Справа № 817/2659/14
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Сало
Суддя-доповідач:Іваненко Т.В.
УХВАЛА

іменем України

"02" грудня 2014 р.
Справа № 817/2659/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Іваненко Т.В.

суддів:
Кузьменко Л.В.

Охрімчук І.Г.,

при секретарі
Зеліковій О.В. ,

за участю сторін:

представника позивача Прищепи О.С.,

представника відповідача Шапошнікова
О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області на постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від "20" жовтня
2014 р. у справі за позовом Приватного
підприємство "Мегапак-Захід" до
Державної податкової інспекції у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень - ,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року Приватне
підприємство "Мегапак-Захід" (далі - ПП
"Мегапак-Захід") звернулося до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у м. Рівному Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області (далі - ДПІ у м. Рівному) про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
10.09.2014 № про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
прибуток в сумі 168256 грн. основного
зобов'язання та 84128 грн. штрафних
(фінансових) санкцій та № про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій в сумі 13590 грн. за здійснення
торгівельної діяльності без одержання
відповідного торгового патенту за
період з 01.10.2012 по 31.12.2013.

Позов обґрунтовано тим, що в процесі
здійснення безпосередньо
господарської діяльності
підприємство на підставі відповідних
ГОСТів визначаючи фактичну
собівартість додає 12 % сировини від
норми, що є об'єктивним витратами, які
виникають під час налаштування
обладнання та безпосереднього
виготовлення продукції. Згідно ГОСТів
відхилення у використаній сировині
допускається в межах 20 %. Включення до
валових витрат витрати на оплату по
відшкодуванню електроенергії та інших
експлуатаційних витрат для ТОВ
"АЗС-Сервіс" є правомірними, оскільки
сплачуються на підставі договору
оренди.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 20.10.2014 року
позов задоволено частково. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області від 10.09.2014 №.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області від
10.09.2014 № в частині застосування
штрафних (фінансових) санкцій (штрафу)
на суму 12732,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просить її скасувати та
постановити нову, якою відмовити в
задоволенні позову. Апеляційну скаргу
обґрунтовано тим, що позивачем
збільшено собівартість готової
продукції на 12 % сировини, що складає за
2012 рік 109529 грн., за 2013 рік 444893 грн.
Позивач обліку відходів не проводить
та списує сировини більше норми на 12 %,
що є економічно недоцільним та
необґрунтованим, відповідач зробив
висновок, що списання сировини більше
норми призводить до відходів
виробництва, що складає 12 % додатково
списаної сировини. Крім того
відповідач також зазначає, що
позивачем було завищено показники у
рядку 06 Декларацій з податку на
прибуток "Інші витрати" на 313 534 грн., в
т.ч. за 4 квартал 2012 року у розмірі 57725
грн. та за 2013 рік у розмірі 255809 грн., які
не підтверджені відповідними
розрахунковими документами. За період
з 01.20.2012 по 31.12.2013 касових книг,
прибуткових та видаткових касових
ордерів, встановлено факт здійснення
торгівельної діяльності позивачем без
одержання відповідного торгового
патенту.

Представник позивача в судовому
засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечував. Просив
відмовити в задоволенні. Вважає
рішення суду законним та
обґрунтованим.

Представник відповідача в судовому
засіданні доводи та вимоги
апеляційної скарги підтримав. Просив
задовольнити.

Колегія суддів, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, прийшла до висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Суд встановив, що уповноваженими
особами ДПІ у м. Рівному була проведена
документальна позапланова виїзна
перевірка ПП "Мегапак-Захід" з питань
дотримання вимог податкового та іншого
законодавства за період з 01.10.2012 по
31.12.2013, за результатами якої складено
акт перевірки від 03.09.2014 №
613/17-16-22-01/35336387.

Перевіркою встановлено порушення:
п.п.138.8.1 п.138.8 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження податку на
прибуток у розмірі 168256 грн., в т.ч. за 4
квартал 2012 року в сумі 35123 грн. та за 2013
рік в розмірі 133333 грн.; та ст.267
Податкового кодексу України, а саме:
здійснення торгівельної діяльності
без одержання відповідного торгового
патенту за період з 01.10.2012 по 31.12.2013.

10.09.2014 року ДПІ в м. Рівному прийнято
податкові повідомлення-рішення від
10.09.2014 № про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
прибуток в сумі 168 256 грн. основного
зобов'язання та 84128 грн. штрафних
(фінансових) санкцій та № про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій в сумі 13590 грн.

Частково до вказаних висновків
податковий орган прийшов з тих підстав,
що підприємство, на думку податкового
органу, при проведенні калькуляції по
кожному виду готової продукції
додатково до кількості сировини,
передбаченої затвердженими
розрахунками у відповідності до
ГОСТів, на власний розсуд включає
додаткову кількість сировини, яка
дорівнює 12 % від норми, а тому завищує
фактичну собівартість.

Відповідно до п.138.8 ст.138 Податкового
кодексу України - собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
складається з витрат, прямо пов'язаних
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг, а
саме:

прямих матеріальних витрат;

прямих витрат на оплату праці;

амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;

загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку;

вартості придбаних послуг, прямо
пов'язаних з виробництвом товарів,
виконанням робіт, наданням послуг;

інших прямих витрат, у тому числі
витрат з придбання електричної енергії
(включаючи реактивну);

Відповідно до п.п.138.8.1 п.138.8 ст.138
Податкового кодексу України - до складу
прямих матеріальних витрат
включається вартість сировини та
основних матеріалів, що утворюють
основу виготовленого товару, виконаної
роботи, наданої послуги, придбаних
напівфабрикатів та комплектувальних
виробів, допоміжних та інших
матеріалів, які можуть бути
безпосередньо віднесені до
конкретного об'єкта витрат. Прямі
матеріальні витрати зменшуються на
вартість зворотних відходів, отриманих
у процесі виробництва, які оцінюються у
порядку, визначеному в положеннях
(стандартах) бухгалтерського обліку.

Суд встановив, що ПП "Мегапак-Захід"
займається виробництвом
поліетиленових та поліпропіленових
пакетів, виробництвом тари із пластмас.

У процесі здійснення виробничої
діяльності позивач керується ГОСТ 10354-82
"Пленка полиэтиленовая. Технические
условия.", ГОСТ 1181-90 "Пакеты из пленочных
материалов для упаковки промышленных
товаров", ГОСТ 12302-83 "Пакеты из
полимерных и комбинированых
материалов. Общие техничиские условия".

На підставі вищевказаних ГОСТів
позивачем затверджено наказ "Про
складання калькуляцій готової
продукції" на підставі якого для
визначення норм технологічних витрат
сировини і матеріалів на виробництво
готової продукції позивач проводить
обрахунок витрат сировини згідно
формули: S= L*B - для полотна; S= L*2B - для
рукава і напіврукава; S= L* (2B + 4F) - для
рукава з фальцуванням; S= L*4B - для рукава
складеного вдвоє.

Судом також встановлено, що позивач
вагу пакету (G) визначає за наступною
формулою: G= S*M+W, де S - товщина плівки, L -
довжина плівки, В - ширина плівки, F -
глибина фальцування, М - товщина виробу,
W - витрати пов'язані з підготовкою
обладнання до запуску, що складає 12 %.

З таблиці 1 ГОСТ 10354-82 "Пленка
полиэтиленовая. Технические условия."
судом встановлено, що допускається
відхилення в розмірі 20% від номінальної
товщини плівки для плівок вищого
ґатунку, а також 20% для плівок першого
ґатунку.

У відповідності до п.4.6 ГОСТ 12302-83
"Пакеты из полимерных и
комбинированных материалов" -
допустимі відхилення результатів
окремих випробувань від середнього
арифметичного не більше 20 %.

Отже колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що у
відповідності до вище перелічених
ГОСТів та Технічних умов позивач має
право в межах +/-20 % допускати відхилення
від гранично допустимих норм
виготовлення плівок та пакетів. При
цьому ті 12 % додаткової сировини, які
позивач включає до собівартості
виготовленої продукції входять до
гранично допустимих норм відхилення,
які передбачені ГОСТ 10354-82 "Пленка
полиэтиленовая. Технические условия.",
ГОСТ 1181-90 "Пакеты из пленочных
материалов для упаковки промышленных
товаров", ГОСТ 12302-83 "Пакеты из
полимерных и комбинированых
материалов. Общие техничиские условия",
а тому позивачем не було порушено норми
п.п.138.8.1 п.138.8 ст.138 Податкового кодексу
України.

На підставі викладеного колегія суддів
вважає, що позивачем було правомірно
включено до складу собівартості
готової продукції додатково 12 % від
норми сировини, а тому в цій частині
податкове повідомлення-рішення від
10.09.2014 № є протиправним та
підлягає скасуванню.

Крім того, відповідач вважає, що
позивачем завищено показники у рядку 06
Декларацій "Інші витрати" на 313534 грн., у
т.ч. за 4 квартал 2012 року в розмірі 57 725
грн. та за 2013 рік у розмірі 255 809 грн.

Суд встановив, що 01.11.2012 між ТОВ
"АЗС-сервіс" (Орендодавець) та ПП
"Мегапак-Захід" (Орендар) було укладено
договір оренди об'єкта нерухомості
№67/12.

Пунктом 5.1 даного договору встановлено,
що орендна плата за всі приміщення, що
орендуються в цілому за місяць складає
4634 грн.

Пунктом 5.5 договору передбачено, що в
ціну оренди не включена вартість
водопостачання, каналізації, газу,
електричної та теплової енергії,
користування телефоном та інші
комунальні послуги. Дані витрати
Орендар оплачує безпосередньо
організаціям, що надають комунальні
послуги, а у випадку відсутності
окремих договорів Орендар компенсує
вказані витрати Орендодавцеві
щомісяця.

Згідно з ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу
України - зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Дослідивши наданий позивачем договір
оренди об'єкта нерухомості від 01.11.2012
№67/12 суд зазначає, що за формою та
змістом він відповідає вимогам
Цивільного кодексу України. При
укладенні даного договору сторонами
було погоджено всі обов'язкові умови, в
т.ч. і ціну договору. Ціна договору є
орендною платою, яку ПП "Мегапак-Захід"
сплачує орендодавцю щомісячно в
розмірі 4634 грн.

Вартість за надання послуг
водопостачання, каналізації, газу,
електричної та теплової енергії,
користування телефоном та інші
комунальні послуги позивач сплачує
самостійно та окремо на підставі
відповідних виставлених рахунків. Тому
колегія суддів вважає твердження
податкового органу щодо того, що
сторони даного договору повинні
заздалегідь погоджувати кількість
комунальних послуг, які орендар планує
споживати за певний період часу (як
правило за місяць) та їх вартість є
помилковим.

Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового
кодексу України - витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

У відповідності до п.138.8 ст.138
Податкового кодексу України -
собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, а саме:

прямих матеріальних витрат;

прямих витрат на оплату праці;

амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;

загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку;

вартості придбаних послуг, прямо
пов'язаних з виробництвом товарів,
виконанням робіт, наданням послуг;

інших прямих витрат, у тому числі
витрат з придбання електричної енергії
(включаючи реактивну);

Згідно з п. д) п.п.138.8.5 п.138.8 ст.138
Податкового кодексу України - до складу
загальновиробничих витрат
включаються: витрати на опалення,
освітлення, водопостачання,
водовідведення та інші послуги з
утримання виробничих приміщень.

Отже колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
позивачем було правомірно включено до
рядка 06 Декларацій "Інші витрати",
витрати з компенсації вартості послуг
з водопостачання, каналізації, газу,
електричної та теплової енергії,
користування телефоном та інші
комунальні послуги в розмірі 313534 грн.,
у т.ч. за 4 квартал 2012 року в розмірі 57725
грн. та за 2013 рік у розмірі 255809 грн., які
підтверджуються відповідними
розрахунковими документами, зокрема
рахунками на оплату.

Стосовно податкового
повідомлення-рішення від 10.09.2014 №
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій в сумі 13590 грн. за здійснення
торгівельної діяльності без одержання
відповідного торгового патенту за
період з 01.10.2012 по 31.12.2013, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до п.14.1.246 Податкового
кодексу України торгівельною
діяльністю є роздрібна та оптова
торгівля за готівку, інші готівкові
платіжні засоби та з використанням
платіжних карток.

Суд встановив, що в касу підприємства
ПП "Мегапак-Захід" було внесено кошти за
продукцію власного виробництва
кінцевим споживачам згідно наступних
прибуткових касових ордерів: №240 від
02.10.2012 на суму 6400 грн., отримано кошти в
касу від ОСОБА_5 (кінцевий споживач,
неплатник податку) за продукцію
власного виробництва; №250 від 02.10.2012 на
суму 6700 грн., отримано кошти в касу від
ОСОБА_6 (кінцевий споживач, неплатник
податку) з продукцію власного
виробництва; №260 від 02.10.2012 на суму 4900
грн., отримано кошти в касу від Федорчук
(кінцевий споживач, неплатник податку)
з продукцію власного виробництва; №264
від 24.12.2013 на суму 6750 грн., отримано
кошти в касу від Кравчук (кінцевий
споживач, неплатник податку) з
продукцію власного виробництва; №264
від 24.12.2013 на суму 3250 грн., отримано
кошти в касу від Жданчук (кінцевий
споживач, неплатник податку) з
продукцію власного виробництва.

Дані обставини підтверджуються також
копіями касових книг ПП "Мегапак-Захід"
за 2012-2013 роки.

Таким чином, позивач здійснював
торгівельну діяльність продукції
власного виробництва за готівкові
кошти лише в жовтні 2012 року та в грудні
2013 року.

Доказів про те, що позивачем
здійснювалася торгівельна діяльність
у листопаді-грудні 2012 та
січні-листопаді 2013 року не надано.

Тож, колегія суддів вважає правомірним
висновок суду першої інстанції про те,
що податкове повідомлення-рішення від
10.09.2014 № про застосування
штрафних (фінансових) санкцій в сумі 13
590 грн. за здійснення торгівельної
діяльності без одержання відповідного
торгового патенту підлягає скасуванню
на суму 12702 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Суд приходить до висновку, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду і не впливають на
правильність прийнятого судового
рішення. Постанову прийнято судом
першої інстанції з додержанням вимог
матеріального та процесуального права,
підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області залишити без
задоволення, а постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
"20" жовтня 2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Т.В. Іваненко

судді:
Л.В. Кузьменко

І.Г. Охрімчук

Повний текст cудового рішення
виготовлено "04" грудня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Приватне
підприємство "Мегапак-Захід" вул.Р.
Шухевича,4, кв.22, м.Рівне, 33000

3- відповідачу/відповідачам: Державна
податкова інспекція у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області вул. Відінська, 8,
м.Рівне, 33023

- ,