Справа № 802/1273/14-а
Суддя: Бондарчук І.Ф.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Бондарчук І.Ф.
УХВАЛА

іменем України

"02" грудня 2014 р.
Справа № 802/1273/14-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Бондарчука І.Ф.

суддів:
Моніча Б.С.

Хаюка С.М.,

при секретарі
Лялевич С.С. ,

за участю представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від "16" травня
2014 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області про визнання неправомірними
дій, скасування наказу та зобов'язання
вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2014 року позивачка звернулася з
позовом до Вінницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області, в якому просила
визнати незаконними дії відповідача,
скасувати наказ № 144-0 від 18.11.2013 року
про звільнення з роботи та зобов'язати
поновити на роботі в якості головного
податкового ревізора інспектора
відділу зустрічних звірок управління
податкового контролю ОДПІ Вінницької
області.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що наказом Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області №144-о
від 18 листопада 2013 року її на підставі
пункту 1 статті 40 КЗпП України
звільнено з посади головного
державного податкового
ревізора-інспектора відділу
зустрічних звірок управління
податкового контролю Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції у зв'язку з реорганізацією та
скороченням штатної чисельності. На
думку позивача, вказаний наказ є
незаконним, оскільки вона у день
звільнення перебувала на
стаціонарному лікуванні. Крім того,
позивач зазначила, що попередження про
її вивільнення вона не отримувала.
Також позивач зауважила, що порівняно з
іншими працівниками податкового
органу вона має більш високу
кваліфікацію та є єдиним годувальником
сім'ї, що не було враховано органом
державної податкової служби при її
звільненні.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 16 травня 2014
року в задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою, позивачка подала
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права та ухвалити нову
постанову, якою позов задовольнити.

Позивачка в судове засідання не
з'явилася, хоча за її клопотанням суд
неодноразово відкладав розгляд справи,
в тому числі з метою укладення угоди з
адвокатом. Представник позивачки, з
яким позивачка уклала угоду, належним
чином був повідомлений про час та місце
розгляду справи, що підтверджується
поштовим повідомлення про отримання
повістки. Заяв та клопотання щодо
відкладення справи від нього не
надходило. Про причини неявки в судове
засідання він теж не повідомив.

Відповідно до п. 10 ст. 35 КАС України
вручення повістки представникові
особи, яка бере участь у справі,
вважається також врученням повістки і
цій особі.

Статтею 195-1 КАС України визначено, що
апеляційна скарга на рішення суду
першої інстанції має бути розглянута
протягом одного місяця з дня
постановлення ухвали про відкриття
апеляційного провадження.

У виняткових випадках апеляційний суд
за клопотанням сторони та з
урахуванням особливостей розгляду
справи може продовжити строк розгляду
справи, але не більш як на п'ятнадцять
днів, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи неповідомлення позивачем
або її представником причин неявки в
судове засідання, які відповідно до
ст.35 КАС України вважається належним
чином повідомленими про дату, час та
місце судового розгляду та з метою
недопущення затягування розгляду
апеляційної скарги, який неодноразово
відкладався у зв'язку з неприбуттям в
судове засідання позивача, колегія
суддів вважає за можливе провести
розгляд справи за їх відсутності.

Представник відповідача заперечив
проти апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги відповідно до ст.195
КАС України, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції покликався
на те, що приймаючи наказ №144-о від 18
листопада 2013 року про звільнення
ОСОБА_3, податковий орган діяв в межах
повноважень та у спосіб, що були
передбачені чинним на той момент
трудовим законодавством.

Колегія суддів погоджується з
наведеним висновком, виходячи з
наступного.

Встановлено, що з метою реалізації
постанов Кабінету Міністрів України
від 09 січня 2013 року №14 "Про внесення
змін у додатки до постанов Кабінету
Міністрів України від 7 вересня 2012 року
№ 937 і від 14 листопада 2011 року №1184", а
також від 20 березня 2013 року №229 "Про
утворення територіальних органів
Міністерства доходів і зборів"
відбувалася реорганізація Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Вінницької області
Державної податкової служби України.

