Справа № 2а-1603/09/0970
Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" грудня 2014 р. м. Київ
К/800/37859/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:
Чумаченко Т.А., Кравцова О.В.,
Сороки М.О., при секретарі:Головко О.В.,
за участю: представника відповідача
прокурора Корчинської М.В., Куліби
О.А.розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу фізичної
особи- підприємця ОСОБА_7 на постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 18 червня 2013
року у справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_7 до
Івано-Франківської митниці, за участю
прокуратури Івано-Франківської
області, про визнання протиправним та
скасування рішення про визначення
митної вартості товарів, -в с т а н о в и
л а:Фізична особа-підприємець ОСОБА_7
звернувся до суду з позовом до
Івано-Франківської митниці, за участю
прокуратури Івано-Франківської
області, про визнання протиправним та
скасування рішення про визначення
митної вартості товарів.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду

від 30 листопада 2009 року позов
задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
рішення Івано-Франківської митниці про
визначення митної вартості товарів від
13 травня 2009 року №206000000/2009/000327/3.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 18 червня 2013
року постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 30
листопада 2009 року скасовано.

Прийнято нову постанову, якою у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим у
справі рішенням суду апеляційної
інстанції, фізична особа-підприємець
ОСОБА_7 звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій посилається
на неправильне застосування судом норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення суду апеляційної
інстанції скасувати та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді щодо
обставин, необхідних для ухвалення
рішення судом касаційної інстанції,
перевіривши доводи касаційної скарги,
правильність правової оцінки обставин
у справі та застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню за таких
підстав.

Судами встановлено, що 30 травня 2005 року
між позивачем та фірмою «Madverto Holding Ltd.»
укладено контракт №30/06/МІ, та 01 березня
2009 року укладено додаткову угоду №1,
відповідно до умов яких позивачем
придбано плити для підлоги «Classen»
деревоволокнисті ламіновані, вартістю
2, 70 доларів США за 1 м кв.

16 березня 2009 року ввезений товар
позивачем пред'явлено до митного
оформлення за вантажною митною
декларацією №206020000/9/000384 разом із
специфікацією доповнення,
зовнішньоекономічним контрактом,
інвойсом, митною декларацією,
специфікацією завантаження та
дорожньою відомістю.

Митну вартість імпортованого товару
позивачем визначено за ціною договору.

Після закінчення митного оформлення та
випуску товару у вільний обіг
Івано-Франківською митницею проведено
контроль правильності визначення
митної вартості та 24 квітня 2009 року
надіслано позивачу запит про надання
додаткових документів для
підтвердження митної вартості: договір
з третіми особами, що пов'язаний з
договором (контрактом) про поставку
товарів; рахунки про здійснення
платежів третім особам на користь
продавця; відповідна бухгалтерська
документація; калькуляція
фірми-виробника; каталоги,
специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) фірми-виробника товару;
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, що мають відповідні
повноваження згідно із законодавством;
сертифікат походження товару;
відомості про якісні характеристики
товару; інформація
зовнішньоторговельних та біржових
організацій про вартість товару.

У зв'язку з неподанням позивачем
витребуваних документів
Івано-Франківською митницею 13 травня
2009 року прийнято рішення
№206000000/2009/000327/3 про визначення митної
вартості за шостим (резервним) методом.

Не погоджуючись із винесеним
відповідачем рішенням про визначення
митної вартості товару за шостим
(резервним) методом, винесеним після
закінчення митного оформлення, фізична
особа-підприємець ОСОБА_7 звернувся до
суду з позовом.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що при винесенні
оскаржуваного рішення про визначення
митної вартості товарів за шостим
(резервним) методом відповідач діяв
правомірно та в межах повноважень,
оскільки позивачем не надано додаткові
документи для підтвердження заявленої
ним митної вартості.

З таким висновком суду апеляційної
інстанції погодитись не можна,
виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до положень статті 1 Митного
кодексу України (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) митні процедури - це
операції, пов'язані із здійсненням
митного контролю за переміщенням
товарів і транспортних засобів через
митний кордон України, митного
оформлення цих товарів і транспортних
засобів, а також із справлянням
передбачених законом податків і
зборів.

Митне оформлення - це виконання митним
органом дій (процедур), які пов'язані із
закріпленням результатів митного
контролю товарів і транспортних
засобів, що переміщуються через митний
кордон України, і мають юридичне
значення для подальшого використання
цих товарів і транспортних засобів

Пропуск товарів і транспортних засобів
через митний кордон України - це дозвіл
митного органу на переміщення товарів
і транспортних засобів через митний
кордон України з урахуванням заявленої
мети такого переміщення після
проведення митних процедур.

Статтею 41 Митного кодексу України
визначено, що митний контроль
здійснюється безпосередньо посадовими
особами митних органів шляхом:

1) перевірки документів та відомостей,
необхідних для такого контролю;

2) митного огляду (огляду та переогляду
товарів і транспортних засобів,
особистого огляду громадян);

3) обліку товарів і транспортних
засобів, що переміщуються через митний
кордон України;

4) усного опитування громадян та
посадових осіб підприємств;

5) перевірки системи звітності та
обліку товарів, що переміщуються через
митний кордон України, а також
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів, які відповідно до законів
справляються при переміщенні товарів
через митний кордон України;

6) огляду територій та приміщень
складів тимчасового зберігання, митних
ліцензійних складів, спеціальних
митних зон, магазинів безмитної
торгівлі та інших місць, де знаходяться
або можуть знаходитися товари і
транспортні засоби, що підлягають
митному контролю, чи провадиться
діяльність, контроль за якою покладено
на митні органи законом;

7) використання інших форм,
передбачених цим Кодексом та іншими
законами України з питань митної
справи.

Згідно з положеннями статті 69 Митного
кодексу України незалежно від
закінчення операцій митного контролю,
оформлення та пропуску товарів і
транспортних засобів митний контроль
за ними може здійснюватися, якщо є
достатні підстави вважати, що мають
місце порушення законодавства України
чи міжнародного договору України,
укладеного в установленому законом
порядку, контроль за виконанням яких
покладено законом на митні органи.

Такий контроль здійснюється на
підставі письмового розпорядження
керівника митного органу або особи, яка
його заміщує.

Статтею 259 Митного кодексу України
визначено, що митною вартістю товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, є їх ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, обчислена відповідно до
положень цього Кодексу.

Відповідно до статті 265 Митного кодексу
України митний орган здійснює контроль
правильності визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
цього Кодексу. Такий контроль може
здійснюватися в установленому порядку
із застосуванням різних форм, у тому
числі відповідно до статей 60 і 69 цього
Кодексу, після закінчення операцій
митного контролю, оформлення та
пропуску через митний кордон України
товарів і транспортних засобів.
Порядок контролю правильності
визначення митної вартості товарів
після закінчення операції митного
контролю, оформлення та пропуску через
митний кордон України товарів і
транспортних засобів та донарахування
обов'язкових платежів визначається
Кабінетом Міністрів України.

Митний орган має право упевнитися в
достовірності або точності будь-якої
заяви, документа чи декларації, поданої
для цілей визначення митної вартості.

Якщо митний орган дійшов висновку, що
визначена декларантом митна вартість
нижча, ніж прямі витрати на виробництво
цього товару, в тому числі сировини,
матеріалів та/або комплектуючих, які
входять до складу товару, митний орган
має право зобов'язати декларанта
визначити митну вартість іншим
способом, ніж він використав для її
визначення.

Статтею 266 Митного кодексу України
передбачено, що визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, здійснюється за такими
методами: за ціною угоди щодо товарів,
які імпортуються (метод 1); за ціною
угоди щодо ідентичних товарів (метод 2);
за ціною угоди щодо подібних
(аналогічних) товарів (метод 3); на
основі віднімання вартості (метод 4); на
основі додавання вартості (метод 5);
резервного (метод 6).

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути
визначена за методом 1 згідно з
положеннями статті 267 цього Кодексу,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості
відповідно до вимог статей 268 і 269 цього
Кодексу. У ході таких консультацій
митний орган та декларант можуть
здійснити обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, відповідно до вимог статей 268 і
269 цього Кодексу за основу може братися
або ціна, за якою оцінювані ідентичні
або подібні (аналогічні) товари були
продані в Україні не пов'язаному з
продавцем покупцю відповідно до вимог
статті 271, або обчислена відповідно до
вимог статті 272 цього Кодексу вартість
товарів.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на розсуд
декларанта.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
установлених статтею 273 цього Кодексу.

Пунктом 3 Порядку здійснення контролю
за правильністю визначення митної
вартості товарів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 09 квітня 2008 року №339 (чинного на
момент виникнення спірних
правовідносин) визначено, що контроль
за правильністю визначення митної
вартості товарів після закінчення
операцій їх митного контролю, митного
оформлення та пропуску через митний
кордон України здійснюється митним
органом відповідно до пункту 5 частини
першої статті 41, статей 60 і 69 Митного
кодексу України у разі:

1) виникнення обґрунтованого сумніву
стосовно достовірності відомостей, що
містяться в документах, поданих
митному органу для здійснення митного
контролю (на підставі письмового
розпорядження керівника такого органу
або особи, що його заміщує);

2) прийняття митним органом рішення про
випуск товарів у вільний обіг згідно із
статтею 264 Митного кодексу України на
підставі відповідного звернення
декларанта у разі виникнення потреби в
уточненні заявленої митної вартості
товарів, що декларуються;

3) надходження:

- від митних органів іноземних держав
інформації про непідтвердження
автентичності документів, поданих
митному органу України щодо товарів,
митне оформлення яких завершено, та
недостовірність відомостей, що в них
містяться, а також запитів про надання
інформації стосовно певних
зовнішньоекономічних операцій, які
здійснювалися за участю суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності -
резидентів України;

- від правоохоронних органів, органів
державної податкової служби, інших
контролюючих органів та фінансових
установ відомостей, що стосуються
зовнішньоекономічної операції чи
обставин продажу імпортних товарів;

4) підтвердження наявності ризику за
результатами аналізу електронних
копій вантажних митних декларацій із
застосуванням групи критеріїв ризику
"митна вартість товарів". При цьому
ризиком вважається ймовірність
порушення вимог законодавства з питань
митної справи, а критерієм ризику -
конкретна ознака з визначеними
параметрами, які дають змогу
здійснювати вибір об'єктів контролю;

5) виявлення:

- фактів митного оформлення товарів,
рівень митної вартості яких нижчий за
рівень вартості прямих витрат,
пов'язаних з їх виробництвом, у тому
числі сировини, матеріалів та/або
комплектувальних виробів, які входять
до складу таких товарів;

- істотних розбіжностей за рівнем
вартісних показників, отриманих у
результаті зіставлення даних митної
статистики зовнішньої торгівлі
України з даними митної статистики
держав - торговельних партнерів;

- обставин, що мали вплив на митну
вартість товарів та не були відомі чи
документально підтверджені на момент
їх митного контролю та митного
оформлення;

6) наявності інших передбачених Митним
кодексом України та законами з питань
митної справи підстав.

Згідно з пунктом 4 Порядку здійснення
контролю за правильністю визначення
митної вартості товарів контроль за
правильністю визначення митної
вартості товарів після закінчення
операцій їх митного контролю, митного
оформлення та пропуску через митний
кордон України здійснюється митним
органом шляхом:

1) проведення:

- перевірки відомостей, заявлених у
декларації митної вартості товарів;

- камеральної перевірки;

- перевірки згідно з Порядком
проведення митними органами на
підприємствах перевірок системи
звітності та обліку товарів і
транспортних засобів, що переміщуються
через митний кордон України,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 23 грудня 2004 року
№1730;

2) надсилання запитів до:

- митних органів іноземних держав з
метою встановлення автентичності
документів, поданих під час митного
оформлення товарів митним органам
України;

- державних органів, установ та
організацій для встановлення
автентичності документів, поданих під
час митного оформлення, та
достовірності відомостей, що в них
містяться, у тому числі з метою
підтвердження дотримання вимог статті
267 Митного кодексу України;

3) вжиття інших передбачених Митним
кодексом України та законами з питань
митної справи заходів.

Послідовність дій посадових осіб
митного органу під час здійснення
передбаченого цим пунктом контролю
встановлюється Держмитслужбою.

Таким чином, законодавчо визначена
можливість митного контролю після
завершення митного оформлення за умови
обґрунтованої підозри, що під час
пропуску товарів та транспортних
засобів мало місце порушення
законодавства України.

Митні органи мають виключну
компетенцію в питаннях перевірки та
контролю правильності обчислення
декларантом митної вартості та в разі
виникнення обґрунтованого сумніву
стосовно достовірності відомостей, що
містяться в документах, поданих
митному органові, щодо правильності
зазначеної митної вартості товару
мають повноваження витребовувати
додаткові документи, які дають змогу
об'єктивно підтвердити заявлену
декларантом митну вартість.

Так, судами встановлено, що
відповідачем як підстава для
здійснення контролю за правильністю
визначення митної вартості після
закінчення операцій з митного контролю
зазначена наявність сумніву, що виник у
зв'язку із наявністю інформації з бази
даних ЄАІС ДМСУ, а також інформації з
мережі Інтернет.

Разом з тим, як встановлено судами,
позивачем при здійсненні митного
оформлення ввезеного товару були
надані необхідні документи для
підтвердження заявленої ним митної
вартості, а відповідачем заявлена
митна вартість підтверджена шляхом
прийняття митної декларації та
завершення процедури митного
оформлення.

При цьому, витребовуючи додаткові
документи, відповідачем не зазначено,
які саме відомості ці документи мають
підтвердити або які розбіжності у
поданих для митного оформлення товару
документах усунути, які норми
законодавства України позивачем
порушено при здійсненні декларування
ввезеного товару, та не проведено із
декларантом процедуру консультації
для обґрунтованого вибору методу
визначення митної вартості.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку щодо
протиправності дій відповідача при
винесенні оскаржуваного рішення.

А суд апеляційної інстанції, дійшов
помилкового висновку про
правомірність дій відповідача, а
відтак - безпідставно скасував рішення
суду першої інстанції.

Відповідно до статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню, а
постанова апеляційного суду -
скасуванню, із залишенням в силі
рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 221, 226, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_7 задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 18 червня 2013
року - скасувати.

Постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду

від 30 листопада 2009 року у справі за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_7 до Івано-Франківської митниці,
за участю прокуратури
Івано-Франківської області, про
визнання протиправним та скасування
рішення про визначення митної вартості
товарів - залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає, але може
бути переглянута Верховним Судом

України з підстав, у строки та в
порядку, передбачених статтями 237 - 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: