Справа № 815/6973/13-а
Суддя: Білостоцький О. В.
Дата ухвалення: 2014-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6973/13-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 року м.
Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді:
Білостоцького О.В.

При секретарі:
Слободянюка К.С.

За участю сторін:

Представника позивача:
ОСОБА_1

Представника відповідача:
Градинар І.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до відділу
Держземагенства у Татарбунарському
районі Головного управління
Держземагенства в Одеській області,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача - Лиманська сільська рада,
про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 (далі ФОП
ОСОБА_3) звернувся до Одеського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до відділу
Держземагенства у Татарбунарському
районі Головного управління
Держземагенства в Одеській області
(далі відділ Держземагенства у
Татарбунарському районі), третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача -
Лиманська сільська рада, в якому просив
суд:

- визнати протиправними дії відділу
Держземагенства у Татарбунарському
районі щодо застосування коефіцієнта
функціонального використання
земельної ділянки - 2,5 як для земельної
ділянки комерційного призначення при
обчисленні нормативної грошової
оцінки земельної ділянки площею 3650 кв.м
для будівництва, експлуатації та
обслуговування бази відпочинку
«ІНФОРМАЦІЯ_1» в рекреаційній зоні
с.Лиман Татарбунарського району
Одеської області;

- зобов'язати відділ Держземагенства у
Татарбунарському районі видати
позивачу витяг з технічної
документації щодо нормативної
грошової оцінки земельної ділянки
площею 3650 кв.м для будівництва,
експлуатації та обслуговування бази
відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» в
рекреаційній зоні с.Лиман
Татарбунарського району Одеської
області із застосуванням коефіцієнта
функціонального використання
земельної ділянки - 0,5, як для земельної
ділянки рекреаційного призначення.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що відділом Держземагенства
у Татарбунарському районі не вірно
було розраховано та зазначено у витязі
з технічної документації розмір
нормативної грошової оцінки
орендованої земельної ділянки для
будівництва, експлуатації та
обслуговування бази відпочинку
«ІНФОРМАЦІЯ_1» в межах рекреаційної
зони «Катранка» в с.Лиман
Татарбунарського району Одеської
області площею 3650 кв.м. Так, при
визначенні нормативної грошової
оцінки до орендованої земельної
ділянки був застосований коефіцієнт
функціонального використання як до
земель комерційного використання - 2,5.
Відповідачем не було враховано, що
зазначена земельна ділянка є землею
рекреаційного призначення та фактично
використовується позивачем у
рекреаційних цілях - для експлуатації
та обслуговування бази відпочинку, а
тому, за твердженням позивача, до
зазначеної земельної ділянки повинен
бути застосований коефіцієнт
функціонального використання
земельної ділянки - 0,5, як земель
рекреаційного призначення. Крім того,
станом на момент взяття позивачем
зазначеної земельної ділянки в оренду
під базою відпочинку у 2008 році,
відділом Держкомзему у
Татарбунарському районі Одеської
області нормативну грошову оцінку
земельної ділянки йому було визначено
саме із застосуванням функціонального
використання земельної ділянки -
рекреаційне призначення - з
коефіцієнтом 0,5. Будь-яких правових або
інших підстав для зміни цього
коефіцієнту у 2013 році на 2,5 як для
земель комерційного використання у
відповідача не було.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 30.10.2013 року,
залишеною в силі ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 05.12.2013 року, у задоволенні
вищезазначеного адміністративного
позову ФОП ОСОБА_3 було відмовлено у
повному обсязі (т. 1 а.с. 59-61, 90).

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 26.06.2014 року постанова
Одеського окружного адміністративного
суду від 30.10.2013 року та ухвала Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 05.12.2013 року були скасовані та справу
направлено на новий судовий розгляд до
суду першої інстанції (т. 1 а.с. 125-127).

