів
на квартиру - 2 години; участь у
попередньому судовому засіданні та
розгляді справи по суті в
Южноукраїнському міському суді
Миколаївської області - 5 годин.

При цьому, у вказаному Додатку у другій
колонці зазначено кількість
затраченого адвокатом часу, а у третій
колонці розраховано вартість наданих
послуг.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в
даному документі наявні розбіжності,
які не дають змоги встановити
конкретний обсяг виконуваних
адвокатом робіт та розмір понесених
позивачем витрат.

Так, при вказанні у першій колонці по
першому пункту нібито виконаних послуг
кількості затраченого часу - 5 годин, у
третій колонці, при розрахунку
вартості послуг вказано « 4*300=1200 грн.».
Теж саме по другому пункту виконаних
вимог: вказано кількість годин - 2, тоді
як при розрахунку фігурує - 5, а саме,
вказано « 5*300=1500 грн.».

Крім того, колегія суддів звертає увагу
на те, що в матеріалах справи відсутні
докази звернення адвоката до інвестора
об'єкта будівництва КЖК
«Шевченківський» з метою отримання
копії правовстановлюючих документів
на квартиру, тобто необґрунтовані
витрати в сумі 1500 грн.

Також, у третьому пункті наданих послуг
Додатка вказано суму коштів за участь
адвоката позивача у попередньому
судовому засіданні та розгляді справи
по суті в Южноукраїнському міському
суді Миколаївської області. Оплата
здійснена за 5 годин наданих послуг.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, в даному випадку розгляд справи
в суді першої інстанції здійснювався
лише 17.06.2014 року та 02.07.2014 року, а час
розгляду справи складає приблизно 3
години (за даними журналів судового
засідання).

Зважаючи на зазначене, колегія суддів
суду апеляційної інстанції, що
вартість даної послуги значно
завищена, фактично послуга у вказаному
об'ємі не надавалась, а тому, стягнення
з Державного бюджету на користь
позивача вказаних витрат є
необґрунтованим.

Таким чином, в даному випадку, наданий
позивачем Додаток до Угоди про надання
правової допомоги адвоката від 19.05.2014
року не є належним доказом понесених
позивачем витрат на правову допомогу, а
тому заявлені вимоги щодо стягнення
цих витрат на користь позивача
задоволенню не підлягають.

Також, на думку колегії суддів,
необґрунтованими є вимоги щодо
компенсації витрат, пов'язаних із
прибуттям до суду, а саме, витрат на
пальне у розмірі 600 грн.

Представник позивача у клопотанні про
врахування розміру судових витрат
зазначив про понесення судових витрат
у вигляді витрат, що пов'язані із
прибуттям до суду в розмірі 600 грн., а
саме витрат на дизельне пальне для
переїзду між містами Києвом та
Южноукраїнськом 26.05.2014 року та 14.06.2014
року.

У підтвердження понесених витрат до
суду були надані копії чеків на оплату
дизельного палива на суму 599,97 грн. (а.с.
48).

В свою чергу, колегія суддів суду
апеляційної інстанції звертає увагу на
те, що згідно першого чеку № 411829, оплата
за пальне здійснювалась у м.
Южноукраїнську на АЗС ТОВ «Восток» за
адресою: вул. Дружби народів, 56, дата
оплати - 26.05.2014 року, при цьому, як
вбачається з матеріалів справи позов
до суду першої інстанції був поданий
27.05.2014 року.

В свою чергу, згідно другого чеку,
оплата за пальне здійснювалась 14.06.2014
року у м. Южноукраїнську за адресою:
вул. Спортивна, 4, тоді як засідання суду
першої інстанції було призначено на
17.06.2014 року.

Крім того, з наданих позивачем копій
фіскальних чеків не можливо встановити
особу, яка придбавала це паливо і
відповідно не можливо зробити висновок
про те, що це паливо придбавалося саме
для прибуття представника позивача у
судові засідання. Крім цього, дати
видання фіскальних чеків не
співпадають з датами проведення
судових засідань, що також
унеможливлює віднесення таких витрат
до судових витрат, у розумінні ст. 87, 91
КАС України. Також, розрахунки витрати
палива, позивачем нічим не
обґрунтовані, що не дозволяє прийняти
такі розрахунки до уваги.

Оскільки судом першої інстанції при
повному встановленні фактичних
обставин справи порушено норми
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
постановлене судове рішення на
підставі ст. 202 КАС України підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

Керуючись ст.ст. 184, 185, 197, 198, 202, 205, 207, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Постанову Южноукраїнського міського
суду Миколаївської області від 02 липня
2014 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
адміністративний позов ОСОБА_2
задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність
Южноукраїнської міської ради
Миколаївської області щодо
неприйняття рішення за результатом
розгляду заяви ОСОБА_2 від 14.04.2014 року
про дострокове розірвання договору
оренди земельної ділянки за адресою:
АДРЕСА_1.

Зобов'язати Южноукраїнську міську раду
Миколаївської області у місячний строк
розглянути заяву ОСОБА_2 від 14.04.2014 року
про дострокове розірвання договору
оренди земельної ділянки за адресою:
АДРЕСА_1 та прийняте відповідне рішення
за результатом розгляду зазначеної
заяви.

Провадження за позовними вимогами про
визнання розірваним договору оренди
земельної ділянки, укладеного 07.07.2012
року між ОСОБА_2 та Южноукраїнською
міською радою та стягнення з
Южноукраїнського міського бюджету на
користь ОСОБА_2 збитків в розмірі 2236,96
грн. - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157
КАС України.

Стягнути з місцевого бюджету
Южноукраїнської міської ради (55000,
Миколаївська область, м. Южноукраїнськ,
вул. Дружби народів, 48,
ідентифікаційний код 33850880) на корить
ОСОБА_2 (55002, АДРЕСА_2 ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) понесені судові витрати у
сумі 109 (сто дев'ять) гривень 62 копійки.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили відповідно до ст. 254 КАС
України та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя:
А.В. Бойко

Суддя: Т.М.
Танасогло

Суддя: О.В. Яковлєв