Справа № 807/299/14
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 року
Справа № 876/3784/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.,

суддів:
Левицької Н.Г., Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Чопської митниці Міндоходів на
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 05 березня
2014 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Чопської митниці
Міндоходів про стягнення заробітної
плати за час вимушеного прогулу
внаслідок затримки виконання рішення
суду, -

В С Т А Н О
В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з
адміністративним позовом до Чопської
митниці Міндоходів про зобов'язання
нарахувати та виплатити середній
заробіток за час вимушеного прогулу
внаслідок затримки виконання
постанови Закарпатського окружного
адміністративного суду від 12.04.2013 року
а за період з 13.04.2013 року по 19.01.2014 року у
розмірі 34051,65 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 12.04.2013 року,
зокрема зобов'язано відповідача
поновити ОСОБА_1 з 02.02.2013 року на посаді
головного інспектора сектору митного
оформлення № 2 відділу митного
оформлення № 1 (Ужгород) Чопської
митниці та виплатити заробітну плату
за час вимушеного прогулу за період з
02.02.2013 року по дату винесення судового
рішення, допустивши негайне виконання
постанови в частині поновлення на
посаді та виплати середнього заробітку
у межах суми стягнення за один місяць.
Однак, фактичне виконання рішення суду
відбулось лише 20.01.2014 року, в зв'язку з
чим затримка виконання судового
рішення становить період з 13.04.2013 року
по 19.01.2014 року та на користь ОСОБА_1
підлягає до стягнення заробітна плата
за час затримки виконання судового
рішення у сумі 34051,65 грн.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 05 березня
2014 року адміністративний позов
задоволено, оскільки суд погодився з
доводами позивача.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, відповідач - Чопська
митниця Міндоходів оскаржила його в
апеляційному порядку, вважає, що судом
першої інстанції при винесенні
постанови порушено норми
матеріального та процесуального права
без врахування всіх суттєвих обставин
справи, а тому просить скасувати
оскаржувану постанову і прийняти нову
постанову, якою відмовити в
задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційних вимог
вказує на те, що позивач просить
стягнути середній заробіток за період,
який розпочався після постановлення
рішення про поновлення на роботі та
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу, однак, в означений
період позивач не перебував у трудових
відносинах з відповідачем, таким чином,
позивачем обраний неналежний спосіб
захисту свого порушеного права,
оскільки, законом передбачений інший
процесуальний порядок його вирішення.

У відповідності до ст. 197 КАС України
суд апеляційної інстанції вважає за
можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
суд апеляційної інстанції вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних міркувань.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 12.04.2013 року
у справі № 807/488/13-а визнано
протиправним та скасовано наказ
Державної митної служби України від
01.02.2013 року № 264-к в частині припинення з
01.02.2013 року перебування на державній
службі в митних органах України ОСОБА_1,
головного інспектора сектору митного
оформлення № 2 відділу митного
оформлення № 1 (Ужгород) Чопської
митниці; зобов'язано поновити ОСОБА_1 з
02.02.2013 року на посаді головного
інспектора сектору митного оформлення
№ 2 відділу митного оформлення № 1
(Ужгород) Чопської митниці; зобов'язано
Чопську митницю Міндоходів виплатити
ОСОБА_1 заробітну плату за час
вимушеного прогулу за період з 02.02.2013
року по дату винесення судового
рішення (12 квітня 2013 року); допустивши
негайне виконання постанови в частині
поновлення ОСОБА_1 на посаді та виплати
середнього заробітку у межах суми
стягнення за один місяць.

Фактичне виконання рішення суду
відбулось 20.01.2014 року, що
підтверджується наказом Чопської
митниці Міндоходів від 20.01.2014 року за №
23-о.

Одночасно необхідно вказати, що
виконанню рішення суду слугували
слідуючі обставини, які встановлені
судом першої інстанції, а саме 30.11.2013
року ОСОБА_1, звернувся у встановленому
порядку до Державної виконавчої служби
України із заявою щодо примусового
виконання судового рішення про
поновлення на роботі.

Постановою старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України від 10.12.2013 року відкрито
виконавче провадження з виконання
виконавчого листа за № 807/488/13-а
виданого 08.05.2013 року.

Постановою старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України від 23.12.2013 року зупинено
виконавче провадження, у зв'язку із
направленням державним виконавцем до
Закарпатського окружного
адміністративного суду заяву № 990/6 про
заміну сторони її правонаступником по
справі № 807/488/13-а.

07.02.2014 року в задоволені заяви старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Кушнір Л.В. про заміну сторони її
правонаступником відмовлено.

17.02.2014 року посадовими особами Чопської
митниці Міндоходів в приміщені
Закарпатського окружного
адміністративного суду вручено копію
листа Чопської митниці від 16.01.2014 року
№ 03.1-1-04.40/333 про необхідність прибути у
відділ персоналу для ознайомлення з
наказом про поновлення на роботі та
приступити до роботи . 20.01.2014 року
позивач прибув у відділ персоналу
Чопської митниці Міндоходів, де його
ознайомили з наказом Держмитслужби №
914-к "По особовому складу" та видано
наказ за № 23-о про його поновлення на
роботі.. Також, 20.01.2014 року в трудову
книжку позивача було внесено запис про
поновлення на роботі.

Задовольняючи заяву позивача, суд
першої інстанції виходив із того, що
відповідач затримав виконання
судового рішення, а тому повинен нести
відповідальність, передбачену статтею
236 КЗпП України.

