Справа № 804/17977/14
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2014 р. Справа № 804/17977/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у
складі:головуючого - судді Боженко Н.В.,
розглянувши у письмовому провадження в
м.Дніпропетровську адміністративну
справу за позовом Управління
Пенсійного фонду України в м.Марганці
Дніпропетровської області до
Виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Марганці про
зобов'язання вчинити певні дії., -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в
м.Марганці Дніпропетровської області
звернулося до суду з адміністративним
позовом до Виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Марганці, в
якому просить зобов'язати відповідача
прийняти до заліку суму виплаченої
пенсії в розмірі 150,00 грн. виплачену
громадянину ОСОБА_1, каліцтво якого
сталося на території колишнього СРСР
та країн СНД.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що відповідачем безпідставно
не прийняло до заліку на відшкодування
суму в розмірі 150,00 грн., яка утворилась
за вересень 2014 року і була виплачена
ОСОБА_1, який отримав каліцтво яке
сталося на території колишнього СРСР
та країн СНД.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, надав заяву про
розгляд справи без його участі, що
підтверджується матеріалами справи.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, надав до суду
письмові заперечення на позовну заяву,
які містяться в матеріалах справи,
просив розгляд справи здійснювати без
його участі.

Частиною 4 статті 122 Кодексу
адміністративного судочинства
України, особа, яка бере участь у
справі, має право заявити клопотання
про розгляд справи за її відсутності.
Якщо таке клопотання заявили всі особи,
які беруть участь у справі, судовий
розгляд справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд розглянув справу у порядку
письмового провадження.

Згідно статті 41 Кодексу
адміністративного судочинства
України, фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази, які є у справі за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтуються на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, суд встановив наступне.

Управління Пенсійного фонду України в
м. Марганець за вересень понесло
витрати по виплаті і доставці пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання у розмірі
150,00 грн., що підтверджується наданими
актами щомісячної звірки за вересень
2014 р..

Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Марганці не
прийняло до заліку відшкодування
Управлінню Пенсійного фонду України в
м. Марганець витрати по виплаті і
доставці пенсій по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, зокрема, пенсіонеру
ОСОБА_1, у розмірі 150, 00 грн..

Згідно з частиною четвертою статті 26
Основ якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між страховиками виник спір щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право
звернутися до належного страховика
щодо відшкодування понесених ним
витрат.

Ураховуючи те, що пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання є наслідком
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком,
тим, хто має надавати застрахованій
особі матеріальну допомогу чи
соціальні послуги, відповідно до
статті 25 Основ є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків.

За змістом пункту 2 статті 7 Прикінцевих
положень Закону України від 22 лютого 2001
року № 2272-III «Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (у редакції, чинній на
час виникнення спірних відносин), який
набрав чинності з 1 квітня 2001 року, Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків сплачує страхові виплати та
надає соціальні послуги працівникам
(членам їх сімей), які потерпіли на
виробництві до 1 квітня 2001 року, з того
часу, коли відповідні підприємства
передали в установленому порядку цьому
Фонду документи, що підтверджують
право цих працівників (членів їх сімей)
на такі страхові виплати та соціальні
послуги, або коли таке право
встановлено в судовому порядку.
Потерпілі, документи яких не передані
до Фонду соціального страхування від
нещасних випадків, продовжують
отримувати належні виплати та
соціальні послуги від свого
роботодавця, Пенсійного фонду та Фонду
соціального страхування України. При
цьому кошти, виплачені потерпілому
страхувальником, зараховуються Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків у рахунок його страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, а між
страховиками з інших видів страхування
і Фондом соціального страхування від
нещасних випадків в подальшому
відбуваються відповідні розрахунки.

Частиною другою статті 24 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» від
23.09.1999 р. №1105-XIV закріплено аналогічне
правило: якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між Фондом соціального страхування від
нещасних випадків і страховиками з
інших видів соціального страхування
виникають спори щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернувся застрахований. При
цьому страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Сфера дії цього Закону поширюється на
таку категорію інвалідів, щодо
відшкодування витрат на виплату пенсій
яким виник спір.

Відповідно до положень статті 4 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили страту працездатності»
законодавство про державне соціальне
страхування складається з Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили страту
працездатності» від 23.09.1999 N 1105-XIV,
Кодексу законів про працю України,
Закону України «Про охорону праці» та
інших нормативно-правових актів. Якщо
міжнародним договором України, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, встановлено
інші норми, ніж ті, що передбачені
законодавством про страхування від
нещасного випадку, то застосовуються
норми міжнародного договору.

За змістом частини 2 статті 2
зазначеного Закону особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

При цьому право на таке забезпечення,
яке встановлено в Україні, не залежить
від того, у якій з колишніх республік
СРСР стався нещасний випадок на
виробництві з застрахованою особою або
виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків.

Підпунктом «а» статті 27 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» від
05.11.1991р. №1788-XII встановлено, що
громадянам України - переселенцям з
інших держав, які не працювали в
Україні, пенсії по інвалідності
внаслідок трудового каліцтва або
професійного захворювання
призначаються незалежно від стажу
роботи.

Відповідно до пункту 3 розділу XI
Прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» відшкодування шкоди,
медична, професійна та соціальна
реабілітація провадяться Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків також зазначеним у статті 8
Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхові виплати і соціальні
послуги.

Абзацом 3 пункту 3 розділу XI
встановлено, що уся заборгованість
потерпілим на виробництві та членам їх
сімей, яким до набрання чинності цим
Законом підприємства, установи та
організації не відшкодували
матеріальної і моральної (немайнової)
шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я.
виплачується цими підприємствами,
установами і організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника -
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків.

Отже, за змістом наведеної норми
обов'язок Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
відшкодувати потерпілим на
виробництві та членам їх сімей
матеріальну і моральну (немайнову)
шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я,
не залежить від того, чи сплачували
Фонду страхові платежі підприємства,
що ліквідувалися та на яких було
ушкоджено здоров'я потерпілого.

Як вбачається з абзацу 6 наведеного
вище пункту, Фонд соціального
страхування від нещасних випадків є
правонаступником державного,
галузевих та регіональних фондів
охорони праці, передбачених статтею 21
Закону України «Про охорону праці» від
14.10.1992 р. N 2694-XII які ліквідуються.

Відповідно до статті 1 Угоди про
гарантії прав громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
сфері пенсійного забезпечення від 13
березня 1992 року, пенсійне забезпечення
громадян держав-учасниць даної Угоди
та членів їх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають.

Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі
витрати, пов'язані зі здійсненням
пенсійного забезпечення за даною
Угодою, несе держава, яка надає
забезпечення.

Викладене свідчить про те, що
страховиком, який має виплачувати
пенсію по інвалідності особі, котра
стала інвалідом внаслідок нещасного
випадку на виробництві на території
колишніх распублік СРСР, є Фонд. Він
також має відшкодовувати витрати в
разі виплати такої пенсії органами
Пенсійного фону України.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що страховиком,
котрий має виплачувати пенсію по
інвалідності особі, яка отримала
каліцтво на виробництві на території
колишніх республік СРСР, країн СНД є
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України, в
разі виплати такої пенсії органами
Пенсійного фонду України, Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України зобов'язаний
відшкодувати останньому витрати.

Разом з тим, спосіб захисту
(відновлення) порушеного права, обраний
позивачем, суд вважає таким, що не
відповідає змісту прав Управління
Пенсійного фонду України щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Порядок відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затверджений постановою
правління Пенсійного фонду України та
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України від 4
березня 2003 року № 5-4/4, на який
посилається управління ПФУ,
обґрунтовуючи позовні вимоги, не
регулює спірні відносини, які виникли у
цьому випадку, оскільки встановлене
цим Порядком правило щодо підписання
актів звірки розрахунків підлягає
застосуванню лише за відсутності
спору.

У разі наявності спору та незгоди
відповідача на включення витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності до актів звірки
розрахунків, вимоги про стягнення
таких сум мають вирішуватись в
судовому порядку в судах
адміністративної юрисдикції, шляхом
пред'явлення позову про стягнення цих
сум, а не шляхом пред'явлення вимог про
включення до актів звірки.

Таким чином, вимога щодо зобов'язання
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Марганці
Дніпропетровської області прийняти до
заліку суми пенсії по інвалідності в
розмірі 150,00 грн. розрахована на
відсутність спору, тому не підлягає
задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 161 Кодексу
адміністративного судочинства України
при виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Зазначена правова позиція суду
узгоджується з правовою позицією
Верховного суду України у справах цієї
категорії, яка висловлена в постановах
від 06 червня 2011 р. № 21-1161а11, від 20 червня
2011 року № 21-76а11,від 05 грудня 2011 р. №
21-116а11, від 21 листопада 2011 р. № 21-361а11, від
28 листопада 2011 року № 21-366а11.

Приймаючи до уваги викладене суд
дійшов висновку, що у задоволенні
позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 160-163, 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені адміністративного позову
Управління Пенсійного фонду України в
м.Марганці Дніпропетровської області
до Виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Марганці про
зобов'язання вчинити певні дії -
відмовити.

Постанова суду може бути
оскаржена до Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
шляхом подання апеляційної скарги
через Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна,
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя Н.В.
Боженко