Справа № 9101/17110/2011
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"25" березня 2014 р.

справа № 2а-0870/113/11

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання Чепурко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної інспекції з контролю за цінами в Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 01.02.2011 р. по справі № 2а-0870/113/11

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Запорізький абразивний комбінат"

до Державної інспекції з контролю за цінами в Запорізькій області

про визнання недійсним рішення, -

встановив:

У січні 2011 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати нечинним рішення відповідача від 06.12.2010р. №340 про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про відмову в задоволенні позову.

Позивач та відповідач, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що відповідачем з 16.11.2010 р. по 01.12.2010 р. проведено планову

перевірку позивача з питань формування та застосування плати за спільне використання технологічних електричних мереж, за результатами якої складено акт від 01.12.2010 №000711.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність рішення відповідача від 06.12.2010 р. №340, з наступних підстав.

01.07.2003 р. між позивачем і ВАТ "Запорізький м'ясокомбінат" був укладений договір №603/03 про спільне використання технологічних електричних мереж, який діяв на час проведення перевірки. Невід'ємною частиною даного договору є розрахунок планових витрат, пов'язаних з передачею електричної енергії ВАТ "Запорізький м'ясокомбінат". Зазначений розрахунок було здійснено на підставі нормативно - правових актів НКРЕ і перевірений Запорізьким представництвом НКРЕ України.

У зазначений період відносини позивачем з ВАТ "Запоріжжяобленерго" з питань постачання електроенергії були врегульовані договором про постачання електричної енергії № 2020 від 01.03.2006.

Пунктом 8.1.1 зазначеного договору передбачено, що якщо до електромереж Споживача приєднанні в установленому порядку електроустановки інших споживачів (суд споживачів), відносини між ними регулюються Договором про спільне використання технологічних мереж основного споживача або Договором про технічне забезпечення електропостачання споживача.

Аналогічні положення про взаємовідносини споживача та субспоживача закріплені у п. 8.4.2 зазначеного договору.

Також судом встановлено, що 01.12.2010 між ВАТ "Запоріжабразив" і ВАТ "Запоріжжяобленерго" був укладений новий договір про спільне використання технологічних електричних №1-111-ДВС.

Абзацом 2 п. 1.10 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ України від 31.07.96 N 28 (у редакції постанови НКРЕ України від 17.10.2005 № 910) (далі Правила) передбачено, що електропередавальна організація забезпечує передачу електричної енергії розташованими в географічних межах закріпленої території здійснення ліцензійної діяльності технологічними електричними мережами інших власників, які не мають ліцензій на передачу електричної енергії.

Згідно з п. 1.4 Правил, електрична енергія продається в точці продажу, розташування якої зазначається у відповідному договорі.

При цьому, абзацом 3 п. 1.4 Правил визначено, що у разі придбання субспоживачем електричної енергії в точці продажу, яка не збігається з межею балансової належності його електроустановок, доставка належної субспоживачу електричної енергії до межі балансової належності його електроустановок оплачується цим субспоживачем відповідно до умов договору про спільне використання технологічних електричних мереж з відповідним власником електричних мереж.

Згідно з абзацом 1 п. 1.7 Правил, у разі використання технологічних електричних мереж основного споживача субспоживачем відносини між споживачем та субспоживачем, у тому числі їх взаємна відповідальність, регулюються договором про спільне використання технологічних електричних мереж споживача, що укладається між ними на основі типового договору (додаток 2).

Відповідно до абзацу 14 п. 1.2 Правил, в редакції на час укладення договору №603/03 від 01.07.2003 року, договір про спільне використання технологічних електричних мереж основного споживача - це домовленість двох сторін (основний споживач і субспоживач або постачальник електричної енергії), що є документом певної форми, який встановлює зміст та регулює правовідносини між сторонами під час передачі електричної енергії технологічними мережами основного споживача для потреб субспоживача, електропередавальної організації або постачальника електричної енергії.

Таким чином, договір на спільне використання технологічних електричних мереж міг бути укладеним або з субспоживачем, яким є ВАТ "Запорізький м'ясокомбінат", або з постачальником електричної енергії, яким є ВАТ "Запоріжжяобленерго".

Згідно з п.1.8 Правил, договір про постачання електричної енергії між постачальником електричної енергії та субспоживачем або споживачем, електроустановки якого приєднані до мереж електропередавальної організації, має укладатись після укладення між субспоживачем та основним споживачем (електропередавальною організацією) договору про спільне використання технологічних електричних мереж основного споживача або договору про технічне забезпечення електропостачання субспоживача (споживача). При цьому перед укладенням відповідного договору між субспоживачем та основним споживачем (електропередавальною організацією) субспоживач має узгодити з постачальником електричної енергії точку продажу для нього електричної енергії. Узгодження відбувається шляхом обміну листам.

Відповідно до п. 6.30 Правил, відшкодування обґрунтованих витрат з утримання технологічних електричних мереж споживача (основного споживача) оплачується відповідно до договору про спільне використання технологічних електричних мереж і враховує фактичні обґрунтовані витрати основного споживача на утримання цих електричних мереж.

Абзацом 1 п. 6.31 Правил визначено, що у разі постачання електричної енергії субспоживачу в точці продажу, яка збігається з точкою продажу електричної енергії основному споживачу, субспоживачі оплачують основному споживачу відповідно до договору про спільне використання технологічних електричних мереж вартість обґрунтованих фактичних витрат на утримання технологічних електричних мереж.

