Справа № 753/14548/14-а
Суддя: Бабенко К.А
Дата ухвалення: 2014-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Бабенко К.А
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді Бабенка К.А.,
суддів: Петрика І.Й., Собківа Я.М.,
розглянувши адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
Постанову Дарницького районного суду
м. Києва від 05 вересня 2014 року за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Дарницькому районі м. Києва про
визнання дій та бездіяльності
незаконними, зобов'язання вчинити
певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Главою 6 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено
особливості провадження окремих
категорій адміністративних справ.
Зокрема, частиною першою ст.183-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, яка є імперативною нормою
встановлюється перелік
адміністративних справ щодо яких
обов'язково застосовується скорочене
провадження. Проте, частиною другою
цієї статті, передбачається можливість
розгляду в скороченому провадженні за
умови, що вимоги не стосуються прав,
свобод, інтересів та обов'язків третіх
осіб. Тобто, лише у випадку залучення до
участі у справі третіх осіб
адміністративна справа не може бути
розглянута в скороченому провадженні.

Крім того, зазначені у частині першій
ст.183-2 Кодексу адміністративного
судочинства України адміністративні
справи щодо яких застосовується
скорочене провадження, можуть бути
розглянуті не у скороченому
провадженні у випадку, передбаченому
частиною четвертою ст.183-2 цього Кодексу
з обов'язковим постановленням
відповідної ухвали.

При відкритті провадження в
адміністративних справах за позовними
вимогами, зазначеними у частині першій
ст.183-2 Кодексу адміністративного
судочинства України, суди першої
інстанції мають зазначати, що саме
скорочене провадження відкривається в
адміністративній справі, а постанови
суду першої інстанції за результатом
розгляду таких справ мають містити
виключно відомості, зазначені у
частині шостій цієї статті.

Тому, порушення судом першої інстанції
особливості провадження справи, а саме
розгляд її не у скороченому
провадженні, не є перешкодою для
апеляційного її розгляду в порядку
письмового провадження, в зв'язку з чим
і оскарження постанови суду першої
інстанції здійснюється в порядку,
передбаченому частинами
восьмою-десятою ст.183-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Адміністративний позов подано
Позивачем 5 серпня 2014 року, що
підтверджується відбитком поштового
штемпелю на конверті (а.с.20).

Відповідно до частини другої ст. 99
Кодексу адміністративного судочинства
України, для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів, тобто перебіг зазначеного
шестимісячного строку, за період якого
мав розглядати позовні вимоги суд
першої інстанції, починається з 06
лютого 2014 року.

Проте, Ухвалою Дарницького районного
суду м. Києва від 05 вересня 2014 року, яку
в апеляційному порядку Позивачем не
оскаржено, адміністративний позов в
частині позовних вимог за період з 01
січня 2005 року по 06 лютого 2014 року
включно залишено без розгляду.

Постановою Дарницького районного суду
м. Києва від 05 вересня 2014 року у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням, Позивачем подано апеляційну
скаргу, в якій він просить судове
рішення суду першої інстанції
скасувати та прийняти нове судове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційну скаргу слід задовольнити
частково, Постанову суду першої
інстанції - в частині скасувати,
ухвалити в цій частині нову Постанову,
якою адміністративний позов
задовольнити з наступних підстав.

Позивач перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України у
Дарницькому районі м. Києва, є
інвалідом ІІІ групи внаслідок
захворювань, які пов'язані

з наслідками аварії на Чорнобильській
АЕС та його віднесено до 1 категорії
осіб, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, що
підтверджується відповідними
посвідченнями, копії яких наявні в
матеріалах справи (а.с.16).

Позивач звернувся до Відповідача із
Заявою про перерахунок пенсії, копія
якої також наявна в матеріалах справи
(а.с.10-11).

Листом Відповідача (вих. №99/Б-218 від
04.03.2014 року), копія якого наявна в
матеріалах справи (а.с.12-13) відмовлено
Позивачу у перерахунку пенсії на
підставі Постанови Кабінету Міністрів
України від 23 листопада 2011 року №1210
«Про підвищення рівня соціального
захисту громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
(надалі - Постанова).

Проте, згідно з частиною ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у разі невідповідності
нормативно - правового акту
Конституції України, закону України,
міжнародному договору, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України, або іншому правовому
акту суд застосовує правовий акт, який
має вищу юридичну силу.

А відповідно до частини першої ст. 50
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (надалі -
Закон №796-ХІІ), особам, віднесеним до
категорії 1, призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, зокрема, інвалідам III групи,
дітям-інвалідам, а також хворим
внаслідок Чорнобильської катастрофи
на променеву хворобу - 15 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Згідно з частиною третьою ст. 54 цього ж
Закону, у всіх випадках розміри пенсій
для інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
не можуть бути нижчими, зокрема, для
учасників ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС у 1986 році,
зокрема, по III групі інвалідності - 180
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Зазначеною Постановою, із змінами,
внесеними Постановою Кабінету
Міністрів України «Про внесення змін
до деяких постанов Кабінету Міністрів
України з питань пенсійного
забезпечення» № 112 від 25.03.2014 року, яка
набрала чинності 24.04.2014 р., встановлено,
що мінімальний розмір пенсії для
учасників ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, зокрема, для III
групи інвалідності з 01.01.2012 року
становить 145 відсотків прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, а щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, з
01.01.2012 року по 23.04.2014 року - 30%
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, а з 24.04.2014 року
- 284,7 гривні, відповідно.

А Законом України «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2014 рік» від 31 липня 2014 року №
1622-VII (надалі - Закон № 1622-VII), який набрав
чинності 16 серпня 2014 року, внесено
зміни до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2014 рік» від 16 січня 2014
року № 719-VII (надалі - Закон № 719-VII), а
саме, його Прикінцеві положення
доповнено пунктом 67, відповідно до
якого установлено, що норми і
положення, зокрема, статей 50 та 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету
Пенсійного фонду України та бюджетів
інших фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
2014 рік.

Згідно з частиною першою ст. 58
Конституції України, закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

А як зазначено у Рішенні
Конституційного Суду України у справі
№ 18/183-97 за конституційним зверненням
ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення
частини п'ятої статті 94 та статті 160
Конституції України (справа про
набуття чинності Конституцією України)
від 3 жовтня 1997 року № 4-зп, конкретна
сфера суспільних відносин не може бути
водночас врегульована однопредметними
нормативними правовими актами
однакової сили, які за змістом
суперечать один одному. Звичайною є
практика, коли наступний у часі акт
містить пряме застереження щодо
повного або часткового скасування
попереднього. Загальновизнаним є й те,
що з прийняттям нового акта, якщо інше
не передбачено самим цим актом,
автоматично скасовується
однопредметний акт, який діяв у часі
раніше.

Тобто, до дати набрання чинності
Законом №1622-VII - до 16.08.2014 року діяли
норми спеціального Закону №796-ХII, а з 16
серпня 2014 року норми Закону №719-VII із
відповідними змінами та відповідно
Постанови.

Як вбачається з адміністративного
позову, Позивач просить зобов'язати
Відповідача зробити перерахунок та
виплату державної та додаткової пенсій
з розрахунку 6 мінімальних пенсій за
віком та у розмірі 50% мінімальної
пенсії за віком відповідно, тобто у
раніше встановлених Законом розмірах.

Відповідно до частини першої ст.202
Кодексу адміністративного судочинства
України, підставою для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є, зокрема, неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
порушення норм матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи.

Судом першої інстанції неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, порушено норми
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи в
частині, у зв'язку з чим, апеляційна
скарга задовольняється частково,
Постанова суду першої інстанції в
частині скасовується та ухвалюється в
цій частині нова Постанова, якою
адміністративний позов
задовольняється частково.

Згідно із частиною десятою ст. 183-2
Кодексу адміністративного судочинства
України, у разі оскарження в
апеляційному порядку постанови,
прийнятої у скороченому провадженні,
ухвала суду апеляційної інстанції по
такій справі є остаточною і оскарженню
не підлягає.

Керуючись ст.ст. 183-2, 195, 198, 198, 202, 205, 206, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково, Постанову Дарницького
районного суду м. Києва від 05 вересня 2014
року в частині відмови в задоволенні
адміністративного позову за період з
07.02.2014 р. по 15.08.2014 р. скасувати. Ухвалити
в цій частині нову Постанову, якою
адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України в Дарницькому
районі м. Києва в частині відмови в
нарахуванні та виплаті ОСОБА_2 пенсії,
згідно зі ст.ст. 50, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991
№ 796-XII за період з 07.02.2014 року по 15.08.2014
року.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Дарницькому районі м.
Києва (код за ) здійснити
перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2
(індивідуальний ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) за період з 07.02.2014 року по
15.08.2014 року, згідно зі ст.ст. 50, 54 «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991
№ 796-XII, а саме: державної пенсії для
учасників ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС у 1986 році у
розмірі 180 процентів прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність; додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, особам,
віднесеним до категорії 1 у розмірі 15
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

В іншій частині Постанову Дарницького
районного суду м.Києва від 05 вересня 2014
року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту ухвалення, є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя

Бабенко К.А.

Судді:
Петрик
І.Й.

Собків
Я.М.

Головуючий суддя

Бабенко К.А

Судді:

Петрик І.Й.

Собків Я.М.