Справа № 826/16470/14
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2014-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 листопада 2014 року №
Суддя Окружного адміністративного
суду міста Києва Гарник К.Ю.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої
особи Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб на ліквідацію ПАТ
"Брокбізнесбанк" Куреного О.В. про
зобо'язати вчинити дії
27 жовтня 2014 року (відповідно до
відмітки служби діловодства суду)
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач)
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до
Уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
ліквідацію Публічного акціонерного
товариства «Брокбізнесбанк» (далі по
тексту - відповідач) в якому просить
зобов'язати Уповноважену особу Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
Куреного Олександра Вікторовича
внести вимоги ОСОБА_1 до реєстру
акцептованих вимог кредиторів ПАТ
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 28 жовтня 2014 року
відкрито провадження в
закінчено підготовче провадження та
призначено до розгляду у судовому
засіданні на 10 листопада 2014 року.
У судовому засіданні 10 листопада 2014
року позивач та представник позивача
підтримали адміністративний позов,
просив суд задовольнити його.
Відповідач або представник
відповідача у судове засіданні не
Керуючись приписами частини 4 статті 122
та частини 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, надавши можливість присутнім
учасникам судового розгляду у повній
мірі реалізувати свої процесуальні
права, та враховуючи відсутність
потреби заслухати свідка чи експерта,
суд завершив розгляд справи в порядку
письмового провадження.
Після розгляду адміністративного
позову та доданих до нього матеріалів,
всебічного і повного встановлення всіх
фактичних обставин, на яких
ґрунтується позов, об'єктивної оцінки
доказів, що мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд зазначає наступне.
Матеріали справи свідчать, що 14 лютого
2014 року між Публічним акціонерним
товариством «Брокбізнесбанк» (Банк) та
ОСОБА_1 (Вкладник) укладено Договір №
D_150730037 банківського строкового вкладу
(депозиту), відповідно до якого в
порядку та на умовах, визначених
Правилами (договірними умовами)
відкриття та обслуговування вкладних
(депозитних) рахунків фізичних осіб
(надалі - Правила) та цим Договором,
Вкладник передав, а прийняв для
зберігання грошові кошти у гривні, що
надійшли від Вкладника на його
в АТ «Брокбізнесбанк», код Банку 300249
(надалі - Рахунок), в розмірі, що
зазначений в п. 1.2. цього Договору та
дорівнює сумі, зафіксованій в
документі, який видається Банком
Вкладникові на підтвердження внесення
останнім коштів на строк - 62 дні з 14
лютого 2014 року до 17 квітня 2014
Пунктом 1.2. цього Договору в день
укладення цього Договору Вкладник
передав, а Банк прийняв на Рахунок
грошові кошти в сумі - 300000,00 грн.
Постановою Правління Національного
Банку України від 10 червня 2014 року № 45
прийнято рішення про відкликання
банківської ліцензії та ліквідацію
Публічного акціонерного товариства
Відповідно до вищезазначеної
постанови Правління Національного
Банку України від 10 червня 2014 року № 45
виконавчою дирекцією Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
прийнято рішення від 11 червня 2014 року №
45 про початок здійснення процедури
ліквідації Публічного акціонерного
товариства «Брокбізнесбанк» та
призначення уповноваженої особи Фонду
на ліквідацію Публічного акціонерного
товариства «Брокбізнесбанк» на період
з 11 червня 2014 року по 10 червня 2015 року.
Як свідчать матеріали справи, у вересні
2014 року позивач звернувся до
Публічного акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» із заявою про
включення його вимог кредитора, у
задоволенні якої листом від 10 вересня
2014 року № 9529/010-01 позивачу було
відмолено у зв'язку із зверненням
після закінчення встановленого строку,
згідно частини 5 статті 45 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб».
09 вересня 2014 року позивача звернувся із
заявою до Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб про акцептування вимог
За результатами розгляду заяви
позивача 03 жовтня 2014 року Фондом надано
відповідь, згідно з якою зобов'язання з
виплати відсотків за вкладами,
нарахованих під час здійснення
тимчасової адміністрації та суми, що
перевищує задовольняються відповідно
до черговості, встановленої статтею 52
Закону за рахунок коштів, одержаних в
результаті ліквідації та реалізації
З огляду на викладене, ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом, в якому просить
зобов'язати Уповноважену особу Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
Куреного Олександра Вікторовича
внести вимоги ОСОБА_1 до реєстру
акцептованих вимог кредиторів ПАТ
Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, що виникли між
сторонами, суд звертає увагу на
Правові, фінансові та організаційні
засади функціонування системи
гарантування вкладів фізичних осіб,
повноваження Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб, порядок виплати
Фондом відшкодування за вкладами
встановлені Законом України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" від 23.02.2012р. №4452-VI (далі по тексту -
Закон України від 23.02.2012р. № 4452-VI).
Так, частиною 1 статті 49 названого
Закону встановлено, що уповноважена
особа фонду припиняє приймання вимог
кредиторів після закінчення 30 днів з
дня опублікування відомостей
відповідно до частини другої статті 45
цього закону. Будь - які вимоги, що
надійшли після закінчення цього
строку, вважаються погашеними, крім
вимог вкладників у межах гарантованої
суми відшкодування вкладів за
Частина 2 статті 45 Закону України від
23.02.2012р. № 4452-VI передбачає, що Фонд
здійснює опублікування відомостей про
ліквідацію банку та призначення
уповноваженої особи Фонду у газетах
"Урядовий кур'єр" та "Голос України" не
пізніше через сім днів з дня прийняття
рішення про відкликання банківської
ліцензії та ліквідацію банку.

