Справа № 804/16858/14
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2014-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2014 р. Справа № 804/16858/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Луніної О.С.
розглянувши у письмовому провадженні
у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Квартирно-експлуатаційного відділу м.
Дніпропетровська про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 (далі - позивач)
звернувся до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до КЕВ м.
Дніпропетровська (далі - відповідач) в
якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність
начальника КЕВ м. Дніпропетровська
щодо неприйняття рішення за заявою від
16.09.2014 року вх. №2261 про передачу у
приватну власність квартири АДРЕСА_1,
що займає ОСОБА_2 спільно з членами
родини, на підставі ордеру № 326 від
24.10.1994 року на території відкритого
військового містечка, згідно Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» та «Положення про
порядок передачі квартир (будинків),
жилих приміщень у гуртожитках у
власність громадян», яке затверджене
Наказом МЖКГ № 396 від 16.12.2009 року;

- зобов'язати начальника КЕВ м.
Дніпропетровська, прийняти рішення по
суті заяви ОСОБА_2 щодо приватизації
квартири, яка використовується ним та
членами його сім'ї на умовах найму,
згідно Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» та «Положенням про порядок
передачі квартир (будинків), жилих
приміщень у гуртожитках у власність
громадян», яке затверджене Наказом
МЖКГ №396 від 16.12.2009 року, за адресою:
АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що керуючись ст. ст.
40, 47 Конституції України, ст. ст. 1, 2, 6
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду», Наказом
Міністра оборони України №1 від 03.01.1993
року, Наказом Міністра оборони України
№569 від 15.09.2011 р. «Про безоплатну
передачу військового майна в
комунальну власність територіальних
громад», звернувся до КЕВ м.
Дніпропетровська, що є уповноваженим
органом з приватизації в смт.
Гвардійське, з заявою про передачу в
приватну власність квартири, в якій він
проживає з 1994 року, проте заява
начальником КЕВ м. Дніпропетровська
Зубковим Г.С. не розглядалась, а
зроблена лише відписка. Тому позивач
вимушений звернутись до суду за
захистом своїх законних прав та
інтересів та просити суд захистити
його право на приватизацію квартири.

Сторони у судове засідання не
з'явились, про день, час та місце
розгляду справи повідомлялись
належним чином.

Представник позивача надала суду
клопотання про розгляд справи в
порядку письмового провадження.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явилась, про день, час та
місце розгляду справи повідомлялась
належним чином, надала письмові
заперечення на позовну заяву, у яких
зазначила, що згідно з п. 2 ст. 2 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» не підлягають
приватизації квартири, розташовані на
територіях закритих військових
поселень, враховуючи статус
військового містечка №4 (с.м.т.
Гвардійське), просить відмовити в
задоволенні адміністративного позову.

Частиною 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку про можливість розгляду
справи за відсутності сторін, в
письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і
матеріали справи, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
вважає за необхідне адміністративний
позов задовольнити виходячи з
наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що ОСОБА_2
проживає за адресою: АДРЕСА_1 (військове
містечко №4).

Вселення в квартиру відбулося на
підставі ордеру № 326 від 24.10.1994 року,
виданого Гвардійською КЕЧ району.

Судом встановлено, що згідно п. 1 наказу
№ 93 від 09.08.2013 року начальника
Південно-Східного територіального
квартирно-експлуатаційного управління
Гвардійська КЕЧ району розформована до
31.12.2013 року, правонаступником
призначено КЕВ м. Дніпропетровська,
який є відповідачем у справі.

Також, встановлено, що 16 вересня 2014 року
ОСОБА_2 звернувся до начальника КЕВ м.
Дніпропетровська Зубкова Г.С. з заявою
про оформлення передачі в приватну
власність квартири, що він займає разом
з членами своєї сім'ї, за адресою:
АДРЕСА_1.

Проте, відповідачем рішення відповідно
до чинного законодавства прийнято не
було. Натомість, позивачу надано
відповідь відповідно до Закону України
«Про звернення громадян», з якої не
можливо вважати, що КЕВ м.
Дніпропетровська розглянуто питання
щодо оформлення передачі в приватну
власність квартири та прийнято
відповідне рішення.

Так, у листі КЕВ м. Дніпропетровська від
22.09.2014 року за № 2702 зазначено: «тому
питання о передачі в приватну
власність указаної Вами квартири не
розглядається з вище вказаних причин».

Тобто, із змісту даного листа не
вбачається ні відмови, ні задоволення
заяви, оскільки його зміст не
конкретизований.

Згідно із ст. 41 Конституції України
право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом.
Правовий режим власності визначається
виключно законами (п. 7 ч. 1 ст. 92
Конституції України).

Правові основи приватизації житла, що
знаходиться в державній власності,
визначені у Законі України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», який прийнято 19.06.1992 р. за №2482-XXII
(надалі - Закон України №2482-XXII).

Закон України №2482-XXII передбачає
порядок набуття права власності на
житло громадянами України, які
користуються державним житловим
фондом на законних підставах, з
обмеженням на приватизацію, визначеним
п. 2 ст. 2 цього Закону.

В абзаці другому преамбули Закону
України №2482-XXII зазначено, що метою
приватизації державного житлового
фонду є створення умов для здійснення
права громадян на вільний вибір
способу задоволення потреб у житлі,
залучення громадян до участі в
утриманні і збереженні існуючого житла
та формування ринкових відносин.

До об'єктів приватизації належать
квартири багатоквартирних будинків,
які використовуються громадянами на
умовах найму (ч. 1 ст. 2 Закону України
№2482-XXII).

Статтею 1 Закону України «Про правовий
режим майна у Збройних Силах України»
визначено, що військове майно - це
державне майно, а тому житловий фонд у
військовому містечку підпадає під дію
Закону України №2482-XXII.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України
№2482-XXII приватизація державного
житлового фонду (далі - приватизація) -
це відчуження квартир (будинків),
житлових приміщень у гуртожитках,
призначених для проживання сімей та
одиноких осіб, кімнат у квартирах та
одноквартирних будинках, де мешкають
два і більше наймачів, та належних до
них господарських споруд і приміщень
(підвалів, сараїв і т. ін.) державного
житлового фонду на користь громадян
України.

Згідно п. 2 ст. 2 Закону України №2482-XXII не
підлягають приватизації:
квартири-музеї; квартири (будинки),
житлові приміщення у гуртожитках,
розташовані на територіях закритих
військових поселень.

Стаття 3 Закону України №2482-XXII визначає
спосіб приватизації, згідно до якої
приватизація здійснюється шляхом
безоплатної передачі громадянам
квартир з розрахунку санітарної норми
21 квадратний метр загальної площі на
наймача і кожного члена його сім'ї та
додатково 10 квадратних метрів на сім'ю.

Організація проведення приватизації
та оформлення права власності
встановленні статтею 8 Закону України
№2482-XXII.

Відповідно до ч. 1 ст. 8. Закону України
№2482-XXII приватизація державного
житлового фонду здійснюється
уповноваженими на це органами,
створеними місцевою державною
адміністрацією, та органами місцевого
самоврядування, державними
підприємствами, організаціями,
установами, у повному господарському
віданні або оперативному управлінні
яких знаходиться державний житловий
фонд.

Чатиною 3 ст. 8 зазначеного Закону
встановлено, що передача квартир
(будинків) у власність громадян
здійснюється на підставі рішень
відповідних органів приватизації, що
приймаються не пізніше місяця з дня
одержання заяви громадянина.

Згідно із ч. 10 ст.8 Закону України №2482-XXII
органи приватизації, органи місцевого
самоврядування не мають права
відмовити мешканцям квартир (будинків),
житлових приміщень у гуртожитках у
приватизації займаного ними житла,
крім випадків, передбачених законом.

З аналізу вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що за зверненням
мешканців до органу приватизації,
вказаний орган зобов'язаний не пізніше
місяця з дня одержання заяви
громадянина прийняти рішення про
передачу квартири у власність, або
прийняти рішення про відмову в
передачі, про що в той же строк
повідомити заявника з посиланням на
норму Закону та обставини, що стала
підставою для відмови.

Суд зазначає, що відповідачем на
звернення позивача надано лист №2702 від
22.09.2014 року, який не містить рішення в
сенсі ст. 8 Закону України №2482-XXII, а
саме: у ньому не зазначено ані про
прийняття рішення про приватизацію
квартири, ані про відмову у
приватизації квартири. У листі №2702 від
22.09.2014 року зазначено про те, що питання
про передачу в приватну власність
квартири не розглядається.

Отже, Квартирно-експлуатаційний відділ
м. Дніпропетровська розглянув заяву
позивача, проте не прийняв по ній
відповідного рішення згідно Закону
України №2482-XXII.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що бездіяльність
Квартирно-експлуатаційного відділу м.
Дніпропетровська щодо неприйняття
рішення за заявою позивача від 16.09.2014
року № 2261 про передачу у приватну
власність квартири АДРЕСА_1 згідно
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду» є
протиправною.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання
начальника Квартирно-експлуатаційного
відділу м. Дніпропетровська прийняти
рішення по суті заяви ОСОБА_2 щодо
приватизації квартири, яку він займає
на підставі ордеру №326 від 24.10.1994 року,
то суд зазначає наступне.

Повноваження суду при вирішенні
адміністративної справи встановлено
ст. 162 КАСУ, згідно якої у разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
визнання протиправною бездіяльності
та зобов'язати вичинити певні дії, а
також, суд може прийняти й іншу
постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав, свобод,
інтересів людини і громадянина, інших
суб'єктів у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку суб'єктів
владних повноважень.

Питання щодо вжиття заходів щодо
приватизації квартири має розглядати
орган приватизації при прийнятті
рішення за заявою позивача, яким на
сьогодні у спірних правовідносинах є
Квартирно-експлуатаційний відділ м.
Дніпропетровська.

Отже, суд зобов'язує
Квартирно-експлуатаційний відділ м.
Дніпропетровська прийняти рішення по
суті заяви позивача від 16.09.2014 року № 2261
згідно Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду».

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про
визнання бездіяльності протиправною
та зобов'язання вчинити певні дії є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Одночасно, суд зазначає, що органом
приватизації є саме
Квартирно-експлуатаційний відділ м.
Дніпропетровська згідно наказу
Міністра оборони України від 03.01.1993
року № 1 «Про приватизацію житлового
фонду військовослужбовцями та іншими
особами, що мешкають у будинках
Міністерства оборони України», а не
начальник Квартирно-експлуатаційного
відділу м. Дніпропетровська.

Керуючись ст. ст. 11, 71, 72, 86, 94, 128, 160-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до
Квартирно-експлуатаційного відділу м.
Дніпропетровська про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинити певні дії -
задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність
Квартирно-експлуатаційного відділу м.
Дніпропетровська щодо неприйняття
рішення за заявою ОСОБА_2 від 16.09.2014 року
вх. №2261 про передачу у приватну
власність квартири АДРЕСА_1, що займає
ОСОБА_2 спільно з членами родини, на
підставі ордеру № 326 від 24.10.1994 року на
території відкритого військового
містечка.

Зобов'язати Квартирно-експлуатаційний
відділ м. Дніпропетровська, прийняти
рішення по суті заяви ОСОБА_2 від 16.09.2014
року вх. №2261 щодо приватизації
квартири, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1, яка використовується ним та
членами його сім'ї на умовах найму,
згідно Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» та «Положенням про порядок
передачі квартир (будинків), жилих
приміщень у гуртожитках у власність
громадян», яке затверджене Наказом
МЖКГ №396 від 16.12.2009 року.

Постанова суду може бути
оскаржена до Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
шляхом подання апеляційної скарги
через Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна,
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
О.С. Луніна