Справа № 2-а-2707/11
Суддя: Бушулян В. І.
Дата ухвалення: 2011-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-2707/11
Саратський районний суд Одеської
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2011 року Суддя Саратського
районного суду Одеської області
Бушулян В.І., розглянувши в порядку
скороченого провадження в залі суду в
с.м.т. ОСОБА_1 області справу за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Саратському районі Одеської області
про визнання відмови відповідача
виплачувати державну соціальну
допомогу, як дитині війни,
безпідставною та зобов’язання його
вичнити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

02 березня 2011 року позивач звернувся до
суду з адміністративним позовом до
відповідача, в якому просить визнати
протиправною відмову Управління
Пенсійного фонду України в Саратському
районі щодо виплати йому державної
соціальної допомоги, як дитині війни, у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком,
та зобов’язати відповідача нарахувати
і виплатити йому щомісячну державну
соціальну допомогу, як дитині війни за
2010 рік, на загальну суму 2269 гривень 44
копійки.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтував тим, що він є дитиною війни
і, згідно до ст. 6 Закону України “Про
соціальний захист дітей війни”, має
право на отримання щомісячної
державної соціальної допомоги у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.
Однак, відповідач за 2010 рік, у
передбаченому законом розмірі
щомісячну державну соціальну допомогу
йому не виплатив, що порущує його
законні права на належний соціальний
захист. Він звертався до відповідача з
вимогою здійснити відповідні
нарахування та виплати, але йому було
відмовлено.

У зв’язку з пропуском позивачем строку
позовної давності та відсутністю
підстав для його поновлення
адміністративний позов в частині
позовних вимог щодо зобов’язання
здійснити перерахунок державної
соціальної допомоги, як дитині війни,
та провести відповідні виплати за
період з 01 січня 2010 року по 01 вересня 2010
року, було залишено без розгляду
ухвалою Саратського районного суду,
від 01 червня 2011 року.

Представник відповідача позов не
визнав, заперечував проти його
задоволення, посилаючись, зокрема на
те, що Законом України "Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України" та ст. 14 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту", дітям війни до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, виплачується
підвищення в розмірі надбавки,
встановленої для учасників війни,
приписи яких і було дотримано
відповідачем у повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 183-2 КАС України -
суддя розглядає справу в порядку
скороченого провадження одноособово,
без проведення судового засідання та
виклику осіб, які беруть участь у
справі.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є
громадянином України, пенсіонером,
перебуває на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду України в Саратському
районі, та відповідно до ст. 1 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" має статус дитини війни, що
підтверджується його паспортом,
пенсійним посвідченням та довідкою
Саратського УПСЗН.

Згідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" - дітям
війни пенсії або щомісячне грошове
утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість
пенсії, підвищується на 30% мінімальної
пенсії за віком.

Як вбачається з листа та довідок
Управління Пенсійного фонду України в
Саратському районі, відповідач з 01
січня 2010 року щомісячно виплачує
позивачу, як дитині війни, підвищення
до пенсії в розмірі 10% прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, що складає 49 гривень 80
копійок.

Законом України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України",
внесені зміни до Закону № 2195-IV і
частину 1 ст. 6 викладено в такій
редакції: "Дітям війни (крім тих, на яких
поширюється дія Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту") до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, виплачується підвищення у
розмірі надбавки, встановленої для
учасників війни".

Розмір вказаної надбавки відповідно до
ст. 14 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" № 3551-Х11, від 22
жовтня 1993 року, для учасників війни,
нагороджених орденами і медалями
колишнього СРСР за самовіддану працю і
бездоганну військову службу в тилу в
роки Великої Вітчизняної війни
становив 15% прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, для
інших учасників війни - 10%.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 10-рп, від 22 травня 2008 року положення
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік" щодо внесення змін до
ст. 6 Закону № 2195-IV (в редакції від 28
грудня 2007 року) були визнані
неконституційними та такими, що
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
рішення.

Рішення Конституційного Суду України у
цій справі має преюдиціальне значення
для судів загальної юрисдикції при
розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, що виникли внаслідок
дії положень статей зазначеного
закону, що визнані неконституційними.
Рішення Конституційного Суду України є
обов’язковим для виконання на
території України.

Оскільки редакція ст. 6 Закону № 2195-ІV,
від 01 січня 2008 року втратила свою
чинність з дня прийняття рішення
Конституційним Судом України по справі
№ 10-рп/2008, від 22 травня 2008 року, то з 22
травня 2008 року у відповідності з
вимогами ч. 2 ст. 152 Конституції України
відновилася попередня редакція цієї
статті, яка встановлює право позивача,
як дитини війни, на отримання
підвищення до пенсії у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком,
визначеної на рівні прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність. Така ж редакція ст. 6
Закону № 2195-ІV діє і до цього часу.

Таким чином, в період дії зазначеної
норми відповідач нараховував та
виплачував позивачеві підвищення до
пенсії не у розмірі, встановленому ст. 6
Закону № 2195-ІV, а у розмірі,
встановленому підзаконним актом -
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 530, від 28 травня 2008 року "Про деякі
питання соціального захисту окремих
категорій громадян", яка суттєво звужує
право позивача щодо розміру належного
підвищення.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України - у
разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, Закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Статтею 22 Конституції України
визначено, що конституційні права і
свободи гарантуються і не можуть бути
скасовані.

Згідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України -
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у старості та в інших
випадках, передбачених законом.
Законом України "Про соціальний захист
дітей війни" реалізовано конституційне
право на соціальний захист громадян,
які мають статус "дитина війни", серед
яких їм надано право на отримання 30%
доплати до пенсії.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конституції
України - органи законодавчої,
виконавчої та судової влади здійснюють
свої повноваження у встановлених
Конституцією межах і відповідно до
законів України.

Як видно із абз. 1 п. 1 Положення "Про
Пенсійний фонд України", затвердженого
Указом Президента України від 01.03.2002
року за № 121/2001, - Пенсійний фонд України
є центральним органом виконавчої
влади. Відповідно до зазначеного
Положення, на Пенсійний фонд України
покладено обов’язок щодо: призначення
пенсії, підготовки документів для її
виплати, забезпечення своєчасного і в
повному обсязі фінансування та виплату
пенсій. Отже, обов’язок по нарахуванню
та виплати доплати до пенсії, яка
передбачена Законом № 2195-ІV, покладено
саме на органи Пенсійного фонду
України.

Таким чином, бездіяльність відповідача
щодо не нарахування та невиплати
позивачеві 30% надбавки до пенсії, як
особі, яка має статус “дитина війни”, є
неправомірною, а тому порушене право
позивача на отримання щомісячної
державної соціальної допомоги, як
дитині війни, підлягає захисту у межах
заявлених позовних вимог шляхом
зобов’язання відповідача здійснити
нарахування та виплату підвищення до
пенсії позивачеві у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком, за період
з 02 вересня 2010 року по 31 грудня 2010 року,
з урахуванням фактично виплачених сум.

Позовні вимоги в частині зобов’язання
нарахувати та виплатити щомісячну
державну соціальну допомогу "Дітям
війни" у конкретно визначеній сумі не
підлягають задоволенню, так як питання
про розрахунок таких виплат
відносяться до компетенції
відповідача.

Заперечення відповідача про те, що на
час розгляду справи законодавчо не
визначено розмір мінімальної пенсії за
віком відносно дітей війни, суд не може
прийняти до уваги, оскільки відповідно
до ч. 7 ст. 9 КАС України, - у разі
відсутності закону, що регулює
відповідні правові відносини, суд
застосовує закон, що регулює подібні
правові відносини (аналогія закону), а
за відсутності такого закону, суд
виходить із конституційних принципів і
загальних засад права (аналогія права).

Розмір мінімальної пенсії за віком
передбачено в ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов’язкове державне
пенсійне страхування". Іншого
нормативно-правового акту, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає, що не може бути
підставою для відмови в реалізації
визначених Конституцією гарантій та
права на отримання доплати до пенсії,
передбаченої ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни". Тому,
відповідач повинен здійснити доплату
до пенсії позивачу з розрахунку 30
відсотків від розміру мінімальної
пенсії за віком, визначеного ч. 1 ст. 28
Закону України "Про
загальнообов’язкове пенсійне
страхування".

Згідно ст.ст. 94 ч. 1, 256 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб’єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа). Негайно виконуються
постанови суду, прийняті в порядку
скороченого провадження.

Керуючись ст.ст. 22, 46, 55, 58 Конституції
України, ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", ст.ст. 7,
9, 11, 13, ч. 1 ст. 41, ч. 1 ст. 94, ст.ст. 159-163, 167,
183-2, 256 КАС України,

суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Саратському районі Одеської області -
задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову
Управління Пенсійного фонду України в
Саратському районі Одеської області
щодо невиплати ОСОБА_2 щомісячної
державної соціальної допомоги, як
дитині війни, за період з 02 вересня 2010
року до 31 грудня 2010 року.

Зобов’язати Управління Пенсійного
фонду України в Саратському районі
Одеської області нарахувати і
виплатити ОСОБА_2 невиплачену
щомісячну державну соціальну допомогу,
як дитині війни, у відповідності до ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни", у розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком, за період
з 02 вересня 2010 року до 31 грудня 2010 року,
з урахуванням фактично здійснених
виплат за даний період.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати
судового збору, в сумі 03 (три) гривень 40
копійок.

Допустити негайне виконання постанови
суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
може бути подана до ОСОБА_1
апеляційного адміністративного суду
через Саратський районний суд Одеської
області протягом десяти днів з дня
отримання її копії.

Суддя

Буш
улян В.І.