Справа № 2-а-74/12/2401
Суддя: Пилип'юк І. В.
Дата ухвалення: 2012-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-74/12/2401
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2012

Вижницький районний суд Чернівецької
області у складі головуючого судді
Пилип’юка І.В., з участю секретаря
Паучек Є.В., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду м.
Вижниця адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до інспектора ІІ роти
ДПС Коломийського ВДАІ при УДАІ УМВС
України в Івано-Франківській області
старшини міліції ОСОБА_2, про визнання
незаконною та скасування постанови про
накладення адміністративного
стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з
адміністративним позовом до
інспектора ІІ роти ДПС Коломийського
ВДАІ при УДАІ УМВС України в
Івано-Франківській області старшини
міліції ОСОБА_2, про визнання
незаконною та скасування постанови про
накладення адміністративного
стягнення.

Просить скасувати постанову АТ1 №010168
від 23.10.2012 року по справі про
адміністративне правопорушення,
мотивуючи тим, що 23.10.2012 року
інспектором ІІ роти ДПС Коломийського
ВДАІ при УДАІ УМВС України в
Івано-Франківській області старшиною
міліції ОСОБА_2 його було притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ч.1 ст.122 КУпАП, за те, що рухався на
автомобілі зі швидкістю 107 км/год в с.
Глибока Коломийського району.

Зазначав, що швидкість руху
вимірювалась приладом «Радіс» без
номера, однак ні в протоколі, ні в
постанові у справі про адміністративне
правопорушення не наведено даних про
допуск даного засобу вимірювальної
техніки до застосування в Україні,
повірку, похибки при вимірюваннях, що
робить вимірювання незаконними. Не
надано сертифікату відповідного
приладу. До протоколу не долучено фото-,
відео - або інших матеріалів, на яких
зафіксовані показання приладу «Радіс»,
та довідкові матеріали про власника
транспортного засобу або особу, яка має
право керування цим транспортним
засобом. Прилад «Радіс», яким
проводився нагляд за дорожнім рухом з
метою фіксацій порушень ПДР України, не
є автоматичним засобом фото- чи
відеофіксації. Пояснень у нього ніхто
не відбирав. Про розгляд справи його не
повідомили, а розглянули того ж дня.

Позивач в судове засідання не з'явився,
будучи належно повідомленим про місце,
день та годину слухання справи, в
адресованій суду заяві просив справу
розглядати у його відсутності, позов
підтримав.

Відповідач в судове засідання не
з’явився незважаючи на те, що належним
чином був повідомлений про час та місце
розгляду справи, про причини своєї
неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України у
разі неприбуття відповідача –
суб’єкта владних повноважень,
належним чином повідомленого про дату,
час та місце судового розгляду, без
поважних причин або без повідомлення
ним про причини неприбуття розгляд
справи не відкладається і справу може
бути вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позов обґрунтований та
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України до
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб’єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією або законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Згідно ст.18 ч.1 п.2 КАС України місцевим
загальним судам, як адміністративним
судам підсудні адміністративні справи
з приводу рішень, дій чи бездіяльності
суб’єктів владних повноважень у
справах про притягнення до
адміністративної відповідальності.

Постанова про притягнення фізичних
осіб до адміністративної
відповідальності є правовим актом
індивідуальної дії (п. 3 Постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України №2 від 06.03.2008 року).

Судом встановлено, що постановою АТ1
№010168 від 23.10.2012 року по справі про
адміністративне правопорушення
позивача притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ч.1 ст.122 КУпАП, згідно якої позивач
ОСОБА_1, 23.10.2012 року о 15.35 год. в с. Глибока
Коломийського району
Івано-Франківської області, керуючи т/з
марки «Ауді 80», номерний знак НОМЕР_1
перевищив швидкість руху в населеному
пункті, рухався зі швидкістю 107 км/год.
чим допустив порушення п.12.4 ПДР, скоїв
правопорушення передбачене ст.122 ч.1
КУпАП, на нього було накладено
адміністративне стягнення у виді
штрафу в сумі 255,00 гривень. Швидкість
руху вимірювалась приладом «Радіс».
Дана постанова винесена на підставі
протоколу про адміністративне
правопорушення від 23.10.2012 року серія АА2
№233689.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.288 КУпАП
постанову іншого органу (посадової
особи) про накладення
адміністративного штрафу може бути
оскаржено - у вищестоящий орган
(вищестоящій посадовій особі) або в
районний суд у порядку, визначеному КАС
України з особливостями, встановленими
цим Кодексом.

Відповідно до ст.2 ч.3 КАС України, суд,
перевіряє оскаржувану постанову на
предмет дотримання суб’єктом владних
повноважень принципів правомірної
адміністративної поведінки, а саме: чи
прийнято рішення обґрунтовано, тобто з
урахуванням всіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення.

