Справа № 9101/5302/2011
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2011-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2011 р. справа № 2-а-3655/2010

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого судді:
Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк І.Ю
Семененка Я.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 04 листопада 2010 р. у справі №
2-а-3655/2010 за позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Мелітопольському районі Запорізької
області про зобов'язання здійснити
перерахунок щомісячної державної
соціальної допомоги "Дітям війни",-

ВСТАНОВИЛА:

06 жовтня 2010 р. позивач звернувся до суду
першої інстанції з позовом, у якому
просив визнати неправомірною
бездіяльність відповідача та
зобов'язати останнього здійснити
перерахунок та виплату підвищення до
пенсії відповідно до ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" за період з 01 січня 2006 р. по 31
грудня 2006 р., 09 липня 2007 р. по 31 грудня 2007
р., з 22 травня 2008 р. по теперішній час, а
також в подальшому нараховувати та
виплачувати щомісячну державну
соціальну допомогу відповідно до ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни».

Ухвалою Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 20 жовтня 2010 р. позовні
вимоги пред'явлені за період з 01 січня
2006 р. по 31 грудня 2006 р., 09 липня 2007 р. по 31
грудня 2007 р., з 22 травня 2008 р. по 06 квітня
2010 р. залишено без розгляду.

Постановою Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 04 листопада 2010 р.
адміністративний позов задоволено
частково.

Визнано неправомірною бездіяльність
відповідача.

Зобов'язано відповідача здійснити
перерахунок та виплату позивачу
недоплаченої державної соціальної
допомоги в розмірі 30 % мінімальної
пенсії за віком відповідно до ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни", виходячи із розміру
мінімальної пенсії за віком
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" за період з 06
квітня 2010 р. по 04 листопада 2010 р. з
урахуванням виплачених сум.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Дана адміністративна справа
розглянута судом першої інстанції
відповідно до ст. 183-2 КАС України, в
порядку скороченого провадження.

Позивач, не погодившись з
вищезазначеним рішенням суду, подав
апеляційну скаргу, у якій просить
рішення суду скасувати, позов
задовольнити в повному обсязі.

Дана адміністративна справа
розглянута судом апеляційної
інстанції відповідно до ст. 197 КАС
України, в порядку письмового
провадження.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає апеляційну скаргу такою,
що не підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Позивач перебуває на обліку у
відповідача і відповідно до ст. 1 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", який набрав чинності з 01.01.2006 р.,
набув статусу «Дитина війни», що надає
йому право на отримання пільг та
державної соціальної підтримки,
встановлених цим Законом.

Згідно ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" з 01.01.2006
р. дітям війни до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, виплачується підвищення на 30 %
мінімальної пенсії за віком.

Як особі, що має статус «Дитина війни»,
позивачу у 2007 році не призначалося, не
нараховувалося та не виплачувалося
підвищення до пенсії відповідно до ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни", а з 2008 року вказаний вид
підвищення до пенсії призначався
позивачу та виплачувався частково, у
розмірі 10% від прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність.

Як вбачається із матеріалів
справи, з позовом до суду позивач
звернувся 06.10.2010 р.

Відповідно до ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
в редакції на час звернення позивача до
суду адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Виходячи з наведених правових норм,
фактичних обставин справи, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції з дотриманням приписів ст.
ст. 100, 107 Кодексу адміністративного
судочинства України відкрито
провадження в адміністративній справі
та розглянуто спір стосовно позовних
вимог, пред'явлених за період після
05.04.2010 р., про що винесено відповідну
ухвалу від 04.11.2010 р.

Питання правомірності залишення судом
першої інстанції без розгляду в
порядку ст.99, 100 КАС України позовної
заяви в частині вимог, пред'явлених до
05.04.2010, не є предметом розгляду в межах
даного апеляційного провадження за
апеляційною скаргою на постанову суду
першої інстанції від 04.11.2010 р., оскільки
про залишення позовної заяви позивача
без розгляду судом першої інстанції
відповідно до ч. 5 ст. 107 КАС України
винесено ухвалу, яка підлягає
оскарженню та не оскаржена позивачем в
установленому цим Кодексом порядку.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції зроблено правильний
висновок, що в період з 06 квітня 2010 р. по
04 листопада 2010 р. позивачу повинно
здійснюватись нарахування та виплата
підвищення до пенсії у розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

На 2010 рік дія ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" не
обмежена.

Слід зазначити, що застосування в
якості розрахункової величини для
мінімальної пенсії у розмірі
прожиткового мінімуму, обчисленого
відповідно до частини 1 статті 28
базового пенсійного Закону "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 9 липня 2003 року N 1058-IV
(1058-15), є правильним.

Відсутність грошових коштів на виплату
надбавки до пенсії не позбавляє
позивача, як особу, що має статус
«Дитина війни», права на отримання
такої надбавки. Закон України не
обмежує таке право наявністю
фінансування.

Враховуючи, що держава взяла на себе
обов'язок щодо виплати позивачу 30%
доплати до пенсії та поклала виконання
цього обов'язку на центральний орган
виконавчої влади - Пенсійний фонд
України, який діє через свої місцеві
органи, що входять в систему його
органів, але вони не вчинили жодної дії
для нарахування цих коштів та їх
виплати, колегія суддів вважає, що вони
не виконали своїх повноважень без
поважних причини.

Тобто, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та виніс законне та
обґрунтоване рішення, що не дає підстав
для задоволення апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги позивача
спростовуються дослідженими судом
доказами та не можуть бути підставою
для скасування постанови суду, тому
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 04 листопада 2010
р. у справі № 2-а-3655/2010 залишити без
задоволення.

Постанову Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 04 листопада 2010 р. у справі №
2-а-3655/2010 залишити без змін.

Ухвала суду відповідно до ч. 10 ст. 183-2
КАС України є остаточною і оскарженню
не підлягає.

Головуючий:
Н.А. Бишевська

Суддя:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Я.В. Семененко