Вищим адміністративним судом України в
ухвалі від 26.06.2014 року було зазначено,
що висновок судів першої та
апеляційної інстанції щодо
правомірності спірних дій відділу
Держземагенства у Татарбунарському
районі зроблений без дослідження всіх
доказів та обставин справи. Так, поза
належною увагою судів залишились
доводи позивача про те, що спірна
земельна ділянка використовується
підприємцем відповідно до
функціонального призначення - землі
рекреаційного призначення, до яких
застосовується коефіцієнт
функціонального використання
земельної ділянки - 0,5.

Направляючи зазначену справу на новий
розгляд, Вищим адміністративним судом
України було зобов'язано суд першої
інстанції дослідити докази на
підтвердження доводів щодо
функціонального призначення та
комерційного використання зазначеної
земельної ділянки.

Після повернення справи на новий
судовий розгляд її було прийнято до
провадження Одеським окружним
адміністративним судом.

Під час нового судового розгляду
адміністративної справи представник
позивача у судових засіданнях,
посилаючись на обґрунтування,
викладені у адміністративному позові,
підтримала позовні вимоги у повному
обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнала з підстав, викладених
у запереченнях на адміністративний
позов та додаткових поясненнях по
справі (т.1 а.с. 38-42, 147-150) та просила
відмовити у їх задоволенні у повному
обсязі. Зазначила, що коефіцієнт
функціонального використання 2,5 був
застосований відділом Держземагенства
у Татарбунарському районі Головного
управління Держземагенства в Одеській
області до спірної земельної ділянки
обґрунтовано та відповідно до вимог
чинного законодавства.

Представник третьої особи до суду не
з`явився, від голови Лиманської
сільської ради через канцелярію суду
надійшло клопотання про розгляд справи
без участі представника третьої особи
(а.с. 173), а тому на підставі положень ст.
128 КАС України справа слухалась за
відсутності представника Лиманської
сільської ради за наявними в справі
доказами.

Судом під час нового судового розгляду
встановлені наступні обставини у
справи:

ФОП ОСОБА_3 зареєстрований 19.09.2007 року
Білгород-Дністровською районною
державною адміністрацією Одеської
області, ідентифікаційний код НОМЕР_1
(а.с. т.1 а.с. 20).

22.08.2008 року між ФОП ОСОБА_3 (орендар) та
Лиманською сільською радою
(орендодавець) був укладений договір
оренди землі (а.с. т.1 а.с. 8-12), відповідно
до якого позивачу було надано у
строкове платне користування строком
на 25 років земельну ділянку
несільськогосподарського призначення
- землі рекреаційного призначення, яка
знаходиться в рекреаційній зоні
«Катранка» в межах с.Лиман, Лиманської
сільської ради, Татарбунарського
району, Одеської області, загальною
площею 0,365 га для будівництва,
експлуатації та обслуговування
майнового комплексу бази відпочинку
«ІНФОРМАЦІЯ_1». Договір був
зареєстрований відділом Держкомзему у
Татарбунарському районі Одеської
області 28.11.2011 року за №00670. При
укладанні цього договору зміна
цільового призначення земельної
ділянки у встановленому порядку
органами виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування не
здійснювалась.

Згідно умов зазначеного договору
нормативна грошова оцінка земельної
ділянки становить 118253,21 грн. При цьому,
при розрахунку відповідної
нормативної грошової оцінки був
застосований коефіцієнт
функціонального використання
земельної ділянки як до земель
рекреаційного призначення 0,5.

Зазначені показники були розраховані
на підставі технічної документації від
2007 року з грошової оцінки земель
с.Лиман Лиманської сільської ради
Татарбунарського району Одеської
області, виготовленої ТОВ «Південний
землевпорядний центр» у 2007 році, згідно
якої середня базова вартість 1 кв.м
земель села Лиман обчислена у розмірі
69,47 грн. (т. 2 а.с. 5-35).

У 2013 році державним підприємством
Одеський науково-дослідний та
проектний інститут землеустрою» на
замовлення Лиманської сільської ради
було виготовлено технічну
документацію про нормативну грошову
оцінку земель с.Лиман Лиманської
сільської ради Татарбунарського
району Одеської області, яку було
затверджено рішенням Лиманської
сільської ради від 12.07.2013 року №525-VІ.
Середня базова вартість 1 кв.м земель
села Лиман обчислена у розмірі 59,42 грн.
(т. 2 а.с. 36-90).

