Справа № 382/2455/14-а
Суддя: Кисіль О. А.
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Яготиський районний суд Київської
Справа № 382/2455/14-а
ПОСТАНОВА

Іменем України

26.11.2014 року
Яготинський
районний суд Київської області у
складі:

головуючого судді Кисіль О.А.

при секретарі Твердохліб Г.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Яготин справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення в
м.Яготин Київської області про
визнання дії посадових осіб
незаконними та зобов'язання
перерахувати та виплатити
недоотримані кошти,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивачки звернувся до
Яготинського районного суду з даним
позовом, в якому, зазначено що ОСОБА_1 є
інвалідом II групи (первісно
встановлена III група інвалідності, при
черговому обстеженні встановлена II
група інвалідності з 14 вересня 2007 року)
із числа учасників ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
атомній електростанції. Причинний
зв'язок між захворюванням та
встановленням інвалідності і
наслідками Чорнобильської катастрофи
підтверджено рішенням
медико-соціальної експертної комісії.
З урахуванням положень ст. 14 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" її
віднесено до категорії 1 осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи. Відповідно до вимог статті
48 Закону № 796 Позивач має право на
отримання: різниці у виплаті
компенсації (первісна III група
інвалідності, стала II група
інвалідності пов'язана із наслідками
Чорнобильської катастрофи), в розмірі 15
мінімальних заробітних плат; щорічної
допомоги на оздоровлення в розмірі 5
мінімальних заробітних плат. Згідно
положень частин п'ятої та сьомої статті
48 Закону № 796 щорічна допомога на
оздоровлення повинна виплачуватись
громадянам за місцем їх проживання
органами соціального захисту
населення, а розмір мінімальної
заробітної плати для її обчислення має
визначатися на момент виплати. У
зв'язку з виникненням у ОСОБА_1 сумнівів
щодо правильності нарахування
компенсацій вона 28 травня 2014 року
звернулася до Управління праці та
соціального захисту населення
Яготинської районної державної
адміністрації із відповідною
письмовою заявою щодо надання
розгорнутої довідки про розміри
нарахованих і виплачених їй починаючи
з 1996 року і до подачі цієї заяви, сум
компенсацій, що передбачені Законом №
796, а у разі нарахування та виплати сум
компенсацій у меншому розмірі, ніж це
передбачено статтею 48 цього Закону для
відповідної категорії громадян,
провести нарахування/перерахунок
належних їй компенсаційних виплат. На
вказану заяву Управлінням праці та
соціального захисту населення
Яготинської районної державної
адміністрації надано відповідь від 03
вересня 2014 року, в якій зазначено, що
одноразова компенсація за втрату
здоров'я ОСОБА_1, як інваліду II групи із
числа учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС, повинна
була проводитись протягом одного
місяця з дня встановлення інвалідності
за місцем роботи, а щорічна допомога на
оздоровлення призначена у
відповідності до положень чинного
законодавства України, а саме: Постанов
Кабінету Міністрів України від 12 липня
2005 року № 562 та від 26 липня 1996 року № 836,
підстав для перерахунку та виплати їй
щорічної допомоги в іншому розмірі не
вбачається. ОСОБА_1 з таким вирішенням
порушених нею питань не згодна і тому
просить визнати незаконними дії
Управління праці та соціального
захисту населення Яготинської
районної державної адміністрації щодо
застосування ним під час
нарахування/перерахунку їй
одноразової компенсації та щорічної
допомоги на оздоровлення, за період з 03
січня 2001 року і до моменту розгляду
даної справи, положень Бюджетних
законів, а також підзаконних
нормативно - правових актів, якими у
порушення та розріз встановлених
Конституцією і Законами України вимог
і норм, визначено розміри вказаних
компенсаційних виплат для осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, до того, ще й значно менші,
ніж передбачено статтею 48 Закону № 796
для відповідної категорії громадян та
визнати протиправною бездіяльність
Управління праці та соціального
захисту населення Яготинської
районної державної адміністрації щодо
нарахування, перерахунку та виплати їй
неотриманих та недоотриманих сум
одноразової компенсації та щорічної
допомоги на оздоровлення, передбачених
статтею 48 Закону № 796, за період з 03
січня 2001 року і до моменту розгляду
даної справи і зобов'язати Управління
праці та соціального захисту населення
Яготинської районної державної
адміністрації зробити нарахування,
перерахунок та виплату їй суму різниці
одноразової компенсації, на підставі, у
порядку та розмірах, встановлених
Законом № 796 у редакції діючих Законів
№ 230/96 від 06 червня 1996 року, № 563 від 25
березня 1999 року, № 2638 від 11 липня 2001
року та пов'язаними із ним Законами, а
саме в розмірі 15 мінімальних
заробітних плат, з урахуванням
виплаченої суми одноразової
компенсації; зобов'язати Управління
праці та соціального захисту населення
Яготинської районної державної
адміністрації зробити нарахування,
перерахунок та виплату їй суми
щорічної допомоги на оздоровлення, на
підставі, у порядку та розмірах,
встановлених Законом № 796 у редакції
діючих Законів № 230/96 від 06 червня 1996
року, № 563 від 25 березня 1999 року, № 2638
від 11 липня 2001 року та пов'язаними із
ним Законами, а саме в розмірі 5
мінімальних заробітних плат, за період
з 03 січня 2001 року і до моменту розгляду
даної справи, з урахуванням виплачених
сум щорічної допомоги на оздоровлення
та стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення
Яготинської районної державної
адміністрації у порядку негайного
виконання, передбаченого статтею 256 КАС
України, на її користь суму боргу за
компенсаційними виплатами, що виник за
весь період порушення та невиконання
відповідачем вимог Конституції та
Законів України щодо визначення,
нарахування та перерахунку соціальних
гарантій Позивача, передбачених
статтею 48 Закону № 796.

В судове засідання позивач та його
представник не з'явились, просили
розглядати справу у їх відсутність,
підтримали позовні вимоги.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, звернувся з
заявою про розгляд справи у його
відсутність та надав до суду письмові
заперечення, з котрих вбачається, що
позивачка перебуває на обліку у
відповідача. Як ліквідатор аварії на
ЧСАЕС І категорії, інвалід ІІ групи з 2001
року та отримує щорічну одноразову
допомогу на оздоровлення в розмірі,
визначеному постановою КМУ від 12.07.2005
року № 562 «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи». Відповідно до вимог ст..48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України. Згідно ст..2 Закону
України «Про встановлення розміру
мінімальної заробітної плати на
відповідні роки, до прийняття
Верховною Радою України змін до
законів, у нормах яких для розрахунків
застосовується мінімальна заробітна
плата передбачає - здійснювати
застосування цих норм, виходячи з
реальних можливостей видаткової
частини державного бюджету України на
відповідні роки. Враховуючи вимоги
ст.ст.48, 62 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», ст.ст. 95, 17, 19, 116
Конституції України, ст.ст.4, 51, 22, 47, 212
Бюджетного Кодексу України, та рішення
Конституційного Суду України від
26.11.2011 року № 20-рп/2011 та від 25.01.2012 року №
3-рп/12, а також те, що розпорядження
коштами виділеними для виплати
щорічної одноразової допомоги
громадянам постраждалим внаслідок
Чорнобильської катастрофи здійснює
безпосередньо Міністерством
соціальної політики України, яке діє
згідно бюджетних програм в межах
встановлених бюджетних асигнувань та
затверджених кошторисів відповідно до
п.1 ч.1 ст.22 Бюджетного Кодексу України
де йдеться про те, що головними
розпорядниками бюджетних коштів
можуть бути виключно за бюджетними
призначеннями, передбаченими законом
про Державний бюджет України, органи,
уповноважені Верховною Радою України,
Президентом України, Кабінетом
Міністрів України забезпечувати їх
діяльність в особі, їх керівників, а
також міністерства, інші центральні
органами виконавчої влади, просили
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, суд вважає, що позов
не підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Так, з копії листа (а.с.6) вбачається, що 28
травня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
Управління праці та соціального
захисту населення Яготинської
районної державної адміністрації із
відповідною письмовою заявою щодо
надання розгорнутої довідки про
розміри нарахованих і виплачених їй
починаючи з 1996 року і до подачі цієї
заяви, сум компенсацій, що передбачені
Законом № 796, а у разі нарахування та
виплати сум компенсацій у меншому
розмірі, ніж це передбачено статтею 48
цього Закону для відповідної категорії
громадян, провести
нарахування/перерахунок належних їй
компенсаційних виплат.

З копії листа Управління праці та
соціального захисту населення
Яготинської районної державної
адміністрації (а.с.7-8) вбачається, що
відповідно до ст.ст..48, 62, 63 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
постанов КМУ від 20.07.1996 року № 836 та № 562
від 12.07.2005 року, ст.ст.4, 51 Бюджетного
кодексу України та згідно з бюджетним
призначенням і враховуючи вимоги ст..95
Конституції України, Бюджетного
кодексу України, Кабінет Міністрів
України встановив розміри одноразової
компенсації на оздоровлення, визначені
постановою КМУ від 12.07.2005 року № 562 «Про
щорічну допомогу на оздоровлення
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи». Даною
постановою КМУ встановив граничний
мінімальний розмір розрахункової
величини для всіх видів виплат,
передбачених Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи». Отже,
управління соціального захисту
населення не має права діяти в розрізі
з Конституцією України. Законами та
постановами Кабінету Міністрів
України, в яких чітко визначені суми
виплат компенсацій, а тому відповідач
не має змоги виплатити вказані
позивачем в заяві кошти. Крім того, в
даному листі зазначено, що допомога
призначена та виплачена за період з 2001
по 2004 роки включно в розмірі 26,70 грн.
(відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України за № 836 від 26.07.1996
року «Про копменсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»), за 2005 року
по 2007 рік включно в розмірі 90, 00 грн. та
за 2008 - 2013 роки включно в розмірі 120,00
грн. (відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України за № 562 від 12.07.2005
року «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»).

З копії паспортних даних та
посвідчень (а.с. 9-10) вбачається, що
ОСОБА_1 є особою, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи І
категорії та отримує пенсію. Згідно
експертного заключення (а.с. 11),
захворювання ОСОБА_1 пов'язані з працею
по ліквідації аварії на ЧАЕС. З копії
довідки МСЕК (а.с. 12) вбачається, що
ОСОБА_1 встановлена II група
інвалідності з 14 вересня 2007 року із
числа учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській атомній
електростанції.

Відповідно до ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (в редакції
на момент виникнення спірних
правовідносин), одноразова
компенсація учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
та сім'ям, які втратили годувальника із
числа осіб, віднесених до учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в
порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 62 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
роз'яснення порядку застосування цього
Закону провадиться у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України, рішення якого є обов'язковими
для виконання міністерствами та іншими
центральними та місцевими органами
виконавчої влади, всіма суб'єктами
господарювання незалежно від їх
відомчої підпорядкованості та форм
власності.

Постановами Кабінету Міністрів
України від 26 липня 1996 року за № 836 «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та від 12 липня 2005 року за №
562 «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
встановлено розміри компенсацій за
шкоду, заподіяну здоров'ю, в абсолютних
сумах.

Відповідно до рішення
Конституційного Суду України від
25.01.2012 року № 3-рп/2012, в аспекті
конституційного подання положення
статті 1, частин першої, третьої статті
95 Конституції України у системному
зв'язку з положеннями статті 3, частини
першої статті 17, частини третьої статті
22, статей 46, 48 Основного Закону України
треба розуміти так, що однією з ознак
України як соціальної держави є
забезпечення загальносуспільних
потреб у сфері соціального захисту за
рахунок коштів Державного бюджету
України виходячи з фінансових
можливостей держави, яка зобов'язана
справедливо і неупереджено
розподіляти суспільне багатство між
громадянами і територіальними
громадами та прагнути до
збалансованості бюджету України. При
цьому рівень державних гарантій права
на соціальний захист має відповідати
Конституції України, а мета і засоби
зміни механізму нарахування
соціальних виплат та допомоги -
принципам пропорційності і
справедливості. В аспекті
конституційного подання положення
частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6
статті 116 Конституції України треба
розуміти так, що повноваження Кабінету
Міністрів України щодо розробки
проекту закону про Державний бюджет
України та забезпечення виконання
відповідного закону пов'язані з його
функціями, в тому числі щодо реалізації
політики у сфері соціального захисту
та в інших сферах. Кабінет Міністрів
України регулює порядок та розміри
соціальних виплат та допомоги, які
фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України, відповідно
до Конституції та законів України. В
аспекті конституційного подання
положення частини другої статті 95,
частини другої статті 124, частини
першої статті 129 Конституції України,
пункту 5 частини першої статті 4
Бюджетного кодексу України та пункту 2
частини першої статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
в системному зв'язку з положеннями
статті 6, частини другої статті 19,
частини першої статті 117 Конституції
України треба розуміти так, що суди під
час вирішення справ про соціальний
захист громадян керуються, зокрема,
принципом законності. Цей принцип
передбачає застосування судами
законів України, а також
нормативно-правових актів відповідних
органів державної влади, виданих на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, в тому числі
нормативно-правових актів Кабінету
Міністрів України, виданих у межах його
компетенції‚ на основі і на виконання
Бюджетного кодексу України, закону про
Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України

Відповідно до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік» (зі
змінами на час розгляду справи)
встановлено, що норми і положення 20, 21,
22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету
Пенсійного фонду України та бюджетів
інших фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
2014 рік.

Відповідно до рішення
Європейського суду з прав людини від 3
червня 2014 року «Великода проти
України» встановлено, що у даній
справі немає доказів того, що
відповідні зміни до Закону України про
державний бюджет України не були
внесені відповідно до законної
процедури, а за відсутності будь-яких
доказів того, що вони не були
доступними та передбачуваними, Суд
доходить висновку, що вони відповідали
вимозі щодо законності за статтею 1
Першого протоколу. Суд також не може
дійти висновку, що передавши Кабінету
Міністрів України право на
встановлення розміру соціальних пільг,
Парламент України діяв у порушення
якихось положень Конвенції. Суд також
зазначає, що зменшення пенсії заявниці
очевидно було обумовлено міркуваннями
економічної політики та фінансових
труднощів, з якими зіткнулася держава.
За відсутності будь-яких доказів щодо
протилежного та визнаючи, що
держава-відповідач має широке поле
свободи розсуду щодо досягнення
балансу між правами, що є предметом
спору, та економічною політикою, Суд не
вважає, що таке зменшення було
непропорційним переслідуваній
легітимній меті або що воно поклало
надмірний тягар на заявницю (див.
ухвалу щодо прийнятності від 8 жовтня
2013 року у справі «Да Консесау Матеуш та
Сантуш Жануаріо проти Португалії» (Da
Conceicao Mateus and Santos Januario v. Portugal), заяви №
62235/12 та № 57725/12). Суд вважає, що заява має
бути визнана неприйнятною як явно
необґрунтована відповідно до
підпункту «а» пункту 3 та пункту 4
статті 35 Конвенці.

Щодо посилання позивачки на
строки позовної давності, передбачені
Законом України «Про використання
ядерної енергії та радіаційну
безпеку», то воно не є доречним,
оскільки ст. 90 зазначеного Закону
вказує на те, що всі вимоги цього Закону
застосовуються щодо будь-якого
ядерного інциденту, що може статися на
території України, після набрання цим
Законом чинності. Даний
нормативно-правовий акт набрав
законної сили після Чорнобильської
катастрофи.

Крім того, судом встановлено, що
спір про нарахування суб'єктом владних
повноважень та проведення
встановлених ст. 48 Закону № 796-ХІІ
виплат є публічно-правовим, а не
цивільно-правовою вимогою, а тому, на
думку суду, посилання позивачки на
Віденську конвенцію про цивільну
відповідальність за ядерну шкоду від 21
травня 1963 року з поправками, внесеними
Протоколом про внесення поправок до
Віденської конвенції про цивільну
відповідальність за ядерну шкоду від 12
вересня 1997 року, до даної справи
відношення не мають.

Відповідно до ч.2 ст. 99 КАС України,
для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Враховуючи викладене, а аткож те, що
на виконання вимог Закону позивачці
нараховано та виплачено одноразову
компенсацію та щорічну допомогу на
оздоровлення в порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, позовні вимоги не підлягають
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 9, 11, 19, 71, 72, 86, 99, 160
Кодексу адміністративного судочинства
України, ст. ст..48, 62 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", Законом
України «Про Державний бюджет України
на 2014 рік», Постановами Кабінету
Міністрів України від 26 липня 1996 року
за № 836 «Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та від 12
липня 2005 року за № 562 «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», рішенням Європейського
суду з прав людини від 3 червня 2014 року
«Великода проти України», рішення
Конституційного Суду України від
25.01.2012 року № 3-рп/2012, суд

ПОСТАНОВИВ:

В позові ОСОБА_1 до Управління
праці та соціального захисту населення
в м.Яготин Київської області про
визнання дії посадових осіб
незаконними та зобов'язання
перерахувати та виплатити
недоотримані кошти, відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду шляхом подачі
через Яготинський районний суд
Київської області апеляційної скарги
протягом 10 днів з дня проголошення
постанови в повному обсязі.

Суддя
Кисіль О.А.