Частина 5 вищевказаної статті зазначає,
що протягом 30 днів з дня опублікування
відомостей про відкликання
банківської ліцензії та ліквідацію
банку та призначення уповноваженої
особи Фонду кредитори мають право
заявити уповноваженій особі Фонду про
свої вимоги до банку. Вимоги фізичних
осіб - вкладників у межах гарантованої
Фондом суми відшкодування за вкладами
не заявляються.

Відповідно до частини 8 статті 49 Закону
України від 23.02.2012р. № 4452-VI вимоги, не
включені до реєстру акцептованих вимог
кредиторів, задоволенню в
ліквідаційній процедурі не підлягають
і вважаються погашеними.

З аналізу даних правових норм
вбачається, що існує чітко
встановлений тридцяти денний строк
звернення з вимогою про включення до
реєстру акцептованих кредиторів до
Уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб.
Дані норми носять виключно
імперативний характер, тобто не
передбачають інший прядок та спосіб
дій кредиторів відносно подачі
відповідної заяви, що не встановлені
ними.

Як вбачається з матеріалів справи,
Відомості про ліквідацію АТ
«Брокбізнесбанк» та призначення
уповноваженої особи Фонду
опубліковані у газетах «Урядовий
кур'єр» (№106 (5235) від 14 червня 2014 року) та
«Голос України)) (№113(5863) від 14 червня 2014
року).

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, заява про акцептування вимог
позивача щодо сплати суми, яка
перевищує гарантовану суму
відшкодування, та відшкодування всіх
коштів за вкладами та нараховані
відсотки на дату призначення
уповноваженої особи Фонду, була подана
представником позивачем лише у вересні
2014 року, тобто з пропуском законодавчо
визначеного строку для подання
відповідної заяви.

З огляду на те, що позивачем було
пропущено строк пред'явлення вимоги
про включення до реєстру акцептованих
кредиторів, а будь - які вимоги, що
надійшли після закінчення цього
строку, вважаються погашеними, крім
вимог вкладників у межах гарантованої
суми відшкодування вкладів за вкладами
та враховуючи те, що законодавством не
передбачено можливості поновлення
такого строку, суд приходить до
висновку про наявність підстав для
відмови в задоволені позовних вимог в
повному обсязі.

Відповідні висновку суду також
узгоджуються з позицією Київського
апеляційного адміністративного суду,
викладеною в ухвалах від 31 жовтня 2013
року у справі № 826/11784/13-а, від 17 грудня
2013 року у справі № 826/12790/13-а та в
постанові від 04 березня 2014 року у
справі № 826/15265/13-а.

Крім того, суд вважає за необхідне
звернути увагу на те, що заява з
проханням акцептувати вимоги позивача
щодо сплати суми, яка перевищує
гарантовану суму відшкодування, та
відшкодувати всі кошти за вкладами та
нараховані відсотки на дату
призначення уповноваженої особи Фонду
була подана позивачем до Фонду, а не
уповноваженій особі, як цього вимагає
Закон України від 23.02.2012р. № 4452-VI.

Частиною 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Частиною 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Доказів, які б спростовували
вищезазначені обставини, позивач суду
не надав.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, Окружний
адміністративний суд міста Києва
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 128, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
К.Ю. Гарник