Колегія суддів апеляційного суду не
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції, вважає, що судом не
належно були оцінені всі докази у
справі, не встановлені обставини, які
необхідно було дослідити. Зокрема,
судом першої інстанції не встановлено,
чи звертався позивач до відповідача за
добровільним виконанням судового
рішення, чи винен відповідач у затримці
виконання постанови суду і чи взагалі
факт затримки виконання судового
рішення мав місце.

У зв'язку з порушенням судом першої
інстанції при постановленні ухвали
норм матеріального та процесуального
права, така ухвала підлягає скасуванню,
а суд апеляційної інстанції вважає за
необхідне постановити нову ухвалу про
відмову у задоволенні заяви позивача,
виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 255 КАС України
пердбачено, що постанова або ухвала
суду, яка набрала законної сили, є
обов'язковою для осіб, які беруть
участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Згідно із вимогами ч.1 ст.258 КАС України
за кожним судовим рішенням, яке набрало
законної сили або яке належить
виконати негайно, за заявою осіб, на
користь яких воно ухвалено, чи
прокурора, який здійснював у цій справі
представництво інтересів громадянина
або держави в суді, видається
виконавчий лист.

З наведених норм КАС України зрозуміло,
що у випадку добровільного невиконання
постанови суду про поновлення на
посаді у відносинах публічної служби,
таке судове рішення виконується
примусово після отримання позивачем в
суді виконавчого листа та його
пред'явлення у встановленому Законом
України "Про виконавче провадження"
порядку для примусового виконання до
органів державної виконавчої служби.

Відповідно до ст.236 КЗпП України у разі
затримки власником або уповноваженим
ним органом виконання рішення органу,
який розглядав трудовий спір про
поновлення на роботі незаконно
звільненого або переведеного на іншу
роботу працівника, цей орган виносить
ухвалу про виплату йому середнього
заробітку або різниці в заробітку за
час затримки.

При несвоєчасному поновленні
працівника на роботі з вини власника
або уповноваженого ним органу середній
заробіток виплачується йому за чітко
визначений законом проміжок часу: з дня
винесення відповідного рішення
органом, що розглядав трудовий спір, до
дня його фактичного виконання.

З аналізу вищенаведеної норми
вбачається, що підставою для виплати
незаконно звільненому і поновленому на
роботі працівнику середнього
заробітку є затримка власником або
уповноваженим ним органом виконання
рішення про поновлення на роботі.

Обов'язок власника або уповноваженого
ним органу виплатити працівникові
середній заробіток за час затримки
виконання рішення про поновлення його
на роботі настає тоді, коли така
затримка була допущена з вини власника
або уповноваженого ним органу.

При цьому, враховуючи конституційно
закріплений принцип свободи вибору
громадянами виду своєї трудової
діяльності, та з метою визначення свого
бажання працювати після прийняття
судового рішення про поновлення на
посаді, необхідна ініціатива
поновленої особи з цього питання перед
працедавцем. Визнане судом право
працівника на поновлення на роботі має
приватний характер, тому не може бути
реалізоване без волевиявлення цього
працівника. Більше того, відновлення в
правах працівника без його ініціативи
може призвести до порушень
законодавства (нез'явлення на роботі
без поважних причин, тобто прогулу,
безпідставної виплати заробітної
плати, зокрема, у разі перебування
особи на обліку в центрі зайнятості,
порушення антикорупційного
законодавства у разі працевлаштування
особи під час вимушеного прогулу в
іншій структурі тощо).

Крім того, статтею 29 КЗпП України
передбачено певні обов'язки власника
або уповноваженого ним органу щодо
працівників, які прийняті, поновлені на
посаді. Виконання цих обов'язків
можливе лише за ініціативними діями
обох сторін у трудових правовідносинах
(працівника та працедавця).

Таким чином, враховуючи те, що з дати
постановлення судового рішення про
поновлення ОСОБА_1 на посаді головного
інспектора сектору митного оформлення
№ 2 відділу митного оформлення №1
(Ужгород) Чопської митниці, він не
звертався до відповідача про його
поновлення, тому підстав вважати
доведеною вину власника у затримці
виконання судового рішення про
поновлення на роботі, немає.

Крім цього, колегія суддів бере до
уваги, що строк, протягом якого не
виконувалась постанова суду є досить
тривалим ( більше деа»яти місяців ) і
заявником не наведено суду жодних
обставин, які б давали підстави
стверджувати вину відповідача та
спростовували б висновки про
бездіяльність самого позивача та його
небажання працювати на посаді, на якій
його було поновлено.

Із врахуванням наведених вище норм
законодавства та фактичних обставин
справи, апеляційний суд приходить до
висновку про те, що судом першої
інстанції при розгляді
адміністративної справи зроблені
висновки, які не відповідають
обставинам справи та наявним у ній
доказам, не дотримано норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.202 КАС України
суд апеляційної інстанції скасовує
судове рішення суду першої інстанції
та ухвалює нове рішення, у випадках
неповного з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
недоведеності обставин, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції вважає встановленими;
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд апеляційної
інстанції, -

П О С Т А Н О В
И В:

Апеляційну скаргу Чопської митниці
Міндоходів - задовольнити.

Скасувати постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від 05
березня 2014 року у справі №807/299/14 та
прийняти нову постанову, якою
відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий судя
В.П. Сапіга

Судді
Н.Г. Левицька

І.М. Обрізко