З метою дотримання усіх норм трудового
законодавства, що регламентує
процедуру розірвання трудового
договору з ініціативи власника (пункт 1
частини 1 статті 40 КЗпП України),
органом державної податкової служби 17
вересня 2013 року попереджено ОСОБА_3 про
наступне вивільнення, що передбачало
звільнення її із займаної посади. При
цьому, ОСОБА_3 було запропоновано
посади головного державного
інспектора Вінницького відділення (на
період відпустки по догляду за дитиною
ОСОБА_4) та головного державного
ревізора-інспектора Вінницького
відділення, від яких вона відмовилася.
Підтвердженням повідомлення ОСОБА_3
про наступне вивільнення саме 17
вересня 2013 року, а також пропонування
їй вказаних вище посад є показання
свідків, допитаних судом першої
інстанції. Вказані обставини також
підтверджуються актом №1 відмови
працівника від підпису у попередженні
про наступне вивільнення від 17 вересня
2013 року.

Також встановлено, що позивачу було
здійснено нагадування з приводу
закінчення терміну дії попередження
про її вивільнення з роботи та те, що її
буде звільнено у передбаченому законом
порядку у разі неповідомлення
податковий орган про своє рішення, що
підтверджується складеною начальником
відділу персоналу Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Ковтун Н.В. службовою
запискою.

На виконання вимог статті 43 КЗпП
України первинна профспілкова
організація працівників Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції 25 жовтня 2013 року надала
дозвіл на звільнення ОСОБА_3 із
займаної нею посади.

Зважаючи на те, що орган державної
податкової служби вжив усіх необхідних
заходів для переведення ОСОБА_3 на одну
із запропонованих їй посад, а також з
огляду на відмову від запропонованих
посад наказом Вінницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області №144-о від 18
листопада 2013 року позивача звільнено з
посади головного державного
податкового ревізора-інспектора
відділу зустрічних звірок управління
податкового контролю Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Вінницької області
Державної податкової служби у зв'язку з
реорганізацією та скороченням штатної
чисельності на підставі пункту 1 статті
40 КЗпП України.

Від ознайомлення із цим наказом ОСОБА_3
відмовилась, в зв'язку із чим 18
листопада 2013 року посадовими особами
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції складено акт №2
про відмову працівника від підпису у
наказі про звільнення з роботи.

Також позивач відмовилася від
отримання трудової книжки та здачі
службового посвідчення, що
підтверджується актом №4, складеним
посадовими особами податкового органу
18 листопада 2013 року.

Відповідно до частини третьої статті 36
КЗпП у разі зміни власника
підприємства, а також у разі його
реорганізації (злиття, приєднання,
поділу, виділення, перетворення) дія
трудового договору працівника
продовжується. Припинення трудового
договору з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу можливе лише
у разі скорочення чисельності або
штату працівників (пункт 1 частини
першої статті 40).

Згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

За правилами статей 42, 492 КЗпП про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці. При вивільненні
працівників у випадках змін в
організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, яке при рівних
умовах продуктивності праці і
кваліфікації надається, зокрема,
працівникам з тривалим безперервним
стажем роботи на даному підприємстві, в
установі, організації. Одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
із змінами в організації виробництва і
праці власник або уповноважений ним
орган пропонує працівникові іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації. При відсутності
роботи за відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно.

В силу частини першої статті 43 КЗпП
розірвання трудового договору з цієї
підстави може бути проведено лише за
попередньою згодою виборного органу
(профспілкового представника)
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник.

В пункті 19 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9
"Про практику розгляду судами трудових
спорів" роз'яснено, що розглядаючи
трудові спори, пов'язані зі звільненням
за пунктом 1 статті 40 КЗпП, суди
зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у
відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи
попереджувався він за 2 місяці про
наступне вивільнення.

При реорганізації підприємства або при
його перепрофілюванні звільнення за п.
1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це
супроводжується скороченням
чисельності або штату працівників,
змінами у їх складі за посадами,
спеціальністю, кваліфікацією,
професіями.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що органом державної
податкової служби дотримано процедуру
звільнення ОСОБА_3 із займаної нею
посади, що визначена у статтях 40, 42, 43 та
49-2 КЗпП України.

Судом першої інстанції вірно зазначено
про необґрунтованість покликання
позивача на незаконність звільнення
під час перебування її на лікарняному
як на підставу для задоволення позову,
оскільки присутність позивача на
робочому місці 18 листопада 2013 року
підтверджується журналом виходу на
роботу, в якому даний факт засвідчено
підписом позивача. Даний факт
позивачем не заперечувався, а тому
наведене підтверджує факт перебування
на робочому місці ОСОБА_3 18 листопада 2013
року.

Більше того, 09 квітня 2014 року
податковий орган звернувся із запитом
до виконавчої дирекції Вінницького
обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності з приводу
перевірки медичної документації
ОСОБА_3 у Вінницькій міській клінічній
лікарні швидкої медичної допомоги та
перевірки листків непрацездатності
серії АВЯ №040265 та серії АВЯ №040276.

Так, у своєму листі вих. №04/786 від 23
квітня 2014 року виконавча дирекція
Вінницького обласного відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності
зазначила, що в ході проведеної
перевірки вказаних вище документів
встановлено, що листок
непрацездатності серії АВЯ №040265
виданий як "первинний" 01 грудня 2013 року
на період стаціонарного лікування з 18
листопада 2013 року по 01 грудня 2013 року. В
той же час, згідно записів у медичній
документації позивач була
госпіталізована до міської клінічної
лікарні швидкої медичної допомоги 18
листопада 2013 року о 18 годині 05 хвилин.

Встановлено, що тривалість робочого
часу працівників Вінницької об'єднаної
державної податкової інспекції
становить 40 годин на тиждень, а тому в
податковому органі встановлено
наступний режим роботи: з понеділка по
п'ятницю - початок робочого дня - о 8
годині 45 хвилин, перерва - з 13 години 00
хвилин до 14 години 00 хвилин, закінчення
робочого дня - о 18 годині 00 хвилин, лише
у п'ятницю - робочий день закінчується о
16 годині 45 хвилин.

Крім того, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що юридичний факт
звільнення працівника оформлюється
видачею розпорядчого документу -
наказу про звільнення, який
оголошується працівнику.

Матеріалами справи стверджено, що
наказ про звільнення ОСОБА_3 № 144-о від 18
листопада 2013 року було виготовлено та
оголошено позивачу о 09:33 того ж дня,
тобто в момент перебування останньої
на роботі, що підтверджується актом № 2
від 18 листопада 2014 року.

Таким чином звільнення позивачки
відбулося в той момент, коли остання не
перебувала в стані тимчасової
непрацездатності, тобто без порушення
вимог ч.4 ст.40 КЗпП. Юридичний факт
тимчасової непрацездатності виник вже
після її звільнення, а тому не має
правового значення.

Більше того, матеріалами справи
стверджено, що до подачі позовної заяви
в суд позивачка жодного разу не
повідомляла роботодавця про причини
своєї відсутності на робочому місці в
день звільнення, не з'являлася для
отримання трудової книжки тощо.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що відповідач приймаючи наказ
№144-о від 18 листопада 2013 року про
звільнення ОСОБА_3, діяв в межах
повноважень та у спосіб, що були
передбачені чинним на той момент
трудовим законодавством.

Згідно ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції дав належну
оцінку обставинам справи, вірно
застосував Законодавство, яке регулює
ці правовідносини та ухвалив правильне
рішення, яке відповідає вимогам
матеріального і процесуального права,
а тому апеляційна скарга задоволенню
не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від
"16" травня 2014 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
І.Ф.Бондарчук

судді: (підпис)
Б.С. Моніч

(підпис)
С.М.Хаюк

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ І.Ф.Бондарчук

Повний текст cудового рішення
виготовлено "02" грудня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Вінницька
об'єднана державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області вул. 30-річчя
Перемоги,21,м.Вінниця,Вінницька
область,21027

4 - представник позивача ОСОБА_7 -
АДРЕСА_2,