У зв'язку з встановленням нової
грошової оцінки земель с. Лиман
Лиманської сільської ради
Татарбунарського району Одеської
області ФОП ОСОБА_3 звернувся до
відділу Держземагенства у
Татарбунарському районі для отримання
витягу з нормативної грошової оцінки
земельної ділянки площею 0,365 га, що
використовується на умовах оренди для
експлуатації та обслуговування бази
відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Відділом Держземагенства у
Татарбунарському районі було
розраховано нормативну грошову оцінку
орендованої ФОП ОСОБА_3 земельної
ділянки із застосуванням коефіцієнта
функціонального використання
земельної ділянки - 2,5 як для земельної
ділянки комерційного призначення, що
було оформлено у вигляді витягів з
технічної документації про нормативно
грошову оцінку земельної ділянки від
19.02.2013 року №24-2-05/368, від 18.10.2013 року
№13-21-319/1, від 17.02.2014 року №В-81-429 (т.1 а.с. 19,
т.2 а.с. 96, 97, 98).

Заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Статтею 2 Закону України «Про плату за
землю» від 03.07.1992 року №2535 визначено, що
використання землі в Україні є платним.
Плата за землю справляється у вигляді
земельного податку або орендної плати,
що визначається залежно від грошової
оцінки земель.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
оцінку земель» від 11.12.2003 року №1378-IV
(далі Закон України № 1378-IV) нормативна
грошова оцінка земельних ділянок -
капіталізований рентний дохід із
земельної ділянки, визначений за
встановленими і затвердженими
нормативами.

Нормативна грошова оцінка земельних
ділянок, згідно ч.5 ст.5 Закону України
№1378-IV використовується для визначення
розміру, зокрема, орендної плати за
земельні ділянки державної та
комунальної власності.

Частиною 1 ст. 18 Закону України № 1378-IV
передбачено, що нормативна грошова
оцінка земельних ділянок проводиться
відповідно до державних стандартів,
норм, правил, а також інших
нормативно-правових актів на землях
усіх категорій та форм власності.

Відповідно до ст.20 Закону України «Про
оцінку земель» за результатами
бонітування ґрунтів, економічної
оцінки земель та нормативної грошової
оцінки земельних ділянок складається
технічна документація. Розробники
технічної документації з бонітування
ґрунтів, економічної оцінки земель та
нормативної грошової оцінки земельних
ділянок, а також звітів про проведення
експертної грошової оцінки земельних
ділянок зобов'язані безоплатно
передавати копії матеріалів у
Державний фонд документації із
землеустрою. Дані про нормативну
грошову оцінку окремої земельної
ділянки оформляються як витяг з
технічної документації з нормативної
грошової оцінки земель.

Згідно вимог ст.23 Закону України № 1378-IV
технічна документація з бонітування
ґрунтів, економічної оцінки земель та
нормативної грошової оцінки земельних
ділянок у межах населених пунктів
затверджується відповідною сільською,
селищною, міською радою. Витяг з
технічної документації про нормативну
грошову оцінку окремої земельної
ділянки видається відповідним органом
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів.

Механізм нормативної грошової оцінки
земельних ділянок
сільськогосподарського призначення та
населених пунктів регулюється
Порядком нормативної грошової оцінки
земель сільськогосподарського
призначення та населених пунктів,
затвердженого наказом Державного
комітету України по земельних
ресурсах, Міністерства аграрної
політики України, Міністерства
будівництва, архітектури та
житлово-комунального господарства
України, Української академії аграрних
наук від 27.01.2006 року №18/15/21/11 (далі
Порядок).

Згідно п.п. 3.1, 3.2 Порядку в основі
нормативної грошової оцінки земель
населених пунктів лежить
капіталізація рентного доходу, що
отримується залежно від місця
розташування населеного пункту в
загальнодержавній, регіональній і
місцевій системах виробництва та
розселення, облаштування його
території та якості земель з
урахуванням природно-кліматичних та
інженерно-геологічних умов,
архітектурно-ландшафтної та
історико-культурної цінності,
екологічного стану, функціонального
використання земель. Населені пункти
включають землі всіх категорій за
основним цільовим призначенням, які
розташовуються в їх адміністративних
межах. Нормативна грошова оцінка
населених пунктів для всіх категорій
земель та земельних ділянок (за
винятком сільськогосподарських угідь)
визначається згідно з формулою 8.

Нормативна грошова оцінка одного
квадратного метра земельної ділянки
населених пунктів визначається за
формулою: Цн = В х НП: Нк х Кф х Км, де Цн -
нормативна грошова оцінка квадратного
метра земельної ділянки у гривнях; В -
витрати на освоєння та облаштування
території в розрахунку на квадратний
метр; Нп - норма прибутку (6%); Нк - норма
капіталізації (3%); Кф - коефіцієнт, який
характеризує функціональне
використання земельної ділянки (під
житлову та громадську забудову, для
промисловості, транспорту тощо); Км -
коефіцієнт, який характеризує місце
розташування земельної ділянки (п. 3.3
Порядку).

Відповідно до п. 3.5 Порядку коефіцієнт,
який враховує функціональне
використання земельної ділянки (Кф),
ураховує відносну прибутковість видів
економічної діяльності.

Віднесення земель до категорії земель
за функціональним використанням
провадиться згідно з Інструкцією з
заповнення державної статистичної
звітності з кількісного обліку земель
(форми №№ 6-зем, 6а-зем, 6б-зем, 2-зем),
затвердженою наказом Держкомстату
України від 05.11.98 № 377, зареєстрованою в
Мін'юсті України 14.12.98 за №788/3228,
відповідно до видів економічної
діяльності, зазначених у довідках, що
надають юридичним особам органи
державної статистики. Коефіцієнт
функціонального використання для
земельних ділянок змішаного
використання визначається як
середньозважене (за площею) значення
коефіцієнтів функціонального
використання окремих частин земельної
ділянки змішаного використання.
Підставою для виділення частин
земельної ділянки різного
функціонального використання є
виключно затверджені дані
інвентаризації земельної ділянки та
землеустрою.

Статтею 19 Земельного кодексу України
визначено, що землі України за основним
цільовим призначенням поділяються на
такі категорії: землі
сільськогосподарського призначення;
землі житлової та громадської
забудови; землі природно-заповідного
та іншого природоохоронного
призначення; землі оздоровчого
призначення; землі рекреаційного
призначення; землі
історико-культурного призначення;
землі лісогосподарського призначення;
землі водного фонду; землі
промисловості, транспорту, зв'язку,
енергетики, оборони та іншого
призначення.

Відповідно до вимог ст. 20 Земельного
кодексу України, віднесення земель до
тієї чи іншої категорії здійснюється
на підставі рішень органів державної
влади, Верховної Ради Автономної
Республіки Крим, Ради міністрів
Автономної Республіки Крим та органів
місцевого самоврядування відповідно
до їх повноважень.

Згідно ст. 50 Земельного кодексу України
до земель рекреаційного призначення
належать землі, які використовуються
для організації відпочинку населення,
туризму та проведення спортивних
заходів.

Статтею 51 Земельного кодексу України
визначено, що до земель рекреаційного
призначення належать земельні ділянки
зелених зон і зелених насаджень міст та
інших населених пунктів,
навчально-туристських та екологічних
стежок, маркованих трас, земельні
ділянки, зайняті територіями будинків
відпочинку, пансіонатів, об'єктів
фізичної культури і спорту,
туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів,
стаціонарних і наметових
туристично-оздоровчих таборів,
будинків рибалок і мисливців, дитячих
туристичних станцій, дитячих та
спортивних таборів, інших аналогічних
об'єктів, а також земельні ділянки,
надані для дачного будівництва і
спорудження інших об'єктів
стаціонарної рекреації.

Відповідно до ст. 52 Земельного кодексу
України землі рекреаційного
призначення можуть перебувати у
державній, комунальній та приватній
власності. На землях рекреаційного
призначення забороняється діяльність,
що перешкоджає або може перешкоджати
використанню їх за призначенням, а
також негативно впливає або може
вплинути на природний стан цих земель.
Порядок використання земель
рекреаційного призначення
визначається законом.

Як вбачається із спірних витягів про
нормативну грошову оцінку земельної
ділянки ФОП ОСОБА_3 для експлуатації та
обслуговування бази відпочинку
«ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованої за
адресою: с.Лиман, Лиманська сільська
рада, Татарбунарський район, Одеська
область, при розрахунку нормативної
грошової оцінки зазначеної земельної
ділянки розробником відділом
Держземагенства у Татарбунарському
районі був застосований коефіцієнт
функціонального використання 2,5, як до
земель комерційного використання.

Представник відповідача в судовому
засіданні пояснила що віднесення
земель до відповідної категорії за
функціональним використанням
провадиться згідно з Інструкцією з
заповнення державної статистичної
звітності з кількісного обліку земель
(форми №№ 6-зем, 6а-зем, 6б-зем, 2-зем),
затвердженою наказом Держкомстату
України від 05.11.1998 року №377, відповідно
до видів економічної діяльності
суб'єктів господарювання, зазначених у
ЄДР, а тому при розрахунку коефіцієнту
функціонального використання спірної
земельної ділянки відповідач
керувався діяльністю, яка проводиться
ФОП ОСОБА_3 на зазначеній ділянці. Так,
відповідно до витягів з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців від 25.10.2013
року та 27.11.2014 року основний вид
діяльності ФОП ОСОБА_3 у 2013 році був
«Роздрібна торгівля з лотків на
ринках» (КВЕД 52.62.0), у 2014 році -
«Діяльність засобів розміщування на
період відпустки та іншого тимчасового
проживання» (КВЕД 55.20) (т.1 а.с. 43, 177).
Вищезазначений вид економічної
діяльності згідно додатку № 3 до
вищезазначеної Інструкції (секції G та
H) відноситься до земель, що
використовуються в комерційних цілях,
та до яких застосовується коефіцієнт
функціонального використання
земельної ділянки - 2,5.

Разом з тим, як вбачається з довідки
відділу Держземагенства у
Татарбунарському районі від 27.10.2014
року № с-704/2014 згідно звіту про
наявність земель та розподіл їх за
власниками землі, землекористувачами,
угіддям та видами економічної
діяльності станом на 01.07.2014 року (форма
6-зем), спірна земельна ділянка
обліковується як землі рекреаційного
призначення (шифр рядка 86 - забудовані
землі, у тому числі: кемпінгів, будинків
для відпочинку або проведення
відпусток (вид угідь 57) (т. 2 а.с. 91).

У розділі ІІ Інструкції №377 зазначено,
що класифікація земель прийнята згідно
зі "Стандартною статистичною
класифікацією землекористування ЄЕК",
як змішана: за видами земельних угідь
та видами економічної діяльності.

У цьому ж розділі зазначено, що землі
будинків та баз відпочинку,
пансіонатів; кемпінгів,
мотелів-кемпінгів;
туристично-оздоровчих таборів,
будинків мисливців і рибалок; дитячих
туристичних та спортивних таборів,
повинні враховуватись, як землі
рекреаційного призначення.

До земель, які використовуються для
відпочинку та інших відкритих земель
(графи 55 та 57 звіту 6-зем), віднесені
землі кемпінгів, турбаз, пансіонатів,
будинків відпочинку, піонерських
таборів, землі під кладовища, землі,
зайняті під поточне та майбутнє
будівництво.

До земель комерційного та іншого
використання (графа 42 звіту 6-зем)
віднесені землі, які використовуються
головним чином комерційними, торговими
і відповідними службами - торговими
центрами, комерційними банками,
автозаправними станціями, ремонтними
майстернями, готелями, ресторанами,
барами, їдальнями, торговими складами
та будівлями органів управління ними.
Також зазначено про необхідність
включати землі за видами економічної
діяльності, вказаними в додатку 3 до
цієї Інструкції.

