Справа № 500/6611/14-а
Суддя: Присакар О. Я.
Дата ухвалення: 2014-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 500/6611/14-а
Провадження № 2-а/500/174/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2014 року Ізмаїльський
міськрайонний суд Одеської області в
складі:

головуючого судді – Присакар О.Я.,

при секретарі – Сирбу Г.В.,

за участю: позивача – ОСОБА_1,

представників
позивача – ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника
відповідача – ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті ОСОБА_5
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до в.о. першого заступника
начальника Південної митниці
Міндоходів ОСОБА_6, Південної митниці
Міндоходів про скасування постанови
Південної митниці Міндоходів у справі
про порушення митних правил № 0170/50000/14
від 23.09.2014 року, –

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із
адміністративним позовом до в.о.
першого заступника начальника
Південної митниці Міндоходів ОСОБА_6,
Південної митниці Міндоходів про
скасування постанови Південної
митниці Міндоходів у справі про
порушення митних правил № 0170/50000/14 від
23.09.2014 року, мотивуючи тим, що 04.04.2014 року
він, на придбаному в ОСОБА_7 автомобілі
«Крайслер Вояджер», повертався з
ОСОБА_7 додому і заїхав в Україну через
митницю «Рені-Джурджулешти»,
співробітник прикордонної служби
попросив його пред'явити документи,
який посвідчує його особу, на що він
подав йому паспорт громадянина ОСОБА_7
на своє їм'я. Подивившись його,
прикордонник запитав, чи є в нього
громадянство України, так як він вільно
розмовляв з ним російською мовою, а
також в цьому паспорті було вказано
його місце народження - Україна, на що
позивач відповів, що він громадянин
України та має також громадянство
ОСОБА_7, та надав прикордоннику обидва
паспорти. Прикордонник підійшов до
митників з паспортами, потім
повернувся та оформив йому пропуск на
територію України, повернувши обидва
паспорти і дозволив далі проходити
митний контроль. Співробітникам
митниці позивач відразу ж пред'явив
обидва паспорти, вони почали його
опитувати - коли він отримав
громадянство ОСОБА_7 і чи не відмовився
від громадянства України, на що він
відповів, що громадянство ОСОБА_7
отримав у 2000 році, від громадянства
України не відмовився та збирається в
найближчий час переїжджати в ОСОБА_7 на
постійне місце проживання, і саме для
перевозки речей та сім'ї він 02.04.2014 року
придбав в ОСОБА_7 легковий автомобіль
«Крайслер Вояджер». Отримавши таку
відповідь, митники сказали, що оскільки
він має громадянство України, то в
цьому випадку він не має права ввозити
вказаний автомобіль в Україну, так як
він зареєстрований в ОСОБА_7.
Вислухавши митників позивач відповів,
що так як не розбирається в митних
правилах, тому і не знає про це, у
зв'язку з чим він відразу ж прийняв
рішення повернутися з автомобілем до
ОСОБА_7, про що і повідомив їм. Після
огляду співробітники митниці заявили,
що вони згодні з його рішенням
повернутися в ОСОБА_7, однак сказали, що
для цього вони повинні виконати деякі
формальності, а саме:

- попросили його заповнити митну
декларацію на в'їзд в Україну та
вказати в ній тільки громадянство
ОСОБА_7, що він і зробив.