Згідно ч.1 ст.122 КУпАП, перевищення
водіями транспортних засобів
встановлених обмежень швидкості руху
транспортних засобів більш як на
двадцять кілометрів на годину, -
тягнуть за собою накладення штрафу від
п'ятнадцяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян. Відповідно з п. 12.4 ПДР
України, у населених пунктах рух
транспортних засобів дозволяється із
швидкістю не більше 60 км/год.

Відповідно до ст.222 КУпАП розгляд справ
про правопорушення, передбачені ч.1
ст.122 цього Кодексу, покладено на органи
внутрішніх справ (міліцію).

Згідно ст.254 КУпАП, про вчинення
адміністративного правопорушення
складається протокол уповноваженими
на те посадовою особою або
представником громадської організації
чи органу громадської самодіяльності.

Відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши
справу про адміністративне
правопорушення, орган (посадова особа)
виносить постанову по справі.

Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка
притягається до адміністративної
відповідальності має право:
знайомитися з матеріалами справи,
давати пояснення, подавати докази,
заявляти клопотання; при розгляді
справи користуватися юридичною
допомогою адвоката, іншого фахівця у
галузі права, який за законом має право
на надання правової допомоги особисто
чи за дорученням юридичної особи,
виступати рідною мовою і користуватися
послугами перекладача, якщо не володіє
мовою, якою ведеться провадження;
оскаржити постанову по справі. Справа
про адміністративне правопорушення
розглядається в присутності особи, яка
притягається до адміністративної
відповідальності. Під час відсутності
цієї особи справу може бути розглянуто
лише у випадках, коли є дані про
своєчасне її сповіщення про місце і час
розгляду справи і якщо від неї не
надійшло клопотання про відкладення
розгляду справи.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган
(посадова особа) при розгляді справи
про адміністративне правопорушення
зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено
адміністративне правопорушення, чи
винна дана особа в його вчиненні, чи
підлягає вона адміністративній
відповідальності, чи є обставини, що
пом'якшують і обтяжують
відповідальність, чи заподіяно майнову
шкоду, чи є підстави для передачі
матеріалів про адміністративне
правопорушення на розгляд громадської
організації, трудового колективу, а
також з'ясувати інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Відповідно ст.251 КУпАП доказами в
справі про адміністративне
правопорушення, є будь-які фактичні
дані, на основі яких у визначеному
законом порядку орган (посадова особа)
встановлює наявність чи відсутність
адміністративного правопорушення,
винність даної особи в його вчиненні та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються протоколом про
адміністративне правопорушення,
поясненнями особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності,
потерпілих, свідків, висновком
експерта, речовими доказами,
показаннями технічних приладів та
технічних засобів, що мають функції
фото- і кінозйомки, відеозапису чи
засобів фото- і кінозйомки,
відеозапису, які використовуються при
нагляді за виконанням правил, норм і
стандартів, що стосуються забезпечення
безпеки дорожнього руху, протоколом
про вилучення речей і документів, а
також іншими документами.

Згідно ч.1 ст.69 КАС України, доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових, доказів, висновків
експертів.

Згідно ст.71 ч.2 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень суб’єкта
владних повноважень обов’язок щодо
доказування правомірності свого
рішення покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не
може бути підданий заходу впливу у
зв’язку з адміністративним
правопорушенням інакше як на підставах
і в порядку, встановлених законом. При
цьому, провадження в справах про
адміністративні правопорушення
здійснюється на основі суворого
додержання законів.

Відповідачем не надано суду будь-яких
доказів на спростування пояснень
позивача, а тому суд розглядає справу в
межах наданих позивачем доказів.

В матеріалах адміністративної справи
відносно ОСОБА_1 відсутні докази, які б
свідчили, що швидкість 107 км/год
зафіксовано в с. Глибока Коломийського
району Івано-Франківської області і що
на вказаному відрізку дороги
встановлено обмеження швидкості 60
км/год.

Протокол про адміністративне
правопорушення відповідно до вимог
ст.251 КУпАП є лише одним із доказів, який
повинен оцінюватись в сукупності з
іншими доказами.

Згідно з п.2 Інструкції по експлуатації
приладу «Радіс» останній здійснює
селекцію цілей по направленню їх руху,
виділяє швидкість самої швидкої цілі з
потоку.

Схема ділянки дороги про місце
розташування місця фіксації швидкості,
фотокартка із можливістю прив'язки до
населеного пункту, докази на
підтвердження зафіксованої швидкості
руху 107 км/год автомобілем «Ауді 80»,
номерний знак НОМЕР_1 або інше
відповідачем не надано.

Згідно ст.10 ЗУ «Про метрологію і
метрологічну діяльність», результати
вимірювань можуть бути використані за
умови, якщо відомі відповідні
характеристики погрішностей або
невизначеності вимірювань.

На вимірювання в сфері, в якій їх
результати можуть бути використані як
доказ в справі, розповсюджується
державний метрологічний нагляд. За
таких умов кожен засіб вимірювальної
техніки повинен бути укомплектований
документами про допуск даного типу
засобів вимірювальної техніки до
використання в Україні і перевірку
даного типу засобів вимірювальної
техніки. Такі документи не надано суду
і в постанові про це не зазначено.

Згідно ст.11 вищезгаданого Закону
засоби вимірювальної техніки можуть
застосовуватися, якщо вони
відповідають вимогам щодо точності,
встановленим для цих засобів, в певних
умовах їх експлуатації.

Засоби вимірювальної техніки, на які
поширюється державний метрологічний
нагляд, дозволяється застосовувати,
випускати з виробництва, ремонту та у
продаж і видавати напрокат лише за
умови, якщо вони пройшли повірку або
державну метрологічну атестацію.

Посадовою особою ДАІ не вказується
серійний номер пристрою, яким
здійснювалася фіксація руху
транспортного засобу, чи відповідає
він вимогам щодо точності, які
встановлені для такого пристрою, в
певних умовах його експлуатації, чи
пройшов він повірку або державну
метрологічну атестацію і коли.

Відповідачем не надано доказів на
підтвердження викладених у постанові
обставин вчинення позивачем
адміністративного правопорушення.

В силу принципу презумпції
невинуватості, діючого в
адміністративному праві, всі сумніви у
винності особи, що притягується до
відповідальності, тлумачаться на її
користь. Недоведена вина прирівнюється
до доведеної невинуватості. За таких
обставин факт вчинення позивачем
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122
КУпАП, на думку суду, є недоведеним.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями
провадження в справах про
адміністративні правопорушення є
своєчасне, всебічне, повне і
об’єктивне з’ясування обставин
кожної справи, вирішення її в точній
відповідності з законом.

Згідно зі ст.252 КУпАП орган (посадова
особа), що розглядає справу про
адміністративне правопорушення оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об’єктивному
дослідженні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом і
правосвідомістю.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14
«Про практику застосування судами
України законодавства у справах про
деякі злочини проти безпеки дорожнього
руху та експлуатації транспорту, а
також про адміністративні
правопорушення на транспорті»
встановлено, що зміст постанови має
відповідати вимогам, передбаченим
ст.ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема,
потрібно навести докази, на яких
ґрунтується висновок про вчинення
особою адміністративного
правопорушення, та зазначити мотиви
відхилення інших доказів, на які
посилався правопорушник, чи
висловлених останнім доводів.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду України
№2 від 6 березня 2008 року «Про практику
застосування адміністративними судами
окремих положень КАС України під час
розгляду адміністративних справ щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб’єктів владних
повноважень» належить перевірити, чи
прийняті вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та Законами України;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення, тому суд вважає, що
позивача притягнуто до
адміністративної відповідальності з
порушенням встановленого
законодавством порядку.

При таких обставинах, суд приходить до
висновку, що постанова від 23.10.2012 року
винесена за відсутністю належних та
допустимих доказів, які б
підтверджували факт порушення ОСОБА_1
правил дорожнього руху України, а тому
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню.

Щодо вимог позивача про закриття
провадження у справі, то вони
задоволенню не підлягають, оскільки,
відповідно до ч.3 ст.17 КАС України
компетенція адміністративних судів не
поширюється на публічно-правові справи
про накладення адміністративних
стягнень, а тому прийняття рішення щодо
закриття провадження у справі про
адміністративне правопорушення може
лише орган чи повноважена особа, яка
вирішує питання про притягнення до
адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст.171-2 КАС України,
рішення місцевого загального суду як
адміністративного суду у справах з
приводу рішень, дій чи бездіяльності
суб’єктів владних повноважень щодо
притягнення до адміністративної
відповідальності є остаточним і
оскарженню не підлягає.

Відповідно до ч.5 ст.288 КУпАП, особа, яка
оскаржила постанову у справі про
адміністративне правопорушення,
звільняється від сплати державного
мита.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що позивачу ОСОБА_1 необхідно поновити
строк для подачі адміністративного
позову, оскільки він пропустив його з
поважних причин, а саме через
невручення копії постанови про
накладення стягнення, а отримання її по
пошті 30.11.2012 року, що підтверджується
супровідним листом Вижницького ВДАІ
№1339 від 23.11.2012 року та довідкою МВПЗ
Вижниця №271 від 06.12.2012 року.

На підставі ст.ст.122 ч.1, 247, 265-2, 287-289
КУпАП, керуючись ст.ст. 18, 69, 71, 87, 90, 99, 100,
128, 158-163, 167, 171-2 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 – задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження
постанови серії АТ1 №010168 від 23 жовтня
2012 року про накладення на нього
адміністративного стягнення по ст.122 ч.1
КУпАП.

Постанову інспектора ІІ роти ДПС
Коломийського ВДАІ при УДАІ УМВС
України в Івано-Франківській області
старшини міліції ОСОБА_2 серії АТ1 №010168
від 23 жовтня 2012 року про накладення
адміністративного стягнення відносно
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за вчинення
адміністративного правопорушення
передбаченого ст.122 ч.1 КУпАП у виді
штрафу в сумі 255,00 гривень - визнати
протиправною та скасувати.

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Суддя: І.В.
Пилип'юк