Справа № 826/15999/14
Суддя: Міщук М.С.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Скочок Т.О.
Суддя-доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді суддів:
при секретарі Міщука М.С. Бєлової Л.В.,
Гром Л.М. Коток А.О.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу
Окружного адміністративного суду
міста Києва у справі за позовом ОСОБА_5
до Головного слідчого управління
Генеральної прокуратури України про
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

17 жовтня 2014 року ОСОБА_5 звернулася до
Окружного адміністративного суду
міста Києва із позовом до Головного
слідчого управління Генеральної
прокуратури України, у якому просила
зобов'язати відповідача - Головного
слідчого управління Генеральної
прокуратури України, суб'єкта владних
повноважень, вчинити певні дії, а саме
направити листа до державного
реєстратора прав на нерухоме майно
реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві про
зняття арешту з квартири АДРЕСА_1,
власником якої є ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 22 жовтня 2014 року
відмовлено у відкритті провадження в
справі у зв'язку з тим, що заяву не
належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

В апеляційній скарзі про скасування
ухвали ОСОБА_5 посилається на те, що
висновки суду першої інстанції про те,
що в позові йдеться про зобов'язання
вчинення певних дій - зняття арешту з
майна не відповідають обставинам
справи, оскільки в позову йдеться про
зобов'язання вчинення певних дій -
направлення листа, на підставі
законного вироку суду, який набрав
чинності, про зняття арешту з квартири,
тому даний позов повинен розглядатися
за правилами адміністративного
судочинства.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, які з`явились у
судове засідання та перевіривши за
матеріалами справи наведені у скарзі
доводи колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження в
адміністративній справі суд першої
інстанції виходив з того, що заявлені
позовні вимоги не належить розглядати
у порядку адміністративного
судочинства, оскільки вони належать до
компетенції місцевого загального суду
кримінальної юрисдикції.

Колегія суддів погоджується з вказаним
висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що справа
адміністративної юрисдикції - це
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією із сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України юрисдикція адміністративних
судів поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

З аналізу вказаних норм вбачається, що
публічно-правовим спором за Кодексом
адміністративного судочинства України
є не будь-який публічно-правовий спір, а
лише той, який випливає із здійснення
суб'єктом владних повноважень своїх
владних управлінських функцій.

Відповідно до пункту 31 постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України №8 від 20.05.2013 року «Про окремі
питання юрисдикції адміністративних
судів», юрисдикція адміністративних
судів не поширюється на
публічно-правові спори про скасування
арешту на майно, який накладено слідчим
суддею або судом у кримінальній справі
в порядку, передбаченому главою 17
Кримінального процесуального кодексу
України (далі КПК України). Також
юрисдикція адміністративних судів не
поширюється на такі ж спори й у
випадках нескасування такого арешту
прокурором у разі закриття провадження
у справі (частина третя статті 174 КПК
України) або судом у випадку
виправдання обвинуваченого чи
закриття кримінального провадження
(частина четверта статті 174 КПК
України). Такі спори підлягають
розгляду в порядку кримінального
процесуального судочинства.

Як вбачається з вироку Київського
міського суду 25.10.1999 року чоловіка
позивача - ОСОБА_6 визнано винним у
скоєні злочину за статтею 168 частини 3
КК України і застосуванням статті 44 КК
України, призначено покарання - чотири
роки позбавлення волі з конфіскацією
усього майна, яке є його особистою
власністю з позбавленням права займати
посади, пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих обов'язків в
органах виконавчої влади та державного
управління на п'ять років.

Вказаним вироком на підставі Закону
України «Про амністію» від 24.07.1998 року
звільнено ОСОБА_6 від конфіскації майна
та знято арешт з його майна та
повернуто його власнику.

Зазначений арешт майна накладався в
ході розслідування кримінальної
справи до винесення вироку та був
внесений до Єдиного державного реєстру
заборон відчуження нерухомого майна і
до цього часу не знятий.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
правильно послався на пункту 31
постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України №8 від
20.05.2013 року «Про окремі питання
юрисдикції адміністративних судів»,
адже юрисдикція адміністративних
судів не поширюється на спори у випадку
нескасування арешту на майно, тому такі
спори повинні розглядатись в порядку
кримінального процесуального
судочинства.

Крім того, позивачем не надано суду
жодних доказів, що вона зверталася до
Головного слідчого управління
Генеральної прокуратури з відповідним
проханням про направлення листа до
Державного реєстратора про зняття
арешту з її квартири.

Оскільки вироком Київського міського
суду від 25.10.1999 року знято арешт з майна,
яке успадкувала позивач, вона має право
звернутись з відповідним позовом до
Державного реєстратора, а у разі
отриманої відмови оскаржити його дії
до суду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду першої
інстанції, зроблених у відповідності з
нормами матеріального та
процесуального права, у зв'язку з чим
колегія суддів вважає за необхідне
відмовити у задоволенні апеляційної
скарги.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 199, 200, 205, 206
КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без
задоволення, а ухвалу Окружного
адміністративного суду міста Києва від
22 жовтня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя

Судді:

Повний текст рішення складено
08.12.2014 року

.

Головуючий суддя
Міщук М.С.

Судді:
Бєлова Л.В.

Гром Л.М.