Далі, в підтвердження свого рішення
повернутися назад митниця оформила для
цього картку відмови для пропуску
позивача в Україну. Після цього,
співробітник митниці склав по
відношенню до позивача протокол,
отримавши від інспектора митниці копію
протокола, картку відмови, він
приблизно о 5-й годині ранку, на своєму
автомобілі «Крайслер Воянджер»,
покинув український пункт пропуску
«Рені-Джурджулешти» і направився назад
до ОСОБА_7, відтак не скоївши ніяких
умисних дій, направлених на ухилення
від сплати необхідних митних платежів.
Позивач посилається та те, що в
постанові дана неправильна
кваліфікація правопорушення, згідно
ст. 10 КУпАП адміністративне
правопорушення визнається скоєним
навмисно, коли особа, яка його скоїла,
усвідомлювала противоправний характер
своїх дій, передбачала їх наслідки та
бажала їх або усвідомлено допускала
настання таких наслідків. В його діях
не було умисного характеру на ухилення
від сплати податків, оскільки він
пред'явив відразу і паспорт
громадянина України, і лише по проханню
працівника митниці в декларації
написав, що він є громадянином ОСОБА_7,
виходячи з обіцянки митника, що так
потрібно, який тим самим фактично ввів
його в оману. Крім цього, в протоколі
про порушення митних правил №170/50000/14
від 04 квітня 2014 року відсутній підпис
ОСОБА_1 в розділі про роз'яснення йому
прав, передбачених ст. 494 МК України та
ст. 268 КУпАП, тобто ці права фактично
йому не були роз'яснені. В матеріалах
справи є заява від ОСОБА_1 про
відкладення розгляду справи на 23
вересня 2014 року, але немає даних про те,
що він був повідомлений відповідачем
про відкладення розгляду на цю дату, до
того ж немає відомостей про конкретний
час та місце розгляду справи після
відкладення. Крім цього, службова
записка №52-03/745 від 22 квітня 2014 року
заступника Південної митниці
Міндоходів не підписана цією особою.

В судовому засіданні позивач та його
представники позовні вимоги
підтримали повністю і просили їх
задовольнити.

В судовому засіданні представник
Південної митниці Міндоходів
заперечував проти позову та просив
відмовити у його задоволенні мотивуючи
тим, що 04 квітня 2014 року приблизно о 01
годині 54 хвилини в пункт пропуску
«Рені-Джюрджюлешти (авто)» митного
поста «Ізмаїл» Південної митниці
Міндоходів прибув автомобіль марки
«Крайслер Вояджер» з болгарською
реєстрацією, державний номер Е6326КН,
який слідував з ОСОБА_7 до України під
керуванням громадянина ОСОБА_1. Для
ввезення вказаного автомобіля у режимі
тимчасового ввезення громадянин
ОСОБА_1 надав для митного оформлення
паспорт громадянина ОСОБА_7 № 382395628,
виданий 16.12.2013 МВР Благоевград. В ході
спільного огляду вказаного
автотранспортного засобу було
встановлено, що громадянин ОСОБА_1 має
закордонний паспорт громадянина
України серії ЕЕ №089377, виданий 30.05.2008
органом 5119, та зареєстрований за
адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 А. Тобто маючи
статус громадянина-резидента, ОСОБА_1
при тимчасовому ввезенні на митну
територію України автомобіля
іноземної реєстрації заявив митному
органу України, що він є громадянином
ОСОБА_7 та нерезидентом, чим вчинив інші
протиправні дії, спрямовані на
ухилення від сплати митних платежів,
ОСОБА_1 усвідомлював протиправний
характер своєї дії, передбачав її
шкідливі наслідки у вигляді
неправомірного (на які він, як резидент
не має права) звільнення від сплати
митних платежів і бажав їх настання
(після завершення проходження митного
контролю ОСОБА_1 мав можливість
пред'явити паспорт громадянина
України, однак цього не зробив). Крім
того, згідно заяви ОСОБА_1 від 04.07.2014 (вх.
№4725Ф від 04.07.2014) у зв'язку із сімейними
обставинами, він попросив перенести
розгляд справи на 23.09.2014 року, тому на
прохання ОСОБА_1 справу й було
розглянуто 23.09.2014 року за його
відсутності.

В судове засідання в.о. першого
заступника начальника Південної
митниці Міндоходів ОСОБА_6 не з'явився,
про дату, час та місце розгляду справи
був повідомлений належним чином, заяви
про перенесення розгляду справи не
надавав.

Вислухавши пояснення позивача,
представників позивача, представника
відповідача, перевіривши матеріали
справи, суд приходить до висновку, що
позов підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно зі статтею 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. Суб'єкт владних
повноважень повинен подати суду всі
наявні у нього документи та матеріали,
які можуть бути використані як докази у
справі.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Положення ст. ст. 529-530 МК України
передбачають можливість оскарження
постанови митниці до суду та перевірку
законності та обґрунтованості
постанови у справі про порушення
митних правил судом, що здійснюється в
порядку, встановленому КАС України.

МК України встановлено, що
адміністративне стягнення за
порушення митних правил не може бути
застосовано інакше, як на підставі та в
порядку, що встановлені цим Кодексом та
іншими законами України. Дана норма
кореспондується із нормами ст. 62
Конституції, відповідно до ч. 3 якої
обвинувачення не може ґрунтуватись на
доказах, одержаних незаконним шляхом, а
також на припущеннях. Усі сумніви щодо
доведеності вини особи тлумачаться на
її користь.

Згідно зі ст. 531 МК України, підставами
для скасування постанови про
накладення адміністративного
стягнення за порушення митних правил
або про припинення провадження у
справі про порушення митних правил є:

1) відсутність у діях особи, яка
притягується до відповідальності,
ознак порушення митних правил;

2) необ'єктивність або неповнота
провадження у справі або
необ'єктивність її розгляду;

3) невідповідність викладених у
постанові висновків фактичним
обставинам справи;

4) винесення постанови неправомочною
особою, безпідставне недопущення до
участі в розгляді справи особи,
притягнутої до відповідальності, або
її представника, а також інше обмеження
прав учасників провадження у справі
про порушення митних правил та її
розгляду;

5) неправильна або неповна кваліфікація
вчиненого правопорушення;

6) накладення стягнення, не
передбаченого цим Кодексом.

Підставами для скасування чи зміни
постанови про накладення
адміністративного стягнення за
порушення митних правил або про
припинення провадження у справі про
порушення митних правил можуть бути
визнані й інші визначені законами
обставини.

Судом встановлено, що 04 квітня 2014 року
приблизно о 01 годині 54 хвилини в пункт
пропуску «Рені-Джюрджюлешти (авто)»
митного поста «Ізмаїл» Південної
митниці Міндоходів прибув автомобіль
марки «Крайслер Вояджер» з болгарською
реєстрацією, державний номер Е6326КН,
який слідував з ОСОБА_7 до України під
керуванням громадянина ОСОБА_1.

Згідно свідоцтва про реєстрацію,
власником автомобілю марки «Крайслер
Вояджер», державний номер Е6326КН є
ОСОБА_1.

Позивач має паспорт громадянина ОСОБА_7
№ 382395628, виданий 16.12.2013 року МВР
Благоевград та закордонний паспорт
громадянина України ЕЕ 089377, виданий
30.05.2008 органом 5119.

Для митного оформлення пропуску через
митний кордон, позивач 04.04.2014 року о 01
год. 55 хв. надав митну декларацію б/н від
04.04.2014 року у якій зазначив, що він є
громадянином ОСОБА_7.

Головним державним інспектором –
кінологом відділу кінологічного
забезпечення Управління боротьби з
контрабандою та митними
правопорушеннями Південної митниці
Міндоходів ОСОБА_5 було складено
протокол про порушення митних правил №
170/50000/14 від 04.04.2014 року відносно ОСОБА_1
по ст. 485 МК України.

Згідно ч. 5 ст. 494 МК України у разі
складення протоколу особі, яка
притягується до адміністративної
відповідальності за порушення митних
правил, роз’яснюються її права,
передбачені статтею 498 цього Кодексу,
та повідомляється про можливість
припинення провадження у справі про
порушення митних правил шляхом
компромісу, про що до протоколу
вноситься відмітка, яка підписується
цією особою.

З протоколу про порушення митних
правил № 170/50000/14 від 04.04.2014 року
вбачається, що відсутній підпис ОСОБА_1
про роз’яснення йому його прав,
передбачених статтею 498 цього Кодексу,
та повідомлено про можливість
припинення провадження у справі про
порушення митних правил шляхом
компромісу.

В.о. першого заступника начальника
Південної митниці Міндоходів ОСОБА_6
було прийнято постанову в справі про
порушення митних правил № 0170/50000/14 від
23.09.2014 року, згідно якої ОСОБА_1 був
визнаний винним у вчинені порушення
митних правил, передбаченого ст. 485 МК
України та накладено стягнення у
вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків
несплаченої суми митних платежів, що на
день вчинення порушення становить 712858,
32 грн.

Стаття 485 МК України передбачає
відповідальність за заявлення в митній
декларації з метою неправомірного
звільнення від сплати митних платежів
чи зменшення їх розміру неправдивих
відомостей щодо істотних умов
зовнішньоекономічного договору
(контракту), ваги (з урахуванням
допустимих втрат за належних умов
зберігання і транспортування) або
кількості, країни походження,
відправника та/або одержувача товару,
неправдивих відомостей, необхідних для
визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД
та його митної вартості, та/або надання
з цією ж метою органу доходів і зборів
документів, що містять такі відомості,
або несплата митних платежів у строк,
встановлений законом, або інші
протиправні дії, спрямовані на
ухилення від сплати митних платежів, а
так само використання товарів,
стосовно яких надано пільги щодо
сплати митних платежів, в інших цілях,
ніж ті, у зв’язку з якими було надано
такі пільги.

Постановою в справі про порушення
митних правил № 0170/50000/14 від 23.09.2014 року
встановлено, що в ході спільного
огляду вказаного автотранспортного
засобу було встановлено, що громадянин
ОСОБА_1 має закордонний паспорт
громадянина України серії ЕЕ №089377,
виданий 30.05.2008 року.

Згідно картки відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення № 500070002/2014/05008, ОСОБА_1
04.04.2014 року о 01 год. 55 хв. подав свідоцтво
про реєстрацію транспортного засобу
У6326КН від 25.08.2005 року; митну декларацію
б/н від 04.04.2014 року та паспортний
документ фізичної особи, що дає право
на перетин державного кордону України
– ЕЕ 089377 від 30.05.2008 року. НОМЕР_1 від
30.05.2008 року є закордонним паспортом
України виданим на ім’я громадянина
України ОСОБА_1.

Тобто, надаючи разом із митною
декларацією і закордонний паспорт
громадянина України ЕЕ 089377 від 30.05.2008
року, позивач не приховував
громадянство України.

Відповідно до Акту про проведення
огляду (переогляду) товарів,
транспортних засобів, ручної поклажі
та багажу був оглянутий транспортний
засіб Е6326КН та особисті речі, огляд
проводився з 01 год. 56 хв. 04.04.2014 року до 03
год. 26 хв. 04.04.2014 року.

Враховуючи, що позивач надав посадовій
особі Південної митниці Міндоходів о 01
год. 55 хв. закордонний паспорт
громадянина України ЕЕ 089377 від 30.05.2008
року, а огляд транспортного засобу
Е6326КН та особистих речей позивача
розпочався о 01 год. 56 хв.,
спростовується твердження
представника Південної митниці
Міндоходів, що саме в ході спільного
огляду вказаного автотранспортного
засобу було встановлено, що громадянин
ОСОБА_1 має закордонний паспорт
громадянина України серії ЕЕ №089377,
виданий 30.05.2008 року.

Таким чином, висновки викладені в
постанові в справі про порушення
митних правил № 0170/50000/14 від 23.09.2014 року
невідповідають фактичним обставинам
справи, що згідно пп.7 ч. 1 ст. 531 МК
України є підставою для скасування
постанови про накладення
адміністративного стягнення за
порушення митних правил.

Постановою в справі про порушення
митних правил № 0170/50000/14 від 23.09.2014 року
встановлено, що маючи статус
громадянина – резидента, ОСОБА_1 при
тимчасовому ввезенні на митну
територію України автомобіля
іноземної реєстрації заявив органу
доходів і зборів України, що він є
громадянином ОСОБА_7 та нерезидентом,
чим вчинив дії, спрямовані на ухилення
від сплати митних платежів у розмірі
237619, 44 грн., які підлягали б сплаті у
разі ввезення зазначеного
транспортного засобу на митну
територію України громадянином –
резидентом.

Суд вважає, що позивач надаючи
посадовій особі Південної митниці
Міндоходів разом із митною декларацією
закордонний паспорт громадянина
України ЕЕ 089377 від 30.05.2008 року не
вчинював навмисні дії спрямовані на
ухилення від сплати митних платежів.

Таким чином, відсутність у діях
позивача умислу спрямованого на
ухилення від сплати митних платежів,
згідно пп.1 ч. 1 ст. 531 МК України є
підставою для скасування постанови про
накладення адміністративного
стягнення за порушення митних правил.

Згідно ч. 3 ст.3 МК України норми законів
України, які пом’якшують або
скасовують відповідальність особи за
порушення митних правил, передбачені
цим Кодексом, мають зворотну дію в часі,
тобто їх норми поширюються і на
правопорушення, вчинені до прийняття
цих законів.

В постанові в справі про порушення
митних правил № 0170/50000/14 від 23.09.2014 року,
зроблено посилання на службову
записку управління митної вартості,
класифікації товарів та заходів
регулювання ЗЕД Південної митниці Мін
доходів від 22.04.2014 року № 52-03/745 на
підставі якої визначені митні платежі
у разі ввезення транспортного засобу
на митну територію України
громадянином – резидентом в сумі 237619, 44
грн.

Згідно вищезазначеної службової
записки за ввезення на митну територію
України легкового автомобілю марки
«Крайслер Вояджер» 2005 року
виробництва, об’єм двигуна 2776 см. куб.
необхідно сплатити зокрема і
екологічний податок в сумі 28160 грн.

Законом України «Про внесення змін до
Податкового кодексу України щодо
відміни екологічного податку за
утилізацію знятих з експлуатації
транспортних засобів та оподаткування
акцизним податком операцій з
переобладнання ввезеного на митну
територію України транспортного
засобу у підакцизний легковий
автомобіль» № 1191-VII від 08.04.2014 року було
скасовано екологічний податок, закон
вступив в силу з моменту опублікування,
опубліковано в газеті «Голос України»
від 18.04.2014 року № 77.

На момент прийняття постанови в справі
про порушення митних правил № 0170/50000/14
від 23.09.2014 року екологічний податок був
скасований, тобто було безпідставно
збільшено розмір митних платежів, які
необхідно сплачувати у разі ввезення
транспортного засобу на митну
територію України громадянином –
резидентом.

З постанови в справі про порушення
митних правил № 0170/50000/14 від 23.09.2014 року
вбачається, що справа про
адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_1 була розглянута за
його відсутності.

Відповідачем не надано суду доказів
вчасного повідомлення позивача про час
та місце розгляду справи, тоді як
згідно із ст. 526 МК України справа про
порушення митних правил розглядається
в присутності особи, яка притягується
до адміністративної відповідальності
за це правопорушення, та/або її
представника. Про час та місце розгляду
справи про порушення митних правил
митним органом цей орган інформує
особу, яка притягується до
адміністративної відповідальності за
порушення митних правил, поштовим
відправленням з повідомленням про
вручення, якщо це не було зроблено під
час вручення зазначеній особі копії
протоколу про порушення митних правил.
Справа про порушення митних правил
може бути розглянута за відсутності
особи, яка притягується до
адміністративної відповідальності за
це правопорушення, лише у випадках,
якщо є дані про своєчасне її сповіщення
про місце і час розгляду справи і якщо
від неї не надійшло клопотання про
перенесення розгляду справи.

