Справа № 813/408/14
Суддя: Іщук Л.П.
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 р.
Справа № 876/3900/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Іщук Л.П.

суддів
Дяковича В.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання
Корнієнко О.А.,

представника апелянта
Пісної Р.Р.,

представника позивача
П’ятковського А.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Пустомитівському районі Головного
управління Міндоходів у Львівській
області на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 26
березня 2014 року у справі за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Ельграф» до
Державної податкової інспекції у
Пустомитівському районі Головного
управління Міндоходів у Львівській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

встановив:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ельграф» (далі -
ТзОВ«Ельграф») звернулося до
Львівського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Пустомитівському районі Головного
управління Міндоходів у Львівській
області (далі-ДПІ у Пустомитівському
районі) про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень № та №
від 29.10.2013 року.

Вважає оскаржувані податкові
повідомлення-рішення безпідставними
та протиправними, а зроблені в акті
перевірки висновки необгрунтованими і
такими, що не відповідають вимогам
чинного законодавства, оскільки
позивачем для перевірки були надані
усі первинні документи, які
відповідають критеріям первинного
документа, є достовірними та
складеними за результатами фактичного
здійснення господарської діяльності
ТзОВ«Ельграф», проте вони не були
прийняті до уваги податковим органом
та зазначені в акті перевірки як
відсутні.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 26 березня
2014 року позов задоволений.

Відповідач - ДПІ у Пустомитівському
районі оскаржила постанову суду першої
інстанції. Вважає, що вона винесена без
належного з'ясування обставин справи і
з порушенням норм матеріального права,
просить постанову суду скасувати і
прийняти нову, якою відмовити позивачу
в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначає, що ТзОВ
«Ельграф» не представило всіх належних
первинних документів на послуги,
отримані від СП Української-німецького
ТОВ «Полі Пак», ТзОВ «ТТК «Сармат» та
ПТЕП «Автотрансекспедиція», на
підставі яких здійснено бухгалтерські
проведення. Вказує, що оформлені акти
виконаних робіт не містять повної
інформації по проведених
господарських операціях, що не дає
можливості підтвердити подальше
використання даних послуг у межах
господарської діяльності.

В судовому засіданні представник
апелянта підтримав апеляційну скаргу з
підстав, що у ній зазначені.
Представник позивача заперечив проти
задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду,
пояснення сторін, дослідивши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга до задоволення не
підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що
ДПІ у Пустомитівському районі
проведена планова виїзна
документальна перевірка ТзОВ
«Ельграф» з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.10.2011 року по 31.12.2012 року, валютного та
іншого законодавства за період 01.10.2011
року по 31.12.2012 року, за результатами
якої складений акт №188/2210/19171388 від
01.10.2013 року, в якому зазначені порушення
п.п.14.1.36, п.п. 14.1.27 п.14.1 ст.14, п.44.1, п.44.2 ст.44,
п.138.1, п.138.2, п.138.8, п.138.5, п.п.138.10.3 п.138.10
ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового
кодексу України, що призвело до
заниження податку на прибуток 126 551
гривень; п.198.5, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6
ст.198 Податкового кодексу України, що
призвело до заниження податку на
додану вартість на загальну суму 124 586
гривень.

29.10.2013 року ДПІ у Пустомитівському
районі на підставі вказаного акта
перевірки прийняте податкове
повідомлення-рішення № , яким
збільшена сума грошового зобов'язання
з податку на прибуток на 189 827 гривень
(за основним платежем - 126 551 гривень, за
штрафними санкціями - 63 276 гривень) та
податкове повідомлення-рішення №
, яким збільшена сума грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на 155 733 гривень (за основним
платежем 124 586 гривень, за штрафними
санкціями - 31 147 гривень).

Суд першої інстанції, задовольняючи
адміністративний позов, виходив з того,
що висновки відповідача, викладені в
акті перевірки, про проведення
господарських операцій між позивачем
та його контрагентами без настання
реальних наслідків з метою отримання
податкової вигоди не підтверджені
належними та допустимими доказами,
спростовуються фактичними обставинами
справи. Господарські операції позивача
підтверджені належним чином
оформленими первинними документами, а
правочин не визнаний у встановленому
законом порядку недійсним,
відповідачем у встановленому законом
порядку не спростовано презумпцію
правомірності правочину,
добросовісності платника податку та
достовірності поданих документів.

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів апеляційної інстанції, виходячи
з наступного.

Пунктом. 138.2. Податкового кодексу
України встановлено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визначаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.9 ст. 139 Податкового
кодексу України не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Виходячи із наведених норм закону, до
складу валових витрат платника податку
належать витрати, які: 1) підтверджені
первинними документами; 2) пов'язані з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) встановлені вимоги до
первинних документів, які є підставою
для бухгалтерського та податкового
обліку.

Відповідно до вимог п.1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.1995
р. за № 168/704, первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.
Господарські операції - це факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів.

Отже, для підтвердження даних
податкового обліку можуть братися до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції. Якщо ж
фактичного здійснення господарської
операції не було, відповідні документи
не можуть вважатися первинними
документами для цілей ведення
податкового обліку навіть за наявності
всіх формальних реквізитів таких
документів, що передбачені чинним
законодавством. Визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

При цьому дослідженню підлягають усі
первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції: договори, акти
виконаних робіт, документи про
перевезення, зберігання товарів тощо.

Згідно із п. 198.1 ст. 198 ПК України право
на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунку
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.1 ст. 198 ПК України).

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до етапі 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК
України). Якщо платник податку придбає
(виготовляє) товари/послуги та
необоротні активи, які призначаються
для їх використання в операціях, що не є
об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування, то
суми податку, сплачені (нараховані) у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не відносяться до
податкового кредиту зазначеного
платника (п. 198.4. ст. 198 ПК України). Якщо у
подальшому такі товари/послуги
фактично використовуються в операціях,
які не є об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування
відповідно до цього розділу (за
винятком випадків проведення операцій,
передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1
статті 196 цього Кодексу), чи основні
фонди переводяться до складу
невиробничих фондів або встановлено
факти недостачі (крадіжки), то з метою
оподаткування такі товари/послуги,
основні фонди вважаються проданими за
їх звичайною ціною у податковому
періоді, на який припадає таке
використання або переведення, але не
нижче ціни їх придбання (виготовлення,
будівництва, спорудження), у тому
випадку, якщо платник податку
скористався правом на податковий
кредит за цими товарами/послугами, (п.
198.5 ст. 198 ПК України). Датою
використання товарів/послуг
вважається дата визнання витрат
відповідно до розділу III цього Кодексу.

Беручи до уваги наведені вище норми
закону, необхідною умовою для
віднесення платником ПДВ до
податкового кредиту звітного періоду
сум ПДВ, включених в ціну придбаних
товарів (послуг), є факт придбання таких
товарів (послуг) з метою їх
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності такої особи - платника.
Закон не ставить у залежність
необхідність попередньої сплати - ПДВ
до бюджету кінцевим споживачем чи
первісним постачальником як умову для
формування податкового кредиту
платника податку. Аналіз господарської
діяльності платника податку повинен
здійснюватися на підставі даних його
податкового, бухгалтерського обліку та
відповідності їх дійсному
економічному змісту операцій.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що за період з
01.10.2011 року по 31.12.2012 року ТзОВ «Ельграф»
здійснювало господарські операції
зокрема з такими контрагентами як ТзОВ
«Полі Пак», ТТК «Сармат», ПТЕП
«Автотрансінспекція», ПП ВКФ «Бинон»,
ТзОВ «Гідропневмосистеми».

Так, між ТзОВ «Ельграф» та СП
українсько-німецьким ТзОВ «Полі Пак»
укладено договір поставки №5 від 01.04.2011
року, згідно з умовами якого СП ТОВ
«Полі Пак» зобов'язується протягом
терміну дії договору поставляти ТзОВ
«Ельграф» задрукований картон на
давальницькій сировині; давальницька
сировина передається СП ТОВ «Полі Пак»
згідно накладних з вказанням
номенклатури та кількості.

Також з матеріалів справи вбачається,
що між ТзОВ «Ельграф» та ТзОВ «ТТК
«Сармат», ПТЕП «Автотрансекспедиція»
укладені договори про надання
транспортно-експедиційних послуг та
заявок на перевезення вантажу №05.10.12
від 05.10.2012 року, №8300-12 від 14.12.2011 року,
№8430-12 від 01.11.2012 року, №8815-12 від 16.11.2012
року, №8815-12 від 01.12.2011 року, №8919-12 від
21.11.2012 року, №9077-12 від 27.11.2012 року, №9475-12
від 14.12.2012 року, №9449-12 від 24.12.2012 року,
№9699-12 від 25.12.2012 року.

Доводи апелянта щодо відсутності всіх
первинних документів і необхідних
відомостей у актах здачі-прийняття
робіт спростовуються матеріалами
справи, де містяться всі необхідні
документи, і змістом укладених між
позивачем і його контрагентами
договорів.

Посилання податкового органу на
відсутність інформації про фактично
понесені витрати в актах виконання
робіт, що не дає можливості підтвердити
подальше використання даних послуг у
межах господарської діяльності,
правомірно не взяті судом першої
інстанції до уваги, оскільки Закон
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку та інший чинний
нормативно-правовий акт не вимагає
вказання таких даних у актах
здачі-прийняття робіт.

Таким чином, надані позивачем первинні
документи підтверджують здійснення
господарських операцій з СП ТзОВ «Полі
Пак», ТзОВ «ТТК «Сармат» та ПТЕП
«Автотрансекспедиція» відповідають
вимогам Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», Податковому
Кодексу України та Положенням про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, а також Закону
України «Про автомобільний транспорт»,
Закону України «Про
транспортно-експедиторську
діяльність», Правилам перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні. Витрати на придбання послуг з
перевезення вантажів та
транспортно-експедиційних послуг є
витратами ТзОВ «Ельграф», якими
зменшується оподатковуваний дохід
підприємства, а сплачений у ціні послуг
з перевезення вантажів та
транспортно-експедиційних послуг
податок на додану вартість дає ТзОВ
«Ельграф» право на включення його до
складу податкового кредиту.

Щодо господарських операцій позивача з
ПП ВКФ «Бинон» та ТзОВ
«Гідропневмосистеми» колегія суддів
зазначає, що усі первинні документи на
підтвердження реальності здійснення
цих операцій відповідають вимогам
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», були надані позивачем до
заперечення на акт, а тому, відповідно
до вимог Податкового Кодексу України,
повинні були бути враховані
перевіряючим органом при прийнятті
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що встановлені під час
розгляду справи обставини, які
підтверджені належними доказами,
спростовують висновки ДПІ у
Пустомитівському районі, констатовані
в акті перевірки №188/2210/19171388 від 01.10.2013
року, а тому податкові
повідомлення-рішення ДПІ у
Пустомитівському районі від 29.10.2013 року
№ про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 189 827 гривень та податкове
повідомлення-рішення № про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на 155 733
гривень, винесені на підставі
зазначеного акту перевірки, підлягають
скасуванню як протиправні.

Доводи апеляційної скарги є
неправильним тлумаченням норм закону і
не спростовують висновків суду,
суперечать обставинам справи і не
доведені апелянтом відповідно до ч.2
ст.71 КАС України.

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до правильного та
обґрунтованого висновку про
протиправність збільшення податковим
органом позивачу податкового
зобов'язання з податку на прибуток та з
податку на додану вартість, та
застосування штрафних санкцій, а тому
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення підлягають
скасуванню.

Враховуючи те, що суд першої інстанції
правильно і повно встановив обставини
справи та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, тому постанову
суду першої інстанції слід залишити
без змін.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205,
206, 212, 254 КАС України, суд

ухвалив :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Пустомитівському районі Головного
управління Міндоходів у Львівській
області залишити без задоволення, а
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 26 березня
2014 року у справі № 813/408/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів з дня
складення її в повному обсязі.

Головуючий
Л.П. Іщук

Судді
В.П. Дякович

Т.В. Онишкевич

Ухвала складена в повному обсязі 28.11.2014
року