Справа № 826/12263/14
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2014-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 листопада 2014 року №
Окружний адміністративний суд
міста Києва у складі:
головуючого судді Шейко Т.І.
суддів Дегтярьової О.В.
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовомДержавної податкової
інспекції у Шевченківському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києвідо Міністерства енергетики та
вугільної промисловості
Українипростягнення заборгованості
Треті особи без самостійних вимог на
- Головне управління Державної
казначейської служби України у місті
- Державна казначейська служба України;
- Міністерство фінансів України;
Державна податкова інспекція у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
звернулась до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Міністерства енергетики та
вугільної промисловості України про
стягнення простроченої заборгованості
у сумі 5 700 000,00 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що
згідно договорів №11-09-55/5 від 02.03.1994,
додаткових угод №11-108/5а від 01.08.1994,
№11-09-505/5 від 10.03.1994, №11-1089/4а від 01.08.1994 на
підставі сплати основного боргу за
урядовим кредитом фінансової
стабілізації економіки, фінансова
допомога на зворотній основі, наданим
Міністерством фінансів України у 1994
році, виникла заборгованість на суму 5
700 000,00 грн. Відповідно до п. 15 Порядку
обліку заборгованості, в тому числі
простроченої, перед державною за
кредитами, залученими державою або під
державні гарантії, бюджетними
позичками/фінансовою допомогою,
наданими Міністерством фінансів у
1993-1998 роках, нарахування пені та
списання безнадійної заборгованості,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 02.03.2011 №174 (далі -
Порядок), прострочена заборгованість
за кредитами, бюджетними
позичками/фінансовою допомогою, яка не
погашена боржником протягом 30
календарних днів після настання строку
платежу, а також нарахована на суму
простроченої заборгованості за
позичкою/фінансовою допомогою пеня
стягується в установленому
законодавством порядку органами
державної податкової служби за місцем
реєстрації боржника відповідно до
подання територіальних органів
Державної казначейської служби, яке
подається у строки, визначені пунктом 10
цього Порядку за встановленою згідно з
додатком 1 формою. Головне управління
Державної казначейської служби
України у м. Києві звернулося з листом
до ДПІ, в якому повідомило про
заборгованість Міненерговугілля
станом на 06.08.2014 у розмірі 5 700 000,00 грн.
Прострочена заборгованість суб'єкта
господарювання перед державою
(Автономною Республікою Крим чи
територіальною громадою міста) за
кредитами (позичкою), залученим
державою (Автономною Республікою Крим
чи територіальною громадою міста) або
під державну (місцеву) гарантію, а також
за кредитом з бюджету (включаючи плату
за користування такими кредитами
(позиками) та пеню) стягується з такого
суб'єкта господарювання органами
державної податкової служби, що є
органами стягнення такої
заборгованості у порядку,
передбаченому Податковим кодексом
України або іншим законом, включаючи
погашення такої заборгованості за
рахунок майна цього суб'єкта
господарювання. Позовна давність на
вимоги щодо погашення такої
заборгованості суб'єкта
господарювання перед державою
(Автономною Республікою Крим чи
територіальною громадою міста) не
поширюється. У відповідності з п. 59.1 ст.
59, п. 89.3 ст. 89 Податкового кодексу
України ДПІ у Шевченківському районі
ГУ Міндоходів у м. Києві направила на
адресу відповідача податкову вимогу
№5255 від 25.10.2012 та рішення про опис майна
у податкову заставу №5255/24-128 від 25.10.2012.
Податкова вимога в адміністративному
чи судовому порядку не оскаржена.
Оскільки відповідачем борг не
погашений, позивач звернувся до суду із
У судовому засіданні представник
позивача підтримав позов та просив
Відповідач, Міністерство енергетики та
вугільної промисловості України, позов
не визнав. Обгрунтовуючи заперечення
проти позову зауважував на тому, що:
По-перше даний спір не є
публічно-правовим у розумінні Кодексу
адміністративного судочинства
України, оскільки податковий орган по
відношенню до відповідача не здійснює
владних управлінських функцій, а тому
справа має бути закрита провадженням;
По-друге, вже розглядався спір між тими
самими сторонами з того самого спору
Господарським судом м. Києва та
винесено рішення 25.07.2007 у справі №11/35-А,
тому згідно з пунктом 4 частини 1 статті
157 Кодексу адміністративного
судочинства України справа підлягає
закриттю; По-третє, у розумінні статті 17
Бюджетного кодексу України
Міненерговугілля не може виступати
господарюючим суб'єктом, який
безпосередньо отримав кошти з
державного бюджету, а виступає
суб'єктом владних повноважень, який
забезпечує державні гарантії з
повернення таких коштів. Тому в даному
спорі застосовуються загальні строки
звернення до суду з позовом,
встановлені статтею 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Враховуючи, що податкові
вимоги позивачем були направлені на
адресу Міненерговугілля ще у 2012 році,
то, відповідно, і строк звернення до
суду з адміністративним позовом є
пропущеним; По-четверте, згідно з
частинами 1, 2 статті 21 Бюджетного
кодексу України для здійснення програм
та заходів, які проводяться за рахунок
коштів бюджету, бюджетні асигнування
надаються розпорядникам бюджетних
коштів. За обсягом наданих прав
розпорядники бюджетних коштів
поділяються на головних розпорядників
бюджетних коштів та розпорядників
бюджетних коштів нижчого рівня. Кошти
бюджету, які отримують фізичні особи та
юридичні особи, що не мають статусу
бюджетної установи (одержувачі
бюджетних коштів), надаються їм лише
через розпорядника бюджетних коштів.
Статтею 30 Бюджетного кодексу України
встановлено, що видатки Державного
бюджету України включають бюджетні
призначення, встановлені законом про
Державний бюджет України на конкретні
цілі, що пов'язані з реалізацією
державних програм, перелік яких
визначено статтею 87 цього Кодексу.
Згідно частини 4 статті 22 Бюджетного
кодексу України головний розпорядник
бюджетних коштів розробляє план своєї
діяльності відповідно до завдань та
нормативно-правовими актами, виходячи
з необхідності досягнення конкретних
результатів за рахунок бюджетних
коштів; розробляє на підставі плану
діяльності проект кошторису та
бюджетні запити. Бюджетні запити
головний розпорядник подає
Міністерству фінансів України чи
місцевому фінансовому органу; отримує
бюджетні призначення шляхом їх
затвердження у законі про Державний
бюджет України чи рішенні про місцевий
бюджет, забезпечує управління
бюджетними асигнуваннями.
Розпорядженням Кабінету Міністрів
України від 14.09.2002 №538-р схвалено
Концепцію застосування
програмно-цільового методу в
бюджетному процесі. Згідно статті 6
цієї Концепції документом, що визначає
суму коштів, необхідних для виконання
бюджетної програми, законодавчі
підстави її реалізації, мету, завдання,
напрями діяльності, відповідальних
виконавців, результативні показники та
інші характеристики бюджетної
програми, на підставі якого
здійснюється контроль за цільовим та
ефективним використанням бюджетних
коштів і аналіз виконання бюджетної
програми являється паспорт бюджетної
програми. Паспорт формується виходячи
з бюджетних запитів, поданих головними
розпорядниками бюджетних коштів та
відповідних бюджетних призначень.
Паспорт розробляється головними
розпорядниками бюджетних коштів
щороку за кожною бюджетною програмою.
Паспорти затверджуються спільним
наказом Мінфіну та відповідного
головного розпорядника бюджетних
коштів у місячний термін з дня набрання
чинності законом про державний бюджет.
У 2014 році не передбачалися у Державному
бюджеті України кошти Міністерству
енергетики та вугільної промисловості
України (органам, правонаступником
яких воно є) на обслуговування та
погашення кредиту. Стаття 2 Закону
України «Про джерела фінансування
органів державної влади» передбачає,
що органи державної влади здійснюють
свою діяльність виключно за рахунок
бюджетного фінансування в межах,
передбачених Законом України про
Державний бюджет України на
відповідний рік. Таким чином, кошти, які
стягуються позивачем на погашення
кредиту є прямими видатками Державного
бюджету. Отже, позовні вимоги до
Міністерства енергетики та вугільної
промисловості України не підлягають
задоволенню, оскільки погашення цим
Міністерством заборгованості за
кредитними угодами здійснюється в
рамках і за правилами бюджетного
процесу, визначеного Бюджетним
кодексом України та іншими
нормативними актами, які є чинними та
регулюють відповідні питання. Ці
нормативні акти не передбачають
стягнення видатків Державного бюджету
України, які згідно з бюджетним
розписом та Паспортом бюджетної
програми на 2014 рік виділені
Міністерству енергетики та вугільної
промисловості України на конкретні
цілі. По-п'яте, Міненерговугілля не
виступало позичальником бюджетних
позик 1993-1998, оскільки створене було у 2010
році Указом Президента України від
09.12.2010 №1085/2010 «Про оптимізацію системи
центральних органів виконавчої влади».
Згідно з частиною 5 даного Указу
міністерства та інші центральні органи
виконавчої влади, що утворюються
шляхом реорганізації інших
центральних органів виконавчої влади,
є правонаступниками органів, які
реорганізуються. У свою чергу,
Мінпаливенерго було створене у
відповідності до Указу Президента
України від 14.04.2000 №598/2002, пунктом 2
якого встановлено, що Міністерство
палива та енергетики України є
правонаступником Міністерства
енергетики України та Державного
департаменту нафтової, газової та
нафтопереробної промисловості
України. Водночас, даний пункт не
встановлював, що Міністерство палива
та енергетики України є
правонаступником всіх зобов'язань
Міністерства енергетики та Державного
департаменту нафтової, газової та
нафтопереробної промисловості
України. Порядок ліквідації
міністерства, іншого центрального
органу державної влади на той час був
врегульований постановою Кабінету
Міністрів України від 08.02.1996 №170 «Про
порядок діяльності комісії для
ліквідації міністерства, іншого
центрального органу державної
виконавчої влади», відповідно до
положень якої Кабінет Міністрів
України утворює ліквідаційну комісію
та призначає термін ліквідації.
Ліквідаційна комісія задовольняє
відповідно до законодавства вимоги
кредиторів. Таким чином, Міністерство
фінансів України як кредитор за
договором №09-505/2 від 05.01.1995 та за
договором №11 від 25.03.1994 повинно було
після публікації про ліквідацію
центрального органу подати відповідну
заявку, а утворена Кабінетом Міністрів
України ліквідаційна комісія повинна
була розглянути заявку Міністерства
фінансів України і винести по ній
рішення. Після затвердження
розрахунків з кредиторами
ліквідаційна комісія складає
ліквідаційний баланс і звіт за
результатами роботи комісії та подає
їх Кабінету Міністрів України. У
Міністерства енергетики та вугільної
промисловості України на обліку та
балансі відсутня заборгованість за
вказаними угодами, а позивачем, в свою
чергу, не надано жодних доказів на
спростування даної обставини. З
урахуванням викладеного, відповідач
вважає позов безпідставним та просить
відмовити у його задоволенні.

Третя особа - Головне управління
Державної казначейської служби
України у м. Києві, до суду не прибула.
Надала свої пояснення, в яких
посилалася на норми чинного
законодавства щодо надання державних
гарантій за зобов'язаннями. При цьому,
повідомила, що пеня та відсотки на
основний борг за угодами не
нараховувалися.

Третя особа, Державна казначейська
служба України, також до суду не
прибула, разом з тим надала письмові
пояснення на підтримку позову. В своїх
поясненнях, Державна казначейська
служба України зазначила, що
Міністерством фінансів України у 1994
році відповідно до договорів від 02.03.1994
№11-09-505/4 та від 10.03.1994 №11-09-505/5 надано
Державному комітету України по
вугільній промисловості України
фінансову допомогу на зворотній основі
у сумі 6 000 000,00 грн. на закупівлю палива
на осінньо-зимовий період 1994-1995 років з
терміном повернення до 01.12.1996. Станом на
28.10.2014 прострочена заборгованість по
зазначеній фінансовій допомозі
становить 5 700 000,00 грн. При цьому,
Державна казначейська служба України
надала копії документів на
підтвердження отримання Державним
комітетом України по вугільній
промисловості України фінансової
допомоги.

Третя особа, Міністерство фінансів
України, повноважного представника для
участі у судовому засіданні не
забезпечила також, проте надала
письмові пояснення. Так, Міністерство
зауважило, що відповідно до договору
№11-09-505/4 від 02.03.1994, укладеного між
Міністерством фінансів України та
Державним комітетом України по
вугільній промисловості (далі -
Держвуглепром), Держвуглепром отримав
фінансову допомогу на зворотній основі
для сплати за відвантажену готову
продукцію споживачам, яка знаходиться
в дорозі, у сумі 300000 млн. карбованців з
оплатою 120 % річних з терміном
повернення до 30.05.1994. Додатковою угодою
№11-108/4а від 01.08.1994 Мінфіном
пролонговано наданий кредит до 30.12.1994.
Згідно договору №11-09-505/5 від 10.03.1994,
укладеного між Міністерством фінансів
України та Держвуглепромом,
Держвуглепром отримав фінансову
допомогу на зворотній основі для
сплати за відвантажену готову
продукцію споживачам, яка знаходиться
в дорозі, у сумі 300000 млн. карбованців з
оплатою 120 % річних з терміном
повернення до 30.05.1994. Додатковою угодою
№11-108/5а від 01.08.1994 Мінфіном
пролонговано наданий кредит до 30.12.1994.
Таким чином, Держвуглепромом отримано
фінансову допомогу на зворотній основі
у розмірі 600 000 млн. карбованців.
Порядок обліку заборгованості, в тому
числі простроченої перед державою за
кредитами, залученими державною або
під державні гарантії, бюджетними
позичками/фінансовою допомогою,
наданими Міністерством фінансів у
1993-1998 роках, нарахування пені та
списання безнадійної заборгованості
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 02.03.2011 №174 (далі -
Порядок). Відповідно до п. 3 Порядку
облік заборгованості, в тому числі
простроченої, за кредитами ведеться
Мінфіном та банком-агентом у валюті
кредиту, в якій вони надані. Пунктом 6
Порядку встановлено, що облік
простроченої заборгованості за
бюджетними позичками/фінансовою
допомогою ведеться органами Державної
казначейської служби у валюті
бюджетної позички/фінансової допомоги,
в якій вони надані. Кошти, що надходять
до бюджету в рахунок погашення
простроченої заборгованості за
бюджетними позичками/фінансовою
допомогою, зараховуються органами
Державної казначейської служби на
рахунки, відкриті згідно з бюджетною
класифікацією. Датою погашення
простроченої заборгованості перед
державою за бюджетними
позичками/фінансовою допомогою,
нарахованих відсотків та нарахованої
на суму простроченої заборгованості
пені вважається дата зарахування
коштів на рахунки, відкриті органами
Державної казначейської служби. Згідно
п. 7 Порядку Державна казначейська
служба інформує Мінфін, Державну
податкову службу і банк-агента
щомісяця до 10 числа про суми і дати
надходження коштів до державного
бюджету в рахунок погашення
заборгованості, в тому числі
простроченої, за кредитами в розрізі
кодів бюджетної класифікації та
кредитних (субкредитних) угод (станом
на 1 число місяця, що настає за звітним).
Листом від 22.08.2014 №12-05/494-19195 Державна
казначейська служба України
поінформувала Міністерство фінансів
України про заборгованість
підприємств, міністерств і відомств
перед державним бюджетом за бюджетними
позичками станом на 01.08.2014. Згідно
додатку 8 до зазначеного листа
заборгованість Міністерства
енергетики та вугільної промисловості
України, що виникла на підставі
договору №11-090505/4 від 02.03.1994 та договору
№11-09-505/5 від 10.03.1994 становить 5 700 000,00
грн. Третя особа просила врахувати
надані пояснення та задовольнити
позов.