Згідно заяви ОСОБА_1 від 04.07.2014 (вх. № 4725Ф
від 04.07.2014) у зв'язку із сімейними
обставинами, він попросив перенести
розгляд справи на 23.09.2014 року.

Відповідачем не було надано доказів, що
ОСОБА_1 був повідомлений про
відкладення розгляду справи саме на
23.09.2014 року, до того ж немає відомостей
про конкретний час та місце розгляду
справи після відкладення, крім цього цю
обставину не заперечував і представник
Південної митниці Міндоходів.

У справі «Стрижак проти України»
Європейський суд з прав людини у
рішенні від 8 листопада 2005 року
констатував наявність у заявника права
надавати свої аргументи під час
публічного слухання справи,
недотримання якого було кваліфіковано
як порушення пункту 1 статті 6 Конвенції
з огляду на відмову повідомити
заявника про дату та час слухання у цій
справі.

Європейський суд з прав людини у справі
«Коробов проти України» (рішення від 21
липня 2011 року, яке набуло статусу
остаточного 21 жовтня 2011 року)
встановив, що при розгляді справи
«Коробова проти України» в судах
першої, апеляційної та касаційної
інстанції було допущено порушення ст. 3,
п. 1 ст. 6 Конвенції, зокрема, й через те,
що суд апеляційної інстанції розглянув
подану апеляцію на постанову місцевого
суду без його участі та таким чином
обмежив його право бути присутнім під
час розгляду справи.

Також рішенням Європейського суду з
прав людини по справі «Жук проти
України» від 21 жовтня 2010 року, яке
набуло статусу остаточного від 11
квітня 2011 року, констатовано порушення
п. 1 ст. 6 Конвенції. При цьому
Європейський суд у своєму рішенні в
пунктах 25 і 26 наголосив про те, що
принцип процесуальної рівності сторін,
один із елементів більш широкої
концепції справедливого судового
розгляду, вимагає, щоб кожній стороні
надавалась розумна можливість
представляти свою позицію за таких
обставин, які не ставлять цю сторону в
суттєво невигідне становище по
відношенню до протилежної сторони.

Наведені положення Конвенції та
практика Європейського суду, що
відповідно до ст. 17 Закону України від 23
лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини»
застосовуються при розгляді справ як
джерело права.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідачем розглянуто справу з
порушенням приписів ст. 526 МК України,
та порушено права позивача передбачені
ст. 498 МК України, таким чином
відповідачем було суттєво порушено
процесуальний порядок розгляду справи
про порушення митних правил, у тому
числі, щодо права позивача бути
присутнім та користуватися юридичною
допомогою захисника під час розгляду
його справи, що згідно пп.4 ч. 1 ст. 531 МК
України є підставою для скасування
постанови про накладення
адміністративного стягнення за
порушення митних правил.

За таких обставин, суд вважає за
необхідне скасувати постанову
Південної митниці Міндоходів у справі
про порушення митних правил № 0170/50000/14
від 23 вересня 2014 року про визнання
ОСОБА_1 винним у вчиненні
правопорушення, передбаченого ст. 485 МК
України, провадження по справі закрити
за відсутністю в його діях складу
адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 171-2 КАС України рішення
місцевого загального суду як
адміністративного суду у справах з
приводу рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень щодо
притягнення до адміністративної
відповідальності є остаточним і
оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 245, 251, 256, 280, 283, 289 КУпАП,
ст.ст. 6, 9-11, 159-163, 171-2 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 – задовольнити.

Скасувати постанову Південної митниці
Міндоходів у справі про порушення
митних правил № 0170/50000/14 від 23 вересня
2014 року про визнання ОСОБА_1 винним у
вчиненні правопорушення,
передбаченого ст. 485 МК України,
провадження по справі закрити за
відсутністю в його діях складу
адміністративного правопорушення.

Постанова суду є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Суддя:

О. Я.
Присакар