Відповідно до абзацу 16 п. 1.2 Правил, в редакції Постанови Національної комісії регулювання електроенергетики N 1449 від 25.12.2008 р., що набрала чинності 16.02.2009 року, договір про спільне використання технологічних електричних мереж - домовленість двох сторін, що є документом певної форми, який встановлює зміст та регулює правовідносини між електропередавальною організацією (ліцензіатом з передачі електричної енергії місцевими (локальними) мережами) та основним споживачем під час передачі (транзиту) електричної енергії технологічними електричними мережами.

Згідно з абзацом 5 п. 2 постанови НКРЕ від 17.10.2005 № 910 встановлено, що електропередавальні організації, які здійснюють діяльність на закріпленій території, зобов'язані врегулювати відносини згідно з вимогами абзацу другого п. 1.10 Правил із власниками технологічних електричних мереж незалежно від розміру середньомісячного обсягу передачі електричної енергії протягом п'яти років від дати набрання чинності цією постановою.

Отже, абзацом 5 п. 2 Постанови НКРЕ від 17.10.2005 № 910, яка набрала чинності 18.11.2005 р., обов'язок щодо укладення відповідного договору протягом п'яти років від дати набрання чинності цією постановою покладений з 16.02.2009 року виключно на електропередавальну організацію, якою є ВАТ "Запріжжяобленерго", у зв'язку з чим, порушення п. 1 вказаної постанови НКРЕ з боку позивача у періоді, що перевірявся, відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про ціни і ціноутворення", державний контроль за цінами здійснюється при встановленні і застосуванні державних фіксованих та регульованих цін і тарифів. При цьому контролюється правомірність їх застосування та додержання вимог законодавства про захист економічної конкуренції.

Статтею 14 зазначеного Закону встановлено, що вся необґрунтовано одержана підприємством, організацією сума виручки в результаті порушення державної дисципліни цін підлягає вилученню в дохід відповідного бюджету залежно від підпорядкованості підприємства, організації. Крім того, в позабюджетні фонди місцевих рад стягується штраф у двократному розмірі необґрунтовано одержаної суми виручки.

Відповідно до Інструкції про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних санкцій) органами державного контролю за цінами, затвердженої наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України і Міністерства фінансів України та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18.12.2001 р. за N 1047/6238, цю Інструкцію розроблено відповідно до вимог Закону України "Про ціни і ціноутворення", постанови Кабінету Міністрів України від 13 грудня 2000 року N 1819 та інших законодавчих актів, які визначають порядок формування, установлення та застосування цін (тарифів) і встановлюють відповідальність за його порушення (пп. 1.1).

Дія цієї Інструкції поширюється на центральні та місцеві органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, а також підприємства, установи та організації, незалежно від форм власності, організаційно-правових форм і підпорядкованості (далі - суб'єкти господарювання) (пп. 1.2).

Відповідно до Закону України "Про ціни і ціноутворення", необґрунтовано одержана підприємством, організацією сума виручки в результаті порушення державної дисципліни цін підлягає вилученню і зараховується в дохід відповідного бюджету із застосуванням штрафу у двократному розмірі необґрунтовано одержаної суми виручки за належністю (пп. 1.3).

Підставою для застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін є одержання суб'єктами господарювання необґрунтованої виручки в результаті порушення ними чинного в періоді, що перевіряється, порядку встановлення та застосування цін і тарифів, які регулюються уповноваженими органами відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до пп. 1.4 Інструкції порушеннями порядку встановлення і застосування цін, за які накладаються економічні санкції, є, зокрема:

нарахування непередбачених законодавством націнок до цін і тарифів, що регулюються;

застосування вільних цін (тарифів) на продукцію (послуги, роботи) за умови запровадження для них режиму державного регулювання;

застосування цін (тарифів) на продукцію (послуги, роботи) з рентабельністю, рівень якої перевищує встановлений відповідно до законодавства граничний;

застосування цін (тарифів) з порушенням запровадженого порядку обов'язкового декларування їх зміни;

завищення або заниження розміру передбачених законодавством податків та обов'язкових зборів, що включаються в структуру ціни, або їх невключення в структуру ціни, що регулюється;

включення в структуру регульованих цін (тарифів) не передбачених законодавством витрат або витрат понад установлені розміри;

включення у вартість продукції та послуг, ціни (тарифи) на які регулюються, фактично не виконаних або виконаних не в повному обсязі послуг (робіт);

застосування торговельних і постачальницько-збутових надбавок (націнок) понад установлений граничний розмір;

застосування цін (тарифів) суб'єктами господарювання за види послуг (робіт), які не передбачені визначеними нормативно-правовими актами, що встановлюють для них відповідні переліки платних послуг;

застосування цін і тарифів з порушенням інших запроваджених методів регулювання.

Підставою для застосування фінансових (штрафних) санкцій є порушення суб'єктами господарювання вимог спеціальних норм законодавства з питань ціноутворення, якими запроваджено регулювання цін (тарифів), зокрема формування, установлення та застосування цін (тарифів), нижчих від установлених мінімальних (пп. 1.5).

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об’єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому постанову слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Державної інспекції з контролю за цінами в Запорізькій області залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 01.02.2011 р. по справі № 2а-0870/113/11 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун