Справа № 9101/113767/2012
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2014-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

9101/113767/2012

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"11" квітня 2014 р.

справа № 2а/0470/7118/11

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання Фастовській М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції в Жовтневому районі м. Дніпропетровська

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.07.2011 р. у справі № 2а/0470/7118/11

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурсстройінвест»

до Державної податкової інспекції в Жовтневому районі м. Дніпропетровська

про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов’язання вчинити певні дії, -

встановив:

У червні 2011 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо невизнання декларації з податку на додану вартість за січень 2011 року;

- скасувати рішення відповідача про невизнання декларації з податку на додану вартість за січень 2011 року;

- зобов'язати відповідача визнати декларацію з податку на додану вартість за січень 2011 року як податкову звітність;

- зобов'язати відповідача видалити з електронних базах статус «Не визнано, як податкова декларація» декларацію з податку на додану вартість за січень 2011 року.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.07.2011 р. позов задоволено. Постанова мотивована тим, що відмова позивача від 22.02.2011 р. суперечить законодавчим нормам, тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, оскільки Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-ІІІ (далі - Закон №2181) втратив чинність 01.01.2011 року.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про відмову в задоволенні позову.

Представники позивача та відповідача, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивачем було направлено відповідачу податкову декларацію з податку на додану вартість за січень 2011 року.

Листом від 22.02.2011 року № 8329/10/28-222 позивачу повідомлено про невизнання податкової декларації за січень 2011 року з тих підстав, що надана за формою, яка не відповідає вимогам Порядку №166.

За результатом адміністративного оскарження рішення відповідача залишено без змін.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність відмови відповідача у прийнятті податкової декларації, з наступних підстав.

На час виникнення спірних правовідносин порядок оформлення та подання податкової звітності з податку на додану вартість був визначений ст.48 та ст. 49 Податкового кодексу України та Порядком № 166.

Відповідно до п. 49.1 ст. 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків.

Згідно з п.49.2 ст. 49 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді.

Відповідно до п. 49.3 ст. 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів:

а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою;

б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення;

в) засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Згідно п.49.10 ст. 49 Податкового кодексу України відмова посадової особи органу державної податкової служби прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених статтею 49 Податкового кодексу України передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється.

Пунктами 49.8, 49.9 статті 49 Податкового кодексу України визначено, що прийняття податкової декларації є обов'язком органу державної податкової служби. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Як передбачено нормою абзацу 1 п. 49.9 ст. 49 Податкового кодексу України, за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання органом державної податкової служби.

Згідно п.49.11 ст. 49 Податкового кодексу України у разі подання платником податків до органу державної податкової служби податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий орган державної податкової служби зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.

Пунктом 49.12 статті 49 Податкового кодексу України встановлено, що у разі отримання відмови органу державної податкової служби у прийнятті податкової декларації платник податків має право:

- подати податкову декларацію та сплатити штраф у разі порушення строку її подання;

- оскаржити рішення органу державної податкової служби у порядку, передбаченому статтею 56 цього Кодексу.

Згідно з п. 49.13 ст. 49 Податкового кодексу України у разі, якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови органом державної податкової служби (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання органом державної податкової служби.

Як вбачається з матеріалів справи, податкова декларація з податку на додану вартість позивача від 10.02.2011 року за січень 2011 року містить всі обов’язкові реквізити, передбачені 48.3 та 48.4 статті 48 ст.48 Податкового кодексу України та надрукована по формі, затвердженій наказом ДПА України від 30.05.1997 р. №166.

Податковим кодексом України та Порядком №166 дійсно не передбачено подання податкової декларації на нотаріально посвідченому бланку, проте, вказані обставини відповідно до Пунктом 49.8. статті 19 Податкового кодексу України не є предметом перевірки при прийнятті декларації і, відповідно, не є підставою для відмови позивачу у її прийнятті.

Отже, відповідач відмовив позивачу у прийнятті податкової декларації з підстав, що не передбачені Податковим кодексом України, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність відмови відповідача у прийнятті декларації з податку на додану вартість за січень 2011 року.

Колегія суддів погоджується з доводами відповідача, що суд першої інстанції ухвалюючи постанову від 28.07.2011 р. керувався Законом №2181, який на час виникнення спірних правовідносин втратив чинність, проте, суд при вирішенні справи дійшов правильних висновків, що відповідно до частини 2 статті 200 КАС України не є підставою для скасування судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому постанову суду від 28.07.2011 р. слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Жовтневому районі м. Дніпропетровська залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.07.2011 р. у справі № 2а/0470/7118/11 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун