Справа № 9101/27279/2011
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2011-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2011 р. справа №
2а-1711/10

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого
судді: Сафронової
С.В.

суддів:
Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Самарському
районі м. Дніпропетровська на
постанову. Самарського районного суду
м. Дніпропетровська від 31 грудня 2010
року

у адміністративній справі № 2а-1711/10 за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в Самарському
районі м. Дніпропетровська про
визнання дій незаконними та
зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Самарського районного суду
м. Дніпропетровська від 31 грудня 2010
року задоволено адміністративний
позов ОСОБА_1, визнано протиправною
бездіяльність Управління Пенсійного
фонду України в Самарському районі м.
Дніпропетровська щодо не
перерахування та не виплати щомісячної
державної соціальної допомоги - ОСОБА_1,
та зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Самарському районі м.
Дніпропетровська здійснити з 01 червня
2010 року перерахунок раніше призначеної
ОСОБА_1 за віком на підставі вимог
статей 40, 42 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»із застосуванням
показників заробітної плати (доходу)
для обчислення пенсії за 2009 рік, з
урахуванням сум, що вже нею були
отримані.

Вказаною постановою Самарського
районного суду м. Дніпропетровська від
31 грудня 2010 року також було стягнуто з
Державного бюджету України на користь
ОСОБА_1 сплачені нею витрати на правову
допомогу в сумі 400 грн.

Відповідач в апеляційній скарзі
просить скасувати постанову суду та
прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позову відмовити,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги та заперечення на
неї, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню лище в частині стягнення з
Державного бюджету України на користь
позивачки сплачені нею витрати на
правову допомогу в сумі 400 грн,

Судом встановлено, що після
призначення пенсії за віком, позивачка
ОСОБА_1 продовжувала працювати, що
стало підставою для її звернення до
управління Пенсійного фонду України в
Самарському районі м. Дніпропетровська
з заявою про черговий перерахунок
пенсії за віком відповідно до ст.42
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Управлінням було
проведено перерахунок пенсії
позивачки з урахуванням трудового
стажу роботи з застосуванням показника
заробітної плати в середньому на одну
особу за 2007 рік (1197,91)

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що на час звернення до територіального
органу Пенсійного фонду України
позивачка у цій справі мала необхідний
страховий стаж та набула права на
перерахунок пенсії за віком відповідно
до положень частини 4 статті 42 Закону
України «Про загальнообов’язкове
державне пенсійне страхування», а тому
здійсненний відповідачем перерахунок
пенсії позивачки з урахуванням
середнього заробітку за 2007 рік не
відповідає вимогам чинного
законодавства та порушує право
позивачки на належне пенсійне
забезпечення.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції та
вважає цей висновок таким, що
ґрунтується на вірно встановлених
фактичних обставинах справи, яким дана
належна юридична оцінка, правильно
застосовані норми матеріального права,
що регулюють спірні правовідносини, та
не допущено порушень процесуального
закону, які призвели або могли
призвести до неправильного вирішення
справи.

Разом з тим, колегія суддів не може
погодитися з рішенням суду першої
інстанції в частині стягнення з
державного бюджету на користь
позивачки сплаченої нею суми на
рахунок ТОВ «Надія»у розмірі 400 грн.,
виходячи з нижченаведеного

Відповідно до ст. 87 КАС України однією
зі складових судових витрат є витрати
на правову допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України визначено,
що якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Частиною 1 та 3 статті 90 КАС України
визначено, що витрати, пов'язані з
оплатою допомоги адвоката або іншого
фахівця в галузі права, які надають
правову допомогу за договором, несуть
сторони, крім випадків надання
безоплатної правової допомоги,
передбачених законом.

Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

До набрання чинності таким законом
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу відповідно до пункту 2
розділу VII "Прикінцеві та перехідні
положення" КАС України встановлено
постановою Кабінету Міністрів України
"Про граничні розміри компенсації
витрат, пов'язаних з розглядом
цивільних та адміністративних справ, і
порядок їх компенсації за рахунок
держави"від 27 квітня 2006 року № 590.
Зокрема, згаданою постановою
встановлено, що граничний розмір
витрат, пов'язаних з правовою допомогою
стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення і яка не є суб'єктом
владних повноважень, у випадку якщо
компенсація відповідно до закону
сплачується за рахунок держави, має не
перевищувати суму, що обчислюється
виходячи з того, що особі, яка надає
правову допомогу, виплачується 5
відсотків розміру мінімальної
заробітної плати за повний робочий
день.

Позивачка у цій справі заявила вимоги
про відшкодування з державного бюджету
на її користь 400 грн, але при цьому не
довела факту відповідності заявленої
нею до стягнення суми законодавчо
встановленому граничному розміру
витрат на правову допомогу, та не
надала належного правового
обґрунтування цимх вимог.

Суд першої інстанції в свою чергу, при
вирішенні питання про стягнення на
користь позивачки витрат на правову
допомогу ТОВ «Надія», не взяв до уваги
зміст вищенаведеної постанови КМУ та
визначені цією постановою граничні
розміри компенсації витрат. Також
судом не було прийнято до уваги ту
обставину, що сума витрат на правову
допомогу у розмірі 400 грн. Не відповідає
граничному розміру, визначеному
постановою Кабінету Міністрів України
від 27.04.2006 року № 590, а позивачкою не
представлено розрахунок часу,
витраченого працівником ТОВ «Надія» на
надання правових консультацій з
приводу спірного питання.

Таким чином, з огляду на
вищенаведені норми чинного
законодавства та встановленні у справі
обставини, колегія суддів дійшла
висновку, що в задоволенні вимог
позивачки про відшкодування їй з
державного бюджету витрат пов’язаних
із наданням правової допомоги - слід
відмовити через відсутність на це
правових підстав та недоведеність
позивачкою відповідності заявленої
нею до стягнення суми, законодавчо
встановленому граничному розміру
витрат на правову допомогу .

За вказаних обставин,
постанова суду першої інстанції в
частині стягнення з державного бюджету
на користь позивачки витраченої нею
грошової суми на правову допомогу
–підлягає скасуванню, з прийняттям в
цій частині іншої постанови про
відмову у задоволенні вимог про
відшкодування витраченої суми на
правову допомогу.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст.202, ст.205,
ст.207 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Самарському
районі м. Дніпропетровська
–задовольнити частково.

Постанову Самарського районного суду
м. Дніпропетровська від 31 грудня 2010
року –скасувати в частині стягнення з
Державного бюджету України на користь
ОСОБА_1 сплачених нею витрат на правову
допомогу в сумі 400 грн., та прийняти в
цій частині іншу постанову

Відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_1
щодо стягнення на її користь з
державного бюджету суми сплачених
витрат на правову допомогу в сумі 400 грн

Постанова Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
у строк, передбачений ст.212 КАС України

Головуючий:
С
.В. Сафронова

Суддя:

В.Ю. Поплавський

Суддя:

Д.В. Чепурнов