Заслухавши пояснення представника
позивача та представника відповідача,
враховуючи неявку представників
третіх осіб, суд, у відповідності з
частиною шостою статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, подальший розгляд справи
здійснив у порядку письмового
провадження.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
доводи та заперечення сторін, письмові
пояснення третіх осіб, оцінивши наявні
докази, суд дійшов наступних висновків.

Так, судом встановлено та вбачається із
матеріалів справи, що 02.03.1994 між
Міністерством фінансів України
(Мінфін) та Державним комітетом України
по вугільній промисловості
(Держвуглепром) було укладено Договір
№11-09-505/4 «Про надання Міністерством
фінансів України фінансової допомоги
на зворотній основі Державному
комітету України по вугільній
промисловості», відповідно до умов
якого Мінфін зобов'язується в лютому 1994
року надати Держвуглепрому фінансову
допомогу на зворотній основі у сумі 300000
млн. карбованців під відвантажену
готову продукцію, в першу чергу ту, що
виготовлена в рахунок держзамовлення і
реалізується в межах України з оплатою
120 процентів річних. Фінансова допомога
на зворотній основі надається
Держвуглепрому на підставі
погодженого з Міністерством економіки
переліку вуглезбутових організацій (п.
1.1 Договору №11-09-505/4 від 02.03.1994).
Держвуглепром зобов'язується
забезпечити повне повернення
одержаних коштів до 30.05.1994 (п. 1.2
Договору).

Крім того, відповідно до п. 1.3 цього
Договору, Держвуглепром
зобов'язується: передбачити в договорі
з Укрвуглезбутом, який отримує
фінансову допомогу на зворотній
основі, заходи по забезпеченню
повернення в установлений термін сум
одержаної фінансової допомоги та
процентів або зменшенню на відповідну
суму, перерахування коштів,
передбачених у державному бюджеті на
фінансування різниці в цінах на
вугілля.

Держвуглепром зобов'язується
установити контроль за цільовим
використанням одержаних коштів (п. 1.4
Договору).

У разі невиконання чи несвоєчасного
виконання Держвуглепромом свого
зобов'язання, зазначеного у п. 1.2 цього
Договору, Мінфін має право у
безспірному порядку стягнути
відповідні кошти з рахунків
Держвуглепрому у банках України або
зменшити на відповідну суму
перерахування коштів, передбачених в
державному бюджеті Державному
комітету по вугільній промисловості (п.
1.5 Договору).

До Договору від 02.03.1994 №11-09-505/4
Міністерством фінансів України та
Державним комітетом України по
вугільній промисловості було укладено
додаткову угоду №11-108/4а від 01.08.1994,
згідно умов якої Мінфін пролонгує
Держвуглепрому наданий кредит в сумі
300000 млн. карбованців на строк до 30.12.1994
за плату в розмірі 120 % річних.

10.03.1994 між Мінфіном та Держвуглепромом
було укладено Договір №11-09-505/5 про
надання фінансової допомоги на
зворотній основі для сплати за
відвантажену готову продукцію
споживачам, яка знаходиться в дорозі,
згідно п. 1.1 якого Мінфін зобов'язується
в березні 1994 року надати
Держвуглепрому фінансову допомогу на
зворотній основі у сумі 300000 млн.
карбованців під відвантажену готову
продукцію, в першу чергу ту, що
виготовлена в рахунок держзамовлення і
реалізується в межах України з оплатою
120 процентів річних. Фінансова допомога
на зворотній основі надається
Держвуглепрому на підставі
погодженого з Міністерством економіки
переліку вуглезбутових організацій.

В свою чергу, Держвуглепром
зобов'язується забезпечити повне
повернення одержаних коштів до 30.05.1994
(п. 1.2 Договору).

Інші умови Договору №11-09-505/5 від 10.03.1994
аналогічні умовам, викладеним в
Договорі №11-09-505/4 від 02.03.1994.

До Договору №11-09-505/5 від 10.03.1994 сторони
уклали додаткову угоду №11-108/5а від
01.08.1994, згідно умов якої Мінфін
пролонгує Держвуглепрому наданий
кредит в сумі 300000 млн. карбованців на
строк до 30.12.1994 за плату в розмірі 120 %
річних.

На виконання умов Договору №11-09-505/4 від
02.03.1994 та Договору №11-09-505/5 від 10.03.1994
Мінфін на розрахунковий рахунок
Держвуглепрому №122406 в ОПЕРУ
Національного банку м. Київ код 300001
платіжними дорученнями №42 від 02.03.1994 та
№ 55 від 09.03.1994 перерахував шістсот
мільярдів карбованців (по триста
мільярдів карбованців за кожним
платіжним дорученням) з призначенням
платежу «Фінансування за рахунок
цільового кредиту банку».

У встановлений строк, визначений в
наведених вище договорах та додаткових
угодах, кошти повернуті не були.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Питання Міністерства вугільної
промисловості» від 25.11.1991 №792 визнано
такими, що втратили чинність постанови
Кабінету Міністрів України від 16.06.1992
№330 «Питання Державного комітету по
вугільній промисловості» та від 28.07.1992
№430 «Питання Державного комітету по
вугільній промисловості».

Відповідно до Указу Президента України
«Про Положення про Міністерство
вугільної промисловості України» від
30.12.1994 №828/94 правонаступником
ліквідованого Державного комітету
України по вугільній промисловості
стало Міністерство вугільної
промисловості України.

Відповідно до Указу Президента України
«Про оптимізацію системи центральних
органів виконавчої влади» від 09.12.2010
№1085/2010 правонаступником
реорганізованих Міністерства палива
та енергетики України та Міністерства
вугільної промисловості України є
Міністерство енергетики та вугільної
промисловості України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 02.03.2011 №174 затверджено Порядок
обліку заборгованості, в тому числі
простроченої, перед державою за
кредитами, залученими державою або під
державні гарантії, бюджетними
позичками/фінансовою допомогою,
наданими Міністерством фінансів у 1993 -
1998 роках, нарахування пені та списання
безнадійної заборгованості.

Цей Порядок регламентує дії органів
виконавчої влади та банків-агентів, які
від імені або за дорученням
центральних органів виконавчої влади
надали суб'єктом господарювання
кредити, залучені державою або під
державні гарантії, а також дії Мінфіну,
який надав бюджетні позички/фінансову
допомогу у 1993 - 1998 роках, та які
здійснюють їх обслуговування і ведуть
облік заборгованості за ними з метою
забезпечення реалізації права вимоги
погашення простроченої заборгованості
перед державою за такими кредитами,
бюджетними позичками/фінансовою
допомогою (п. 1 Порядку).

Згідно з п. 2 Порядку, у цьому Порядку
терміни вживаються у такому значенні:
зокрема,

1) банк-агент - банк, який на підставі
укладеного з Кабінетом Міністрів
України агентського договору від імені
Кабінету Міністрів України або за
дорученням органів державної влади від
свого імені надав боржнику кредит,
бюджету позичку/фінансову допомогу,
здійснює їх обслуговування та/або веде
облік заборгованості за ними;

3) боржник - суб'єкт господарювання, який
отримав кредит, залучений державою або
під державні гарантії, бюджетну
позичку/фінансову допомогу на умовах,
визначених кредитною (субкредитною)
угодою, угодою про надання бюджетної
позички/фінансової допомоги, та не
забезпечив своєчасне і повне виконання
своїх зобов'язань за такою угодою;

4) бюджетна позичка/фінансова допомога -
сума коштів, надана Мінфіном у 1993 - 1998
роках позичальнику на поворотній
основі за рахунок державного бюджету
на умовах угоди про надання бюджетної
позички/фінансової допомоги;

5) заборгованість за кредитом,
бюджетною позичкою/фінансовою
допомогою - зобов'язання перед
державою, що виникають у суб'єкта
господарювання, який отримав кредит,
залучений державою або під державні
гарантії, бюджетну позичку/фінансову
допомогу на умовах, визначених
кредитною (субкредитною) угодою, угодою
про надання бюджетної
позички/фінансової допомоги.

Враховуючи наведені положення Порядку
та обставини перерахування коштів
(фінансової допомоги на зворотній
основі) Мінфіном саме на розрахунковий
рахунок Держвуглепрому, останній, хоч і
був центральним органом державного
управління (згідно Положення про
Державний комітет України по вугільній
промисловості, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 25.10.1991 №289), проте є позичальником
бюджетної позички/фінансової допомоги
на умовах, визначених угодою про
надання бюджетної позички/фінансової
допомоги і, відповідно, є боржником у
розумінні цього Порядку. Тому
твердження відповідача, що
Міненерговугілля не може виступати
господарюючим суб'єктом, який
безпосередньо отримав кошти з
державного бюджету, а виступає
суб'єктом владних повноважень, який
забезпечує державні гарантії з
повернення таких коштів, є помилковим.

Відповідно до п. 3 Порядку облік
заборгованості, в тому числі
простроченої, за кредитами ведеться
Мінфіном та банком-агентом у валюті
кредиту, в якій вони надані.

Згідно п. 6 Порядку облік простроченої
заборгованості за бюджетними
позичками/фінансовою допомогою
ведеться органами Державної
казначейської служби у валюті
бюджетної позички/фінансової допомоги,
в якій вони надані.

Кошти, що надходять до бюджету в
рахунок погашення простроченої
заборгованості за бюджетними
позичками/фінансовою допомогою,
зараховуються органами Державної
казначейської служби на рахунки,
відкриті згідно з бюджетною
класифікацією.

Державна казначейська служба на
підставі зазначеної в пунктах 4 і 8
цього Порядку інформації, що подана
Мінфіном, відображає зміни
заборгованості за кредитами в обліку
виконання державного бюджету та
протягом тижня після надходження
інформації, зазначеної в пункті 8 цього
Порядку, інформує територіальні органи
Державної казначейської служби за
місцем реєстрації боржника про розмір
простроченої заборгованості за
кредитами та нарахованої на її суму
пені, а також про розмір простроченої
заборгованості за бюджетними
позичками/фінансовою допомогою.

З метою примусового стягнення в
установленому законодавством порядку
простроченої заборгованості з
боржника територіальні органи
Державної казначейської служби до
кінця місяця, що настає за звітним
періодом: інформують органи державної
податкової служби за місцем реєстрації
боржника про зміну розміру
простроченої заборгованості за
кредитами та суму нарахованої на неї
пені; нараховують пеню та інформують
органи державної податкової служби за
місцем реєстрації боржника про зміну
розміру простроченої заборгованості
за бюджетними позичками/фінансовою
допомогою на суму нарахованої на неї
пені.

Пунктом 15 Порядку передбачено, що
прострочена заборгованість за
кредитами, бюджетними
позичками/фінансовою допомогою, яка не
погашена боржником протягом 30
календарних днів після настання строку
платежу, а також нарахована на суму
простроченої заборгованості за
кредитом, бюджетною
позичкою/фінансовою допомогою пеня
стягується в установленому
законодавством порядку органами
державної податкової служби за місцем
реєстрації боржника відповідно до
подання територіальних органів
Державної казначейської служби, яке
подається у строки, визначені пунктом 10
цього Порядку за встановленою згідно з
додатком 1 формою.

У відповідності з вимогами Порядку
Головне управління Державної
казначейської служби України у місті
Києві внесло Державній податковій
інспекції у Шевченківському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві подання №1031 від
13.06.2014 з метою вжиття заходів до
Міністерства енергетики та вугільної
промисловості України (Мінвуглепром)
(Держвуглепром), код за ,
щодо стягнення простроченої
заборгованості (сплата основного боргу
за урядовим кредитом фінансової
стабілізації економіки / фінансова
допомога на зворотній основі, наданим
Міністерством фінансів України у 1994
році згідно з договорами №11-09-505/4 від
02.03.1994, №11-09-505/5 від 10.03.1994).

Частиною першою статті 50 Бюджетного
кодексу України передбачено, що у разі
надання кредитів з бюджету у
позичальників виникає заборгованість
перед бюджетом. З метою надання
кредитів з бюджету на суму отриманих з
бюджету коштів права кредитора та
право вимагати від позичальників
повернення таких кредитів до бюджету у
повному обсязі переходять до держави
(Автономної Республіки Крим,
територіальної громади). Позовна
давність на вимоги щодо погашення
такої заборгованості не поширюється.

Відповідно до частини другої статті 50
Бюджетного кодексу України органи
державної податкової служби України
визначаються органами стягнення
простроченої заборгованості суб'єктів
господарювання перед державою
(Автономною Республікою Крим,
територіальною громадою) за кредитами
з бюджету.

Згідно з частиною дев'ятою статті 17
Бюджетного кодексу України
прострочена заборгованість суб'єкта
господарювання перед державою
(Автономною Республікою Крим чи
територіальною громадою міста) за
кредитом (позикою), залученим державою
(Автономною Республікою Крим чи
територіальною громадою міста) або під
державну (місцеву) гарантію, а також за
кредитом з бюджету (включаючи плату за
користування такими кредитами
(позиками) та пеню) стягується з такого
суб'єкта господарювання органами
доходів і зборів, що є органами
стягнення такої заборгованості у
порядку, передбаченому Податковим
кодексом України або іншим законом,
включаючи погашення такої
заборгованості за рахунок майна цього
суб'єкта господарювання.

Позовна давність на вимоги щодо
погашення такої заборгованості
суб'єкта господарювання перед державою
(Автономною Республікою Крим чи
територіальною громадою міста) не
поширюється.

Відповідно до підпункту 20.1.19 пункту 20.1
статті 20 Податкового кодексу України
контролюючі органи мають право,
зокрема, стягувати суми простроченої
заборгованості суб'єктів
господарювання перед державою
(Автономною Республікою Крим чи
територіальною громадою міста) за
кредитами (позиками), залученими
державою (Автономною Республікою Крим
чи територіальною громадою міста) або
під державні (місцеві) гарантії, а також
за кредитами із бюджету в порядку,
визначеному цим Кодексом та іншими
законами України.

Пунктом 5 частини другої статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України визначено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори за зверненням
суб'єкта владних повноважень у
випадках, встановлених Конституцією та
законами України.

Отже, правовідносини, що виникають під
час погашення боргу, є
публічно-правовими, а відтак
вирішуються в порядку
адміністративного судочинства.

Наведене вище спростовує твердження
відповідача, що даний спір не підлягає
розгляду у порядку адміністративного
судочинства та, що позивачем
пропущений строк звернення до суду.

З приводу ж тверджень відповідача про
те, що вже розглядався спір між тими
самими сторонами з того самого спору
Господарським судом м. Києва та
винесено рішення 25.07.2007 у справі №11/35-А,
тому згідно з пунктом 4 частини першої
статті 157 Кодексу адміністративного
судочинства України справа підлягає
закриттю, суд вважає за необхідне
звернути увагу на наступне.

Дійсно, матеріали справи містять копію
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 18.06.2012 у справі №11/35-А К-9932/09
на постанову Господарського суду м.
Києва від 25.07.2007, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 05.03.2009 у
справі №11/35-А за позовом Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва до
Міністерства палива та енергетики
України, за участю третіх осіб -
Міністерства фінансів України,
Державного казначейства України та
Кабінету Міністрів України про
стягнення заборгованості. Однак, у
справі №11/35-А податковим органом
стягувалася заборгованість за
укладеним договором від 05.01.1995 №09-505/2 на
суму 4 млн. доларів США, додатковою
угодою від 08.12.1995 №25-09-505/2-95, договором
від 25.03.1994 №11 на суму 1500 млрд. крб., в той
час як предметом стягнення по даній
адміністративній справі №826/12263/14 є
стягнення заборгованості за іншими
договорами, а саме договором №11-090505/4
від 02.03.1994 та договором №11-09-505/5 від
10.03.1994, - що виключає можливість
застосування пункту 4 частини першої
статті 157 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Щодо суті спору, суд дійшов такого.

Відповідно до статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Згідно статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Позивач довів перед судом
правомірність своїх дій щодо звернення
до суду із заявленими вимогами.

Що стосується відповідача, то він, на
думку суду, не довів відсутність
обов'язку погашення простроченої
заборгованості за угодами №11-090505/4 від
02.03.1994 та №11-09-505/5 від 10.03.1994.

Як уже було вище зазначено, на
виконання умов угод №11-090505/4 від 02.03.1994
та №11-09-505/5 від 10.03.1994 Мінфіном було
перераховано кошти саме на
розрахункові рахунки Держвуглепрому,
правонаступником якого є Міністерство
енергетики та вугільної промисловості
України.

Зі змісту договорів №11-090505/4 від 02.03.1994
та №11-09-505/5 від 10.03.1994 (зокрема з п. 1.3, 1.4)
вбачається, що Держвуглепром в
подальшому мав укласти договір з
Укрвуглезбутом, «який отримує
фінансову допомогу на зворотній
основі», при цьому, Держвуглепром
зобов'язувався передбачити у такому
договорі «заходи по забезпеченню
повернення в установлений термін сум
одержаної фінансової допомоги та
процентів, або зменшенню на відповідну
суму, перерахування коштів,
передбачених в державному бюджеті на
фінансування різниці в цінах на
вугілля». Також Держвуглепром
зобов'язувався установити контроль за
цільовим використанням одержаних
коштів.

Відповідач, як правонаступник
Держвуглепрому, будь-яких доказів на
вжиття заходів щодо повернення державі
коштів не надав.

Зокрема, норми п. 1.3, 1.4 договорів
№11-090505/4 та №11-09-505/5 пояснюють
відсутність на балансі відповідача
заборгованості за даними угодами у
розмірі 5 700 000,00 грн.

Також, суд вважає за необхідне
звернути увагу на те, що на
розрахунковий рахунок Держвуглепрому
Мінфіном платіжними дорученнями №42
від 02.03.1994 та № 55 від 09.03.1994
перераховано шістсот мільярдів
карбованців (по триста мільярдів
карбованців за кожним платіжним
дорученням) з призначенням платежу
«Фінансування за рахунок цільового
кредиту банку». За повідомленням
органів Державної казначейської
служби, які відповідно до п. 6 Порядку
ведуть облік простроченої за
бюджетними позичками/фінансовою
допомогою заборгованості у валюті
бюджетної позички/фінансової допомоги,
в якій вони надані (лист Державної
казначейської служби України від 22.08.2014
№12-05/494-19195, від 29.10.2014 №12-05/644-23768),
заборгованість станом на 01.08.2014, 28.10.2014
рахується за Міністерством енергетики
та вугільної промисловості України і
складає 5 700 000,00 грн., оскільки фактично
повернуто 300 000,00 грн.

Вказана обставина підтверджує, що
рух коштів здійснюється саме за
допомогою розрахункових рахунків
Міністерства.

Доказів на спростування
зазначеного відповідач не надав.

Крім того, п. 1.5 договорів №11-090505/4
від 02.03.1994 та №11-09-505/5 від 10.03.1994
передбачає можливість безспірного
стягнення коштів у разі невиконання чи
несвоєчасного виконання
Держвуглепромом свого зобов'язання,
зазначеного у пункті 1.2 цього Договору
(Договорів), «з рахунків Держвуглепрому
у банках України або зменшити на
відповідну суму перерахування коштів,
передбачених в державному бюджеті
Державному комітету по вугільній
промисловості».

У судовому засіданні не надано
доказів скасування чи зміни умов
договорів №11-090505/4 від 02.03.1994 та №11-09-505/5
від 10.03.1994.

До того ж, не залишилась поза
увагою суду та обставина, що податковим
органом у відповідності до статті 59,
пункту 89.3 статті 89 Податкового кодексу
України на податкову адресу
відповідача направлено податкову
вимогу від 25.10.2012 №5255 та рішення про
опис майна у податкову заставу від
25.10.2012 №5255/24-128, які отримані
відповідачем 14.12.2012, однак в
адміністративному чи судовому порядку
відповідачем оскаржені не були.

Оскільки Держвуглепром не
забезпечив повне повернення коштів у
строк, встановлений у додаткових
угодах №11-108/4а від 01.08.1994 та №11-108/5а від
01.08.1994, тим самим не виконав п. 1.2
Договору №11-090505/4 від 02.03.1994 та Договору
№11-09-505/5 від 10.03.1994, а відтак, у
відповідності з умовами п. 1. 5 Договору
№11-090505/4 від 02.03.1994 та Договору №11-09-505/5
від 10.03.1994 та враховуючи вищевикладені
норми чинного законодавства щодо
стягнення заборгованості, в тому числі
простроченої, перед державою за
кредитами, залученими державою або під
державні гарантії, бюджетними
позичками/фінансовою допомогою,
наданими Міністерством фінансів у 1993 -
1998 роках, - підлягає стягненню
заборгованість у розмірі 5 700 000,00 грн. з
Міністерства енергетики та вугільної
промисловості України, як
правонаступника Держвуглепрому.

Таким чином, суд дійшов висновку
про обґрунтованість позовних вимог, а
отже задовольняє їх у повному обсязі.

Судові витрати - відсутні.

Керуючись статтями 24, 69-71, 94, 158-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

постановив:

Позов Державної податкової інспекції
ГУ Міндоходів у м. Києві задовольнити.

Стягнути прострочений борг у розмірі 5
700 000, 00 грн. (п'ять мільйонів сімсот
тисяч гривень 00 коп.) з розрахункових
рахунків Міністерства енергетики та
вугільної промисловості України () у банках:

Державна казначейська служба України
м. Київ МФО 820172:

- 8449 (українська гривня);

- 8449 (українська гривня);

- 8449 (українська гривня);

- 8449 (українська гривня);

- 8449 (українська гривня);

- 8449 (українська гривня);

- 8449 (українська гривня);

- 8449 (українська гривня);

- 8449 (українська гривня);

- 8449 (українська гривня);

- 8449 (українська гривня);

- 8449 (українська гривня);

- 7483 (євро);

- 4110 (українська гривня);

- 4110 (українська гривня);

- 4110 (українська гривня);

- 4110 (українська гривня)

на рахунок №1026 одержувач:
Державна казначейська служба України,
код одержувача 37567646, банк одержувача
Державна казначейська служба України у
м. Києві, МФО 820172 (код платежу 00260800).

Постанова набирає законної сили
у відповідності зі ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена за
правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187
Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя
Т.І. Шейко

Судді
О.В.
Дегтярьова

Н.А. Добрівська