Зі змісту додатку 3 до Інструкції № 377
вбачається, що КВЕД 52.6 віднесений до
секції G «Оптова і роздрібна торгівля;
торгівля транспортними засобами;
послуги з ремонту»; КВЕД 55.20 віднесений
до секції Н «Готелі та ресторани».

При цьому за вимогами цієї ж інструкції
землі під готелями та будинками
відпочинку повинні обліковуватись у
різних графах (відповідно 42 та 57) форми
6-зем.

Таблицею 1.1 додатка 1 Порядку
нормативної грошової оцінки земель
сільськогосподарського призначення та
населених пунктів «Коефіцієнти, які
характеризують функціональне
використання земельної ділянки (Кф)»
встановлено, що для земель оздоровчого
та рекреаційного призначення (за
винятком земель, віднесених до
категорії O92.7 (землі підприємств, що
здійснюють діяльність у сфері
відпочинку та розваг (азартні ігри та
ігри на гроші тощо) застосовується Кф -
0,5; до земель комерційного використання
Кф - 2,5.

Як було встановлено судом під час
судового розгляду справи земельну
ділянку загальною площею 0,365 га, що
знаходяться в рекреаційні зоні
«Катранка» в межах с. Лиман
Татарбунарського району Одеської
області згідно договору оренди землі
22.08.2008 року було надано ФОП ОСОБА_3 в
оренду для будівництва, експлуатації
та обслуговування бази відпочинку
«ІНФОРМАЦІЯ_1» та позивач використовує
її за функціональним та цільовим
призначенням як землі рекреаційного
призначення, а тому до цієї земельної
ділянки має застосуватися Кф - 0,5. При
цьому, як вбачається з наданої до суду
експлікації земельної ділянки, що
орендує позивач, 0,311 га з неї є площею
земель, що використовуються для
відпочинку та інші відкриті землі під
проїздами, проходами та площадками, а
0,054 га зайняті житловою забудовою.

Зазначених обставин представником
відповідача в судовому засіданні
спростовано не було. Відділом
Держземагенства у Татарбунарському
районі в порядку виконання обов'язку
суб'єкта владних повноважень,
визначеному ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, не було надано доказів на
підтвердження здійснення ФОП ОСОБА_3 на
спірній земельній ділянці
господарської діяльності з роздрібної
торгівлі (КВЕД 52.6), або з розміщення
готелів та ресторанів (КВЕД 55.20), не
надано доказів обліку зазначеної
земельної ділянки в органах
Держземагенства як земель
комерційного або змішаного
використання. Крім того представником
відповідача у суді зазначено, що
інвентаризації земельної ділянки з
метою зміни цільового використання
земельної ділянки не проводилось та
документація із землеустрою з цією
метою не складалась.

В матеріалах справи відсутні
документи, які б визначали цільове чи
функціональне використання землі, як
комерційне, навпаки, всі наявні докази
доводять та визначають призначення
землі, як рекреаційне (т.1 а.с. 154-160).

З цих підстав, суд не погоджується з
висновками відповідача про віднесення
земельної ділянки до категорії земель
комерційного призначення, оскільки
такі висновки базуються на
безпідставному віднесенні діяльності
позивача до секцій G та Н (оптова і
роздрібна торгівля; торгівля
транспортними засобами; послуги з
ремонту; діяльність готелів та
ресторанів) лише за КВЕД та
застосуванні у зв'язку з цим невірного
коефіцієнта, який характеризує
функціональне використання земельної
ділянки.

Посилання представника відповідача в
обґрунтування необхідності
застосування коефіцієнту 2,5 лише з
огляду на те, що діяльність бази
відпочину здійснюється ФОП ОСОБА_3 на
комерційній основі для отримання
прибутку, на думку суду, не може бути
прийнято до уваги в якості
правомірності дій відповідача щодо
визначення спірного коефіцієнту,
оскільки це призвело б до формального
вирішення справи. З цих же підстав суд
не приймає в якості достатніх
обґрунтувань правомірності зазначених
дій відділу Держземагенства лише
відомості з ЕДР щодо основного виду
господарської діяльності позивача.
Крім того, будь-яких відомостей щодо
стану прибутковості господарської
діяльності позивача з експлуатації
цієї бази відпочинку, які на думку
відповідача впливають на визначення
нормативно грошової оцінки земельної
ділянки та повинні враховуватись при
визначенні відповідного коефіцієнту,
відділом Дерземагенства до суду не
надано.

Твердження представника відповідача
про те, що коефіцієнт 2,5
функціонального використання
земельної ділянки був визначений
позивачу державним підприємством
Одеський науково-дослідний та
проектний інститут землеустрою» у
технічній документації 2013 року про
нормативну грошову оцінку земель
с.Лиман Лиманської сільської ради
Татарбунарського району Одеської
області, суд вважає безпідставними та
такими що не ґрунтуються на матеріалах
адміністративної справи. Крім того суд
зазначає, що визначення коефіцієнту
функціонального призначення земельної
ділянки та складення витягу з
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки відноситься до компетенції
відділу Держземагенства у
Татарбунарському районі Головного
управління Держземагенства в Одеській
області, як суб'єкта владних
повноважень.

Згідно з частиною 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

У разі виявлення порушень хоча б одного
з цих критеріїв, є підстави для
задоволення адміністративного позову.

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. Відповідно до ч.
2 ст. 71 КАС України в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
позову.

Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Належними є докази, які
містять інформацію щодо предмету
доказування.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З урахуванням встановлених у судовому
засіданні обставин суд доходить
висновку, що дії щодо застосування
коефіцієнта функціонального
використання земельної ділянки - 2,5 як
для земельної ділянки комерційного
призначення при обчисленні
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки площею 3650 кв.м для будівництва,
експлуатації та обслуговування бази
відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» в с.Лиман
Татарбунарського району Одеської
області були здійснені відповідачем
незаконно, тобто не у відповідності до
вимог чинного законодавства;
необґрунтовано, тобто без урахування
фактичних обставин, що мають значення
для прийняття рішення, а тому суд
вважає, що позовна вимога ФОП ОСОБА_3
про визнання їх протиправними
підлягають задоволенню.

З цих підстав також суд вважає такою, що
підлягає задоволенню позовну вимогу
ФОП ОСОБА_3 про зобов'язання відділу
Держземагенства у Татарбунарському
районі видати витяг з технічної
документації щодо нормативної
грошової оцінки земельної ділянки
площею 3650 кв.м для будівництва,
експлуатації та обслуговування бази
відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» в с. Лиман
Татарбунарського району Одеської
області із застосуванням коефіцієнта
функціонального використання
земельної ділянки - 0,5.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 2, 7-14, 122, 158-163, 186, 254 КАС України,
суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до відділу
Держземагенства у Татарбунарському
районі Головного управління
Держземагенства в Одеській області,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача - Лиманська сільська рада,
про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії -
задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними дії відділу
Держземагенства у Татарбунарському
районі Головного управління
Держземагенства в Одеській області
щодо застосування коефіцієнта
функціонального використання
земельної ділянки - 2,5 як для земельної
ділянки комерційного призначення при
обчисленні нормативної грошової
оцінки земельної ділянки площею 3650 кв.м
для будівництва, експлуатації та
обслуговування бази відпочинку
«ІНФОРМАЦІЯ_1» в с.Лиман
Татарбунарського району Одеської
області.

Зобов'язати відділ Держземагенства у
Татарбунарському районі Головного
управління Держземагенства в Одеській
області видати фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_3 витяг з
технічної документації щодо
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки площею 3650 кв.м для будівництва,
експлуатації та обслуговування бази
відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» в с.Лиман
Татарбунарського району Одеської
області із застосуванням коефіцієнта
функціонального використання
земельної ділянки - 0,5.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі в
Одеський окружний адміністративний
суд апеляційної скарги на постанову
суду протягом десяти днів з дня її
проголошення, а у разі застосування
судом частини третьої статті 160 КАС
України - з дня отримання копії
постанови. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги на постанову, встановленого
статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу
не було подано.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний суддею 05 грудня 2014 року.

Суддядпис/
Білостоцький О.В.