Справа № 757/21322/14-а
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

25 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка
В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Зубрицькому
Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Пенсійного фонду України на постанову
Печерського районного суду м. Києва від
22.09.2014 у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Пенсійного фонду
України, управління Пенсійного фонду
України в Славутському районі та м.
Славута Хмельницької області про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду першої
інстанції з позовом, в якому просив:
визнати протиправною бездіяльність
Пенсійного фонду України щодо
непередання заяви позивача про
поновлення виплати пенсії за
належністю; визнати протиправною
відмову Пенсійного фонду України щодо
відмови у поновленні виплати пенсії;
зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Славутському районі та
м. Славута Хмельницької області
поновити позивачу виплату пенсії з дня
звернення за поновленням її виплати з
27.09.2013.

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 28.08.2014 позовні вимоги за
період з 23.09.2013 по 22.01.2014 включно
залишено без розгляду.

Постановою Печерського районного суду
м. Києва від 22.09.2014 позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Пенсійним фондом України подано
апеляційну скаргу, в якій він просить
оскаржувану постанову скасувати як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нову постанову, якою у
задоволенні позову відмовити.

В судове засідання сторони не
з'явились, про день, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, у зв'язку із чим, колегія суддів,
на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196
КАС України розглядає справу за їх
відсутності без фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином
України, проживав та працював на
території України, трудовий стаж якого
становить 53 роки, що підтверджується
записами в трудовій книжці, та у 1996 році
виїхав з України до Ізраїлю на постійне
місце проживання

07.09.2013 ОСОБА_2 направив на адресу
Пенсійного фонду України заяву про
поновлення раніше призначеної пенсії.

Пенсійний фонд України своїм листом
від 11.10.2013 № 15084/К-11 відмовив позивачу у
задоволенні заяви, та повідомив, що
законодавством України не визначено
процедуру виплати пенсії громадянам
України, які проживають за її межами в
країнах, з якими не укладено
міждержавних угод стосовно
призначення та виплати пенсії (а.с. 16).

Суд першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що позивач має право на
отримання пенсії за віком за межами
України у відповідності з Конституцією
України та діючим пенсійним
законодавством України, а тому
відповідач неправомірно відмовив у
перерахунку та виплаті такої пенсії.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що
Пенсійний орган відмовляючи позивачу у
перерахунку та виплаті пенсії діяв на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Колегія суддів вважає доводи апелянта
необґрунтованими та погоджується з
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» право на отримання пенсій
та соціальних послуг із солідарної
системи мають, зокрема:

- громадяни України, які застраховані
згідно з цим Законом та досягли
встановленого цим Законом пенсійного
віку чи визнані інвалідами в
установленому законодавством порядку
і мають необхідний для призначення
відповідного виду пенсії страховий
стаж, а в разі смерті цих осіб члени
їхніх сімей, та інші особи, передбачені
цим Законом;

- іноземці та особи без громадянства,
які перебувають в Україні на законних
підставах, мають право на отримання
пенсійних виплат та соціальних послуг
із системи загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування
нарівні з громадянами України на
умовах та в порядку передбачених цим
Законом, якщо інше не передбачено
міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

Відповідно до ст. 44 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» заява про призначення
(перерахунок) пенсії та необхідні
документи подаються до
територіального органу Пенсійного
фонду або до уповноваженого ним органу
чи уповноваженій особі в порядку,
визначеному правлінням Пенсійного
фонду за погодженням із спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики, особисто або
через представника, який діє на
підставі виданої йому довіреності,
посвідченої нотаріально.

Згідно ст. 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» у разі виїзду пенсіонера
на постійне місце проживання за кордон
пенсія, призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед від'їздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 07.10.2009 № 25-рп/2009 було визнано такими,
що не відповідають Конституції України
положення пункту 2 частини першої
статті 49, другого речення статті 51
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV щодо
припинення виплати пенсії пенсіонерам
на час постійного проживання за
кордоном у разі, якщо Україна не уклала
з відповідною державою міжнародний
договір з питань пенсійного
забезпечення і якщо згода на
обов'язковість такого міжнародного
договору не надана Верховною Радою
України. Положення Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України цього рішення.

При цьому, в зазначеному рішенні
Конституційного Суду України звернуто
увагу Верховної Ради України на
необхідність приведення у
відповідність до Конституції України
положень інших законів, які
регламентують виплату пенсій
пенсіонерам, які постійно проживають у
державах, з якими Україною не укладено
відповідного договору. Таким чином,
апелянт помилково посилається на
колізію в законодавстві.

Стаття 24 Конституції України визначає,
що громадяни мають рівні конституційні
права і свободи та є рівними перед
законом. Не може бути привілеїв чи
обмежень за ознаками раси, кольору
шкіри, політичних, релігійних та інших
переконань, статі, етнічного та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4
Конвенції про захист прав і основних
свобод людини кожна людина має право на
вільне пересування і свободу вибору
місця проживання. Кожна людина має
право залишити будь-яку країну,
включаючи свою власну.

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» реєстрація
місця проживання чи місця перебування
особи або її відсутність не може бути
умовою реалізації прав і свобод,
передбачених Конституцією, законами чи
міжнародними договорами України, або
підставою для їх обмеження.

Отже, кожний громадянин України,
включаючи пенсіонерів, має право на
вибір свого місця проживання зі
збереженням усіх конституційних прав.

Враховуючи вищевикладене колегія
судді вважає, що Пенсійний фонду
України протиправно відмовив ОСОБА_2 у
поновленні виплати пенсії.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що суд першої інстанції
ухвалив законне та обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Апелянт не надав належні докази, що
спростовують правомірність
оскаржуваної постанови суду першої
інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила
згідно ст. 200 КАС України залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, з урахуванням
того, що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206
КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Пенсійного фонду
України залишити без задоволення, а
постанову Печерського районного суду
м. Києва від 22.09.2014 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки, встановлені
статтею 212 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий:

Василенко Я.М.

Судді:

Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

.

Головуючий суддя
Василенко Я.М.

Судді:
Кузьменко В. В.